Справа №:755/7490/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" травня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ Національної поліції в місті Києві ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000074 від 15.05.2018 року, про арешт майна,
в с т а н о в и в:

Слідчий Дніпровського УП ГУ Національної поліції в місті Києві звернувся до суду із клопотанням, в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000074 від 15.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна.

З тексту клопотання вбачається, що невстановлені досудовим слідством особи шляхом обману заволоділи квартирою за адресою АДРЕСА_1 , та на даний час намагаються реалізувати квартиру третім особам.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що квартира АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу від 03.12.2004 року належала ОСОБА_4 (1/4 частина), ОСОБА_5 (1/4 частина) та ОСОБА_6 (1/2 частина). Так ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті батька ? частину квартири успадкував його син ОСОБА_6 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складається з квартири за адресою АДРЕСА_1 . Єдиною спадкоємицею за майном померлого ОСОБА_6 є його малолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Так законний представник ОСОБА_7 , а саме її мати ОСОБА_8 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 було заведено спадкову справу. Так в подальшому було встановлено, державним реєстратором КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» в м. Києві ОСОБА_10 .01.2018 року було проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру (номер запису про право власності 24338812, реєстраційний номер нерухомого майна 000). Згідно даних Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , згідно якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали належну їм на праві приватної власності ОСОБА_11 .
ОСОБА_11 у зазначеній квартирі ніколи, до дня смерті ОСОБА_6 в 2017 році не проживав, зареєстрованим не був та будь-яких майнових прав на вказану квартиру не заявляв, будь-кому, включаючи цивільну дружину покійного нині ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_8 не відомий. 10.05.2018 року ОСОБА_8 виявила в приміщенні квартири сторонніх осіб, а саме жінку, яка представилась брокером, яка за дорученням власника реалізовує квартиру, та невідомого чоловіка, який був потенційним покупцем. З викладеного слідує, що під час проведення державної реєстрації права власності було використано підроблений правовстановлюючий документ на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
22.01.2018 року ОСОБА_11 реалізував вказану квартиру ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 .
В подальшому, а саме 23.03.2018 року ОСОБА_13 реалізував вказану квартиру ОСОБА_15 . Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 . В подальшому, після підписання договору купівлі-продажу, цього самого дня, тобто 23.03.2018 року укадений між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 договір за ініціативою сторін було розірвано. Договір про розірвання договору купівлі-продажу квартири було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 , та вказаний договір є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 .
На даний час встановлено, що невстановлені досудовим слідством особи заволодівши правом на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належала покійному нині ОСОБА_6 та є спадковим майном, намагаються реалізувати її третім особам. Таким чином квартира за адресою АДРЕСА_1 стала об`єктом злочинного посягання, відповідно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000074 від 15.05.2018 року. Так згідно постанови про визнання речових доказів від 16.05.2018 року, що винесена на підставі ст. 98 КПК України, квартира за адресою АДРЕСА_1 визнана речовим доказом.
Слідчий в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд клопотання у його відсутність, в якому зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, накласти арешт на майно шляхом заборони його відчуження.
Відповідно до ст. 172 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, оскільки є необхідність забезпечення арешту майна, так як існують ризики відчуження майна до прийняття судом рішення.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання прокурора про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурорм доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбачену ч.4 ст.190 КК України та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -
у х в а л и в:
Клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ Національної поліції в місті Києві ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме:
-квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер нерухомого майна 000), шляхом заборони відчуження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя