АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1008/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 Справа №637/67/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.ч.1, 2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Куп`янськ Харківської області, громадянка України, неодружена, з середньою освітою, яка не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та їй призначено покарання:
за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень постановлено виконувати самостійно.
Вироком встановлено, що 02.06.2017 року близько 13.00 години, ОСОБА_7 , яка на той час була співмешканкою ОСОБА_8 , перебуваючи в його приміщенні, з його відому та дозволу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи цілеспрямовано, скориставшись тим, що ОСОБА_8 заснув, викрала з приміщення будинку мобільний телефон «Samsung GT-E2121B», вартістю 70,00 грн., сокиру, вартістю 47,00 грн., малярний шпатель, вартістю 3,00 грн., ручний дриль, вартістю 55,00 грн., електричний кип`ятильник ГОСТ 14705-83, вартістю 5,00 грн., електричний кип`ятильник заглибний, вартістю 1,00 грн.
В подальшому ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину зникла, обернувши викрадене майно на свою користь, чим спричинила потерпілому шкоду на загальну суму 181,00 грн.
Крім того, ОСОБА_7 , 02.06.2017 року близько 13.00 години, перебуваючи в приміщенні будинку ОСОБА_8 , з його відому та дозволу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 спить, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на протиправне викрадення чужих документів, а саме банківської картки, діючи цілеспрямовано, взяла з шафи, тобто таємно викрала пластикову банківську картку для виплат ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_8 з магнітним носієм інформації, яка є офіційним документом майнового характеру та надає особі право для отримання, зберігання та використання інформації про фінансовий стан, та яка в ціновому еквіваленті жодної матеріальної цінності для потерпілого не представляє.
Продовжуючи протиправні дії ОСОБА_7 , достовірно знаючи пін-код пластикової банківської кредитної картки ОСОБА_8 , маючи корисливий мотив, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме грошових коштів, що належать ОСОБА_8 , 02.06.2017 року близько 15.00 години, скориставшись електронним програмно-технічним комплексом для здійснення автоматизованих операцій з видачі грошових коштів банкоматом, розташованим у приміщенні торгового центру в м. Куп`янськ Харківської області по вул. Центральна-39, отримала грошові кошти ОСОБА_8 в сумі 1500,00 грн., якими розпорядилася на власний розсуд, чим завдала останньому матеріальну шкоду на вищезазначену суму.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України 2 років позбавлення волі; за ч.1 ст.357 КК України штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України; виключити з резолютивної частини вироку, посилання суду щодо самостійного виконання покарання ОСОБА_7 у виді штрафу.
В обґрунтування апеляції прокурор вказала, що суд першої інстанції застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 2 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 510 грн. Таким чином, районний суд фактично застосував принцип часткового складання покарання, що суперечить приписам ч.3 ст.72 КК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, яка частково підтримала апеляцію державного обвинувача, вважала, що підстав для постановлення нового вироку немає; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що обвинувачена повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, учасники судового розгляду не оспорюють правильність засудження ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням та юридичну кваліфікацію вчинених кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги в частині правильності призначення покарання та застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невірного застосування при призначенні покарання обвинуваченій положень ст.70 КК України є обґрунтованими.
Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання, заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК України. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні, в тому числі штраф, суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.
Застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 2 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 510 гривень, районний суд невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність - ч.1 ст.70 КК України.
Вказівка у резолютивній частині оскаржуваного вироку про призначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суперечить фактично призначеному покаранню за принципом його часткового складання.
Зазначені порушення свідчать про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до положень ст.413 КПК України є підставою для зміни вироку.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора в частині необхідності виключення з резолютивної частини вироку посилання суду про самостійне виконання покарання у виді штрафу підлягає задоволенню.
Стосовно апеляційної вимоги про постановлення у кримінальному провадженні нового вироку, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
У скарзі прокурора відсутні посилання на вищевказані передбачені Законом підстави для ухвалення вироку при апеляційному розгляді кримінального провадження.
Виключення з вироку вказівки про самостійне виконання покарання у виді штрафу, про що просить прокурор, поліпшує становище обвинуваченої, у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляції в даній частині та постановлення нового вироку колегія суддів не вбачає.
З огляду на наведені обставини, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Порушень кримінального процесуального закону при розгляді справи судом першої інстанції, які б тягнули безумовне скасування прийнятого рішення, при апеляційному розгляду кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Виключити з вироку вказівку суду про те, що покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя
Судді: