В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/655/18

Провадження № 1-кп/348/212/18

21 червня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з уч. секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000026 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із базовою вищою освітою, не одруженого, на утриманні нікого немає, проходив військову службу за контрактом на посаді командира відділення взводу технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, на даний час працює по тимчасових заробітках, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.408 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто нез"явлення на службу з метою ухилитися від військової служби з відпустки, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

30.09.2014 року ОСОБА_4 з Міністерством оборони України укладено контракт про проходження військової служби на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України військової від 07.12.2016 № 278-РС старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду командира відділення взводу технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2016 №9 старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення даної військової частини.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2016 № 12 старший солдат ОСОБА_4 вибув у щорічну основну відпустку строком на 15 діб з 26.12.2016 по 10.01.2017, після проведення якої мав повернутись в розташування військової частини НОМЕР_1 .

11.01.2017 року о 09,00 год. старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем за контрактом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби назавжди, не з`явився на службу з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, та дав суду показання про те, що він проживає в Луганській області, мав на утриманні хворих батька та перестарілу бабусю. В 2014 році він украв контракт на проходження військової служби до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації і його зарахували до військової частини НОМЕР_1 , яка була розташована в АДРЕСА_2 . Військові обов"язки він виконував сумлінно, до нього зауважень ніхто не мав.

26 грудня 2016 року він вибув у відпустку на 15 днів і повернувся в Луганську області до батьків. На той час в нього хворів батько та потрібний був догляд за перестарілою бабусею. Так як в той час його брат також служив, він залишився вдома здійснювати догляд за рідними, маючи на меті повернутися у військову частину пізніше. Однак в березні 2017 року брат потрапив у полон в ЛНР. Тому він вирішив не повертатися до військової частини, так як не мав на кого залишити хворих рідних. На даний час його батько помер, в нього на утриманні залишилася мати, яка проживає в Лисичанську і якій від допомагає. Він розумів протиправність своїх дій, однак сімейні обставини вимусили його покинути самовільно службу. Свої дії усвідомив, у вчиненому щиро розкаюється, просить вибачення за скоєне та запевнив суд, що подібного більше не повториться і просить його суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, з`ясувавши, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, які вказані в обвинувальному акті, чи добровільною є їх позиція, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченого та дослідив дані, які характеризують його особу.

З враховуванням викладеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 за ч.3 ст.408 КК України, які виразилися у дезертирстві, тобто нез"явленні на службу з метою ухилитися від військової служби з відпустки, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфіковані вірно.

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.
Тому при призначенні покарання ОСОБА_4 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є молодою людиною, має постійне місце проживання, за яким характеризується з позитивної сторони, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, його відношення до скоєного, поведінку до і після вчинення злочину.

Також суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить те, що не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено .

Враховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції частини статті Кримінального кодексу у виді позбавлення волі.

Крім того, є підстави звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України і з врахуванням всіх обставин справи та особи винного суд прийшов до висновку, що обвинуваченому слід визначити іспитовий строк 1 рік. Згідно ст.76 КК України на ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальних витрат по справі немає.

Речові докази відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п"ять) років.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно ст. 76 ч.1 п.п.1,2, ч.2 п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обрався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1