11-кп/775/336/2018(м)
263/2362/18

Єдиний унікальний номер 263/2362/18 Головуючий суддя у суді 1-ої інст.: ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/775/336/2018(м) Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області колегією суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000414 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Маріуполя Донецької області, громадянки України, не судимої, яка має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , 2010 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2018 року ОСОБА_8 засуджена за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч.2 ст.86 КК України, п. «в» ч.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнена від призначеного покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, оскільки на час набрання чинності цим Законом вона має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , 2010 року народження. Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 703,68 грн. Вирішено питання про речові докази.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнана винуватою у тому, що вона приблизно на початку квітня 2016 року, точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, прибула до м. Волноваха Донецької області, де перебуваючи на території автостанції, зустрілась з невстановленим в ході досудового слідства чоловіком на ім`я ОСОБА_10 , який, в свою чергу, збув ОСОБА_8 особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений канабіс, який ОСОБА_8 перевезла до місця свого проживання в будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку вказану наркотичну речовину ОСОБА_8 поклала до шафи в спальній кімнаті, де почала зберігати з метою власного вживання без мети збуту.

У подальшому, 09 квітня 2016 року у період часу з 05.55 год. до 07.00 год. співробітники поліції при проведенні обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , виявили та вилучили речовину рослинного походження загальною масою 180,71 гр., яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, загальна маса канабісу в перерахунку на суху речовину складає 165,94 гр., яку ОСОБА_8 незаконно придбала, перевезла та зберігала для особистого вживання без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченої та фактичні обставини скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду першої інстанції скасувати й ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн. та на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначив, що суд першої інстанції неправомірно призначив ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, оскільки покарання у виді обмеження волі не застосовується до жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, вирок суду - скасувати й ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваний мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн. та на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання.

Обвинувачена не заперечувала відносно задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, ознайомившись із доводами апеляційної скарги прокурора в її межах, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Мотиви Суду

Згідно з положеннями ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального закону України.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій ґрунтуються на зібраних у справі та перевірених судом в порядку ст.349 КПК України доказах, є обґрунтованими, належним чином мотивованими та не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильності застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів зазначає наступне.

За вироком суду обвинувачена ОСОБА_8 визнана винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч.2 ст.86 КК України, п. «в» ч.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнена від призначеного покарання у зв`язку із тим, що вона має неповнолітню дитину ОСОБА_9 , 2010 року народження.

Однак, ч.3 ст.61 КК України передбачає, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

За змістом ч.1 ст.98 цього Кодексу до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене вироком суду ОСОБА_8 , яка має неповнолітню дитину, покарання у виді обмеження волі, суперечить наведеним нормам матеріального права та не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 є незаконним, не відповідає вимогам ст. 65 КК України та підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині призначеного їй покарання змінити.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи вид і міру покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та обставини що пом`якшують і обтяжують покарання, при цьому суд звертає увагу на те, що обвинувачена скоїла злочин середнього ступеня тяжкості, ОСОБА_8 не судима, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, не працює, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_9 , 2010 року народження. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій, Суд, відповідно до вимог ст.66 КК України, відносить щире каяття, обставин, які б обтяжували покарання колегією суддів не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченої, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 надано до суду першої інстанції заяву про згоду на застосування щодо неї вимог Закону України «Про амністію у 2016 році».

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , віднесено до категорії умисних злочинів середнього ступеня тяжкості, тобто згідно зі ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» на неї поширюється дія вказаного закону.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року, звільняються від відбування покарання особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку визнаних інвалідами.

Обмеження щодо застосування амністії, передбачені ст. 4 Закону України «Про амністію в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію в 2016 році» щодо обвинуваченої ОСОБА_8 не встановлені.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 зміні в частині призначеного останній покарання..

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, Суд

постановив:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.

На підставі ч.2 ст.86 КК України, п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

__________________ ________________ ________________

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4