Справа № 638/837/17
Провадження № 1-кп/638/297/18
УХВАЛА
іменем України
04 вересня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 003540 від 15 липня 2017 року відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, з середньою освітою, мешкає за адресою АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого, у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15,ч.2 ст. 185,ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 190 КК України, -

встановив:
В провадження Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15,ч.2 ст. 185,ч.2 ст. 186 КК України. Відповідно до ухвали суду від 24 жовтня 2017 року вказане провадження об`єднане з кримінальним провадження, відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст. 190 КК України.
В судовому засіданні прокурори заявили клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 , так як ризики не зникли.
Захисник не заперечував проти задоволення вказаного клопотання.
Обвинувачений повідомив, що не заперечує проти вказаного клопотання.
Суд, вислухавши думку прокурорів, обвинуваченого, захисника, приходить до висновку, що підстав для зміни або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою судом не вбачається.
Суддя також вважає встановленим існування ризиків передбачених п.1, п.2, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України запобігання спробам: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинення іншого кримінального правопорушення. Під час розгляду клопотання суддею вивчена можливість щодо не продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1., п.2, п.5. ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що обвинувачений офіційно не працює, не має офіційних джерел існування, а тому, суд подовжує строк тримання під вартою ОСОБА_5 .
При обранні запобіжного заходу суд посилається на рішення Європейського суду у справі « Подвезька проти України» від 12 лютого 2015 року, а саме на те, що обґрунтування будь якого періоду тримання під вартою має бути переконливо продемонстровано владою. Аргументи за і проти звільнення, у тому числі і ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню розслідування, не повинні бути абстрактними, а фактично бути підтверджені фактичними даними. Небезпека того, що обвинувачений сховається від правосуддя, не може встановлюватися виключно на основі серйозності покарання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч.2 ст. 29 Конституції України).
Крім того, Конституційний Суд України також зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Під час розгляду клопотання судом вивчена можливість щодо не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1. п.3 п.5. ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_5 не працює, може переховуватися від суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе, а тому, суд обирає для ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою. Вказані ризики- є реальними та триваючими, вони виключають можливість заміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантій належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд вважає, що сторона обвинувачення змогла довести необхідності продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання осіб під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

постановив:
Продовжити строк запобіжного заходу - тримання під вартою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 02 листопада 2018 року.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області в порядку передбаченому главою 18 КПК України.
Копію ухвали направити учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1