Справа № 589/401/18
Провадження № 1-кп/589/295/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Шостка кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
На розгляді суду перебуває вказане кримінальне провадження.
В судовому засіданні обвинуваченим заявлено клопотання про призначення судової експертизи (психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа) для проведення перевірки правдивості його показань та показань свідків, яке було підтримане захисником.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував.
Крім того, в судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, посилаючись на те, що ризики, які існували на момент постановлення попередньої ухвали про тримання під вартою обвинуваченого не перестали існувати та не зменшились.
Обвинувачений та його захисник не підтримали заявлене клопотання прокурора, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд зазначає наступне.
За приписами ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом; суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Положеннями ст.84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Згідно зі ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст.242 КПК, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній станові, експерту або експертам.
За приписами ч.1 ст.242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
За змістом Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 03.11.98 за №705/3145, із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа можуть проводитися опитування з метою отримання орієнтувальної інформації щодо: ступеня ймовірності повідомленої опитуваною особою інформації; повноти наданої опитуваною особою інформації; джерела отриманої опитуваною особою інформації; - уявлень опитуваної особи про певну подію;іншої орієнтувальної інформації, необхідної для конструювання версій розслідування певних подій (п.6.8 розділу VI «Психологічна експертиза»).
Зміст наведених методичних рекомендацій, як і зміст Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої вищевказаним наказом від 08.10.98 № 53/5, не дозволяють дійти висновку, що результати опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа є самостійним висновком судового експерта державної спеціалізованої науково-дослідної установи судових експертиз Міністерства юстиції України та атестованого судового експерта, який не є працівником державної спеціалізованої установи.
Крім того, суд зазначає, що згідно з ч.4 ст.8 Закону України «Про судову експертизу» методики проведення судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних) підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Методика проведення судової психофізіологічної експертизи із застосування поліграфа або психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа (про призначення якого стороною захисту заявлено клопотання), яка б була належним чином атестована та зареєстрована, на сьогоднішній день відсутня.
Суд також зауважує, що за визначенням поліграф (детектор брехні) є різновидом психофізіологічної апаратури і являє собою комплексну багатоканальну апаратну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на предявлення за спеціальною схемою певних психологічних стимулів; аналіз інформації, отриманої від людини в процесі опитування за допомогою поліграфа, як стверджується, дає змогу одержувати необхідну орієнтувальну інформацію та виявляти ту, яку людина приховує.
Положеннями чинного кримінального процесуального законодавства не передбачена можливість перевірки правдивості показань особи, в тому числі обвинуваченого, із застосуванням поліграфа («детектора брехні») або прийняття судом в якості доказу отриманих таким чином відомостей, які носять орієнтовний характер.
Натомість, приписами ст.23 КПК України чітко визначено, що суд досліджує докази безпосередньо; показання учасників кримінального провадження суд отримує усно; не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом; суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Більш того, за змістом ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Аналіз чинного законодавства дозволяє суду констатувати, що станом на дату розгляду заявленого захисником клопотання законодавець дозволяє використовувати поліграф у вузькому професійному колі (Інструкція щодо застосування комп`ютерних поліграфів у роботі з персоналом органів внутрішніх справ України, затверджена Наказом МВС України від 28.07.2004 №842, Порядок проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у Державному бюро розслідувань, затверджений постановою КМУ від 11.05.2017 №449, Положення про психологічне забезпечення в Національній гвардії України, затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.12.2016 №1285 тощо).
Окремо суд відмічає, що на офіційному сайті Верховної Ради України відсутня інформація щодо прийняття законодавчим органом та набрання чинності проекту Закону про захист прав осіб, які проходять опитування (дослідження) на поліграфі, включений до порядку денного постановою Верховної Ради України від 3 жовтня 2017 року № 2149-VIII.
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що психофізіологічне дослідження, про проведення якого просить захисник обвинуваченого, не відноситься до експертиз, передбачених ч. 2 ст. 242 КПК України, проведення яких є обов`язковим, беручи до уваги відсутність нормативно-правового акту, що врегульовує питання проведення судової експертизи/ психофізіологічне дослідження з використанням поліграфу (детектору брехні) для цілей кримінального провадження, зокрема із визначенням основних принципів використання поліграфа, випадків, в яких це заборонено, кола осіб, які не можуть бути піддані такій перевірці, часових рамок, протягом яких після скоєння інкримінованого злочину особа може бути піддана такої перевірки, суд вважає, що у задоволенні клопотання обвинуваченого необхідно відмовити.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу - тримання під вартою, то суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам передбаченим п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд вважає, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування щодо обвинуваченого такого запобіжного заходу як тримання під вартою не зменшилися та не перестали існувати. Зокрема, доцільність продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу є актуальною, оскільки тяжкість та конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, у якого відсутні стійкі соціальні зв`язки, джерело доходу, постійне місце проживання, свідчать про наявність в провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, а саме ризиків вчинення нових злочинів та ухилення від суду,яким не зможе запобігти більш м`який запобіжний захід.
Зважаючи на вищевикладене, підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу немає.
Таким чином суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 242, 332 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про призначення по справі судової експертизи (психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа) для проведення перевірки правдивості його показань та показань свідків.
Задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 03 вересня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1