Справа №: 630/288/14-к
У Х В А Л А
Іменем України
30 серпня 2018 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин, Харківської області в режимі відеоконференції обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0004475 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:
До суду надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , якого звинувачено у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, разом з ухвалою апеляційного суду Харківської області про скасування вироку Люботинського міського суду Харківської області від 09 листопада 2017 року та призначення нового судового розгляду.

В судове засідання з`явилися прокурор, захисник обвинуваченого. В режимі відеоконференції також приймає участь обвинувачений.

Потерпілий до суду не прибув, учасники провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі потерпілого.

Прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилається на те, що на даний час не перестали існувати ризики, наявні під час обрання запобіжного заходу. Зокрема, існують ризики, що обвинувачений може переховуватися від слідства та суду, може чинити тиск на потерпілих та свідків, може змінити місце мешкання, побоюючись майбутнього покарання.

Від обвинуваченого надійшло клопотання про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`яку домашній арешт. В обґрунтування заявленого клопотання ОСОБА_5 посилається на те, що сторона обвинувачення вже тривалий час не може визначитися зі своє позицією, постійно змінює обвинувачення та кваліфікацію діяння, але питання щодо потерпілого так і не з`ясовано, та не визначено хто є потерпілим. Обвинувачений зазначає, що він, будучи інвалідом ІІ групи, з січня 2016 року тримається під вартою, хворіючи на туберкульоз не отримує належного лікування, яке міг отримати без ізоляції. Крім того, ОСОБА_5 вказує на те, що він не ухилявся від суду та слідства, в період, коли він перебував у розшуку проходив лікування, жодного впливу на учасників провадження не чинив та не буде чинити.

Захисник обвинуваченого за призначенням адвокат ОСОБА_4 підтримав думку свого підзахисного та просив змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши залишати помешкання з 21.00 год. по 08.00 год. з метою отримання належного лікування, та з урахуванням відсутності зазначених прокурором ризиків. Захисник також зазначив, що вже більше року ОСОБА_5 перераховується соціальна допомога, яка надається йому державою для лікування.

Суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2018 року вирок суду першої інстанції від 09 листопада 2017 року скасовано та направлено провадження на новий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_5 вже більше 2 років перебуває під вартою, за вказаний час стороною обвинувачення не з`ясовано питання щодо потерпілого. Крім того, на теперішній час стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні.

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства..

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Поряд з тим, суд бере до уваги, що на теперішній час стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні. Крім того, враховуючи строк перебування під вартою обвинуваченого, наявність у нього 2 групи інвалідності, те, що розгляд провадження по суті ще не розпочато, суд вважає за доцільне змінити міру запобіжного заходу на більш м`яку домашній арешт.

Відповідно до вимог ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 потребує постійного лікування, яке є для нього життєво необхідним, слід заборонити йому залишати житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з 20.00 год. до 08.00 год. наступного дня.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду. Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 181, 183, 331 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити частково

Змінити міру запобіжного заходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши залишати ОСОБА_5 житло за адресою: АДРЕСА_1 з 20.00 год. по 08.00 годину наступного дня.

Звільнити з під варти ОСОБА_5 негайно.

Строк дії ухвали до 29 жовтня 2018 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя(підпис) ОСОБА_1