"19" жовтня 2018 р. Справа № 363/2591/18
УХВАЛА
Іменем України

19 жовтня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши в м. Вишгороді у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000854 щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України,

встановив:

31.05.2018 року в кримінальному провадженні складено обвинувальний акт та укладено угоду про визнання винуватості.
В суді прокурор та сторона захисту просили про затвердження цієї угоди.
Заслухавши сторони, дослідивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд дійшов до такого.
Встановлено, що угода про визнання винуватості та обвинувальний акт в частині формулювання обвинувачення вимогам КПК України та вимогам КК України не відповідає.
Суд зазначає, що судове рішення, й вирок зокрема, згідно ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно вимог ст.ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню слідчим, прокурором підлягають:

подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження. Та інші передбачені законом обставини.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 374, ст. 475 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Так, в обвинуваченні не встановлено і не зазначено, в який час (день, місяць, пору року, часовий період тощо) ОСОБА_5 придбав вогнепальну зброю та бойові припаси.

Те саме стосується й зберігання наркотичних засобів. Не визначено в обвинувальному акті, яка є форма вини ОСОБА_5 , з якою метою, з яких мотивів та на яких умовах він незаконно зберігав наркотичний засіб, чи мало місце придбання ним цих наркотичних засобів, у який час (дата чи певно визначений часовий період тощо), чи усвідомлював останній, що крафт-пакети з речовиною є саме наркотичним засобом, чи охоплювалися це його умислом, як відповідного співучасника.

Не встановлено в обвинуваченні також і коли та в якому місці, за яких обставин ОСОБА_5 та інший співучасник злочину домовилися про спільне його вчинення, в чому полягала їхня співучасть, в якій організаційній формі ними спільно вчинено незаконне зберігання наркотичних засобів, яким саме співучасником (співвиконавцем, організатором, пособником тощо) є інша особа.

За таких обставин подію злочину в обвинувальному акті належним чином не встановлено, тобто час, місце, спосіб та інші обов`язкові для доказування обставини, які становлять об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_5 злочину є невстановленими.

Викладення такого формулювання обвинувачення, де у згаданій частині обставини є невстановленими, суд вважає незаконним, що перешкоджає суду ухвалити обвинувальний вирок й затвердити угоду про визнання винуватості.
Також в реєстрі матеріалів досудового розслідування не має даних щодо ухвали слідчого судді, на підставі якої проведено обшук у володінні обвинуваченого (ст.ст. 9, 13, 87, 233-236 КПК України).
Крім того умови угоди викладені в п.п. б) і в) п. 3 сторони в суді не підтримали, які є помилковими та згідно яких підозрюваний зобов`язується співпрацювати з правоохоронними органами щодо іншого, невизначеного кримінального провадження стосовно підробки листків непрацездатності.
Беручи до уваги викладене, підстав для затвердження цієї угоди судом не встановлено, коли обвинувальний акт вимогам КПК України не відповідає і має бути повернутий прокурору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314-317, 372, 474 КПК України,

ухвалив:

у затвердженні угоди про визнання винуватості від 31 травня 2018 року відмовити.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя