31 серпня 2018 року м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області в складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Терешки Барського району Вінницької області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживаючий по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працючого, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України;
ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Терешки Барського району Вінницької області, зареєстрована по АДРЕСА_2 , проживаюча по АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, на утриманні якої перебуває четверо малолітніх дітей, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Терешки Барського району Вінницької області, зареєстрований по АДРЕСА_3 , проживаючий по АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
встановив:
13 лютого 2016 року біля 1 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_8 за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_4 проникли на територію виноробного цеху, що розташований по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 де умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинили порушення, які супроводжувалися особливою зухвалістю та полягають у пошкодженні майна потерпілого ОСОБА_10 , а саме, транспортного засобу марки "Пежо Боксер", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомагнітоли марки "Sony DSX-A40UE". При цьому протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 полягали в тому, що він пошкодив шилом, яке приніс із собою, чотири колеса транспортного засобу, вартість яких відповідно до видаткової накладної № РНв-000493 від 11 травня 2016 року становить 4720 гривень, а ОСОБА_8 , який проник в салон транспортного засобу через дверцю, витягнув з автомобіля автомагнітолу марки "Sony DSX-A40UE", вартість якої відповідно до видаткової накладної № РНв-000493 від 11 травня 2016 року становить 1500 гривень, пошкодив її та викинув на території цеху. Після чого, продовжуючи свої протиправні дії, обвинувачений ОСОБА_4 проник через вікно в приміщення виноробного цеху, відчинив вхідні ворота, сів за кермо транспортного засобу мотоблока марки «Зубр-10» з причепом, який занаходився в середині приміщення, та поїхав в напрямку до огорожі та воріт території виноробного цеху. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинили порушення, яке супроводжувалося особливою зухвалістю та полягає у пошкодженні майна, а саме, дерев`яного паркану огорожі території, з метою виїхати за межі території транспортним засобом мотоблоком марки «Зубр-10» з причепом, не маючи при цьому умислу на заволодіння вказаним майном, пошкодили дерев`яний паркан огорожі та намагалися виїхати за межі території виноробного цеху, однак їм це не вдалося, оскільки колесо від причепа мотоблока було заблоковане дошками від пошкодженого паркану, внаслідок чого транспортний засіб не міг продовжити свій рух. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 6220 гривень.
Крім того, 18 лютого 2016 року у період часу з 19 год. 30 хв. до 20 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_4 за попередньою змовою із обвинуваченою ОСОБА_6 умисно, з корисливих спонукань, маючи на меті умисел на таємне заволодіння чужим майном з метою обернути його на свою користь, бажаючи протиправно збагатитися за рахунок чужої власності, усвідомлюючи, що вчиняють протиправно та бажаючи діяти саме таким чином, шляхом вільного доступу зайшли через хфіртку на територію домоволодіння під АДРЕСА_5 , яке належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого шляхом вільного доступу проникли через двері в сарай звідки таємно викрали свійську тварину - коня, вагою 375 кілограм, вартість якого відповідно до довідки ПП ОСОБА_11 від 7 квітня 2016 року становить 20 гривень за 1 кілограм, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 7500 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, визнав повністю, суду пояснив, що у лютому місяці 2016 року він за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_4 шляхом вільного доступу проникли на територію виноробного цеху, що розташований по АДРЕСА_3 , де пошкодили належне потерпілому ОСОБА_10 майно. Зокрема, він проник в салон транспортного засобу марки "Пежо Боксер", реєстраційний номер НОМЕР_1 , звідки витягнув автомагнітолу марки "Sony DSX-A40UE", пошкодив її та викинув на території цеху, а ОСОБА_4 в цей час пошкодив шилом, яке приніс із собою, чотири колеса транспортного засобу. Після чого, ОСОБА_4 проник через вікно в приміщення виноробного цеху, відчинив з середини двері, після чого він також зайшов в приміщення цеху. У подальшому вони виїхали з приміщення цеху мотоблоком з причепом, який там знаходився, та маючи намір продовжити рух за межами території, спробували відчинити ворота, але їм це не вдалося, тоді вони пошкодили дерев`яний паркан огорожі, щоб мати можливість виїхати мотоблоком з території. При цьому, колесо від причепа мотоблока було заблоковане дошками від пошкодженого паркану, внаслідок чого транспортний засіб не міг продовжити свій рух. Після цього вони залишили територію цеху та з метою приховати свої протиправні дії зателефонували своєму знайомому, який працює у даному цеху, та повідомили, що бачили хлопців, які перебували на території цеху та їхали на мотоблокові.
Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про те, що просить розглядати справу у його відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не має, просить суд їх суворо не карати та не позбавляти волі.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що в лютому місяці 2016 року до нього подзвонив обвинувачений ОСОБА_4 та повідомив, що повертаючись із дискотеки він побачив, що вчинено пограбування виноробного цеху, що розташований по АДРЕСА_3 . Коли він приїхав до виноробного цеху, то побачив на території мотоблок з причепом із заблокованим дошками від розібраного паркану колесом, транспортний засіб марки "Пежо Боксер", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пошкодженими колесами. Крім того, в автомобілі не було вогнегасника та автомагнітоли.
Щодо епізоду крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав частково, суду пояснив, що 18 лютого 2016 року біля 19 години він разом із обвинуваченою ОСОБА_6 поверталися від його баби ОСОБА_13 та сестри ОСОБА_6 - ОСОБА_14 , які проживають в АДРЕСА_5 вони побачили на подвір`ї домоволодіння під АДРЕСА_5 , яке належить потерпілому ОСОБА_9 , коня, який був прив`язаний до воза. Оскільки в них виникло бажання покататися на коні, вони зайшли на подвір`я через відчинену хвіртку, відв`язали коня від возу та вивели на вулицю. Після чого сіли удвох на коня та поїхали у напрямку до поля. Умислу залишити коня собі чи продати його у них не було. Вони мали покататися та відразу його завести на подвір`я потерпілого. Однак, в цей час, до них зателефонував його знайомий ОСОБА_15 та запитав чи йому не відомо чи не продає хто-небудь коня, на що він відповів, що йому невідомо. Однак, порадившись із обвинуваченою ОСОБА_6 вони все ж таки вирішити продати коня, тому він зателефонував ОСОБА_15 та повідомив, що його дід, з виганим ними ім`ям, продає коня. ОСОБА_15 повідомив, що людина, яка хоче купити коня, проживає у с. Чемериське Барського районну Вінницької області. Вони погодили з останнім певні умови, після чого прив`язали коня до стовпа та залишили ночувати в полі. Наступного дня біля 16 години вони повернулися на поле, забрали коня та привели його у с. Чемериське Барського районну Вінницької області, де їх зустрів ОСОБА_15 та показав де живе ОСОБА_16 - жінка, яка хотіла купити коня. Узгодивши ціну за продаж коня, вони залишили тварину у ОСОБА_16 , а гроші у сумі 7100 гривень забрали у неї наступного дня. Однак, почувши, що в селі поліція шукає викрадачів коня, вирішили повернути ОСОБА_16 гроші та забрати в неї коня, щоб повернути його потерпілому ОСОБА_9 , але не повернули, бо були налякані. Вважає, що його дії безпідставно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він в сарай не проникав, бо коня викрали з території подвір`я, де він був прив`язаний до воза, тому заперечує щодо кваліфікуючої ознаки, а саме проникнення в приміщення сарая. Просить карати не суворо та не позбавляти його волі, кається у вчиненому. Заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_17 не відшкодував.
Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнала частково, суду пояснила, що крадіжка коня у потерпілого ОСОБА_9 відбулася за обставин, про які повідомив суду обвинувачений ОСОБА_4 . Не заперечувала, що під час проведення слідчого експерименту вона вказувала, що виводила коня з сараю, однак вказане не відповідає дійсності. Вона обмовила себе, оскільки про це попросили її працівники поліції, які запевнили, що в такому випадку суд пом`якшить їм покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Участь у слідчому експерименті вона брала добровільно, із протоколом ознайомлювалася та підписувала його особисто. Ніякого тиску зі сторони поліції на них із обвинуваченим ОСОБА_4 не було. Під час слідчого експерименту вона з обвинуваченим ОСОБА_4 давали відповіді на запитання, які задавали працівники поліції та вказували як вчиняли крадіжку коня. Вважає, що її дії безпідставно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вона в сарай не проникала, бо коня викрали з території подвір`я, де він був прив`язаний до воза, тому заперечує щодо кваліфікуючої ознаки, а саме проникнення в приміщення сарая. Просить карати не суворо та не позбавляти її волі, кається у вчиненому, та просить урахувати, що на її утриманні перебуває четверо малолітніх дітей, а також те, що вона вживала заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_9 , однак останній в категоричній формі відмовився отримати кошти у розмірі 5000 гривень та почав вимагати суму, яку вона не спроможна йому сплатити.
Потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що 18 лютого 2016 року в період часу з 19 год. 30 хв. до 19 год. 45 хв. він вийшов на територію свого домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_5 , зачинив двері в сарай, де знаходився його кінь, та переконався, що хвіртка на його подвір`я теж була зачинена. Вранці 19 лютого 2016 року біля 8 год. 00 хв. він виявив, що його кінь зник із сарая. Він помітив, що сліди, які залишилися на снігу, вели з його подвір`я на суміжну земельну ділянку, а від неї на поле. Після чого він повідомив в поліцію та почав також шукати коня. Через декілька днів біля магазину, що знаходиться в його селі, було виявлено записку із зазначенням місце знаходження його коня: с. Чемериське Барського району Вінницької області. У вказаному селі він знайшов свого коня у ОСОБА_16 та повідомив їй, що це його кінь, якого у нього викрали, на що остання сказала, що купила коня у двох не знайомих їй людей. Він викликав поліцію та забрав коня. Під час проведення слідчого експерименту в присутності понятих обвинувачений ОСОБА_4 вказував, що крадіжку коня вчинив із сараю, а не з подвір`я біля возу. Просить суд суворо карати обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме, позбавити волі, оскільки останній не розкаявся, не відшкодував заподіяну шкоду, щодо обвинуваченої ОСОБА_6 не заперечував проти призначення їй покарання у виді позбавлення волі із застосування випробувального терміну.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що в лютому місяці 2016 року до нього зателефонував обвинувачений ОСОБА_4 та повідомив, що продається кінь, власником якого був його дід, який помер, а бабуся захворіла і потрібні кошти на лікування. Він повідомив про це своєму сусіду ОСОБА_18 , який хотів купити коня. Вони передзвонили ОСОБА_4 , щоб домовитися подивитися на коня, на шо останній повідомив, що вдома нікого не має і, що він сам приведе коня ОСОБА_18 . Через декілька днів ОСОБА_4 привів коня і ОСОБА_18 погодився його купити. Гроші обвинувачений ОСОБА_4 забрав на наступний день. ОСОБА_19 у ОСОБА_18 знаходився біля трьох тижнів. Згодом, він з ОСОБА_18 дізналися від потерпілого ОСОБА_9 , що це його кінь, якого у нього викрали. ОСОБА_18 пояснив ОСОБА_9 , що купив коня. ОСОБА_9 викликав поліцію та забрав коня.
Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що до неї додому прийшов сусід ОСОБА_15 , якому було відомо про те, що вона хоче купити коня, та повідомив, що продається кінь. Її син ОСОБА_18 хотів поїхати подивитися на коня, але йому повідомили, що не має такої можливості, бо вдома нікого не має. У вечірню пору ОСОБА_4 , з яким вона раніше не була знайома, привів до них додому коня. Вони погодилися його купити, домовилися про ціну та про те, що гроші передасть наступного дня. За грошима прийшли обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . ОСОБА_19 знаходився у них біля трьох тижнів, після чого до них приїхав потерпілий ОСОБА_9 , повідомив, що це його кінь, якого у нього викрали. ОСОБА_9 викликав поліцію та забрав коня. Через декілька днів обвинувачений ОСОБА_4 в присутності секретаря сільської ради повернув їй усі кошти за коня.
Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що у вечірню пору в лютому місяці 2016 року її мати ОСОБА_20 купила коня, який знаходився у них біля десяти днів, після чого приїхав потерпілий ОСОБА_9 та повідомив, що це кінь, якого у нього викрали, викликав поліцію та забрав коня. Через деякий час гроші за коня їм було повернуто одним із обвинувачених, ким саме їй не відомо.
Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що потерпілий ОСОБА_9 повідомив йому, що у нього з сараю, що розташований на території його домоволодіння, викрали коня. ОСОБА_9 показав йому сліди, які вели з його домоволодіння у напрямку поля.
Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що він працює на посаді сільського голови Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області. У лютому місяці 2016 року до нього звернулася ОСОБА_20 , яка повідомила, що купила у обвинуваченого ОСОБА_4 коня. Однак, згодом виявилося, що кінь крадений і його забрав власник. При цьому продавець коня, тобто ОСОБА_4 , гроші їй не повернув. ОСОБА_20 дала номер телефону продавця на який він передзвонив та повідомив, що коня, якого він продав, забрала поліція, тому потрібно повернути гроші. Згодом ОСОБА_20 отримала гроші за коня в повному обсязі при секретареві Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області.
Свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що він був понятим під час слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_4 під час якого останній показав яким чином вчинив крадіжку свійської тварини - коня із домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_5 , що належить потерпілому ОСОБА_9 . При цьому працівники поліції обвинуваченим не давали будь-яких вказівок, лише пропонували розказати та показати, в який спосіб було вчинено крадіжку коня.
Крім визнання вини обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_4 по епізоду пошкодження майна потерпілого ОСОБА_10 їх вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та обставини його вчинення підтверджуються письмовими доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:
- заявою потерпілого ОСОБА_10 до Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 15 лютого 2016 року, де зазначено, що в ніч з 12 лютого 2016 року на 13 лютого 2016 року невідомі особи проникли на територію виноробного цеху, що знаходиться по АДРЕСА_3 та пошкодили належне йому майно (том 2 а.к.п. 145);
- протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього від 13 лютого 2016 року, де об`єктом огляду є територія, де знаходяться склади та техніка, що є власністю ОСОБА_10 , та ділянка дороги біля паркану (том 2 а.к.п. 148-152);
- протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього від 13 лютого 2016 року, де об`єктом огляду є територія виноробного складу, що знаходиться по АДРЕСА_3 (том 2 а.к.п. 153-159);
- заявою ОСОБА_4 до Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 3 травня 2016 року, де зазначено, що він добровільно видав шило, яким він в ніч з 12 лютого 2016 року на 13 лютого 2016 року на території виноробного цеху по вул. Покровська, 1Д в с. Терешки Барського району Вінницької області, пошкодив шини автомобіля "Пежо Боксер" (том 2 а.к.п. 164);
- протоколом огляду предмету та фототаблицями до нього від 3 травня 2016 року, відповідно до якого було проведено огляд шила з дерев`яною ручкою (том 2 а.к.п. 165-166);
- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 3 травня 2016 року, відповідно до якої добровільно видане ОСОБА_4 шило визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Барському ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області (том 2 а.к.п. 167);
- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицями до нього від 4 травня 2016 року, що був проведений у присутності понятих, у ході якого ОСОБА_4 та ОСОБА_8 показали яким чином вони вчиняли пошкодження майна, що знаходилося на території виноробного цеху по АДРЕСА_3 (том 2 а.к.п. 168-178);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 21 червня 2016 року, що був проведений за участі підозрюваних, у присутності понятих, у ході якого підозрювані показали яким чином вони здійснювали пошкодження майна, що знаходиться на території виноробного цеху по АДРЕСА_3 (том 2 а.к.п. 179-181).
Хоча по епізоду крадіжки свійської тварини - коня у потерпілого ОСОБА_9 обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнали частково, однак їх вина повністю підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, показами потерпілого, свідків та матеріалами кримінального провадження, а саме:
- заявою потерпілого ОСОБА_9 до Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 19 лютого 2016 року, де зазначено, що в ніч з 18 лютого 2016 року на 19 лютого 2016 року невідомі особи із його підсобного приміщення - хліва викрали свійську тварину коня (том 2 а.к.п. 193);
- протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього від 19 лютого 2016 року, де об`єктом огляду є домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_5 (том 2 а.к.п. 197-201);
- заявою потерпілого ОСОБА_9 до Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 13 березня 2016 року про залучення до матеріалів кримінального провадження анонімної записки по факту викрадення свійської тварини - коня, із зазначенням його ймовірного місцезнаходження (том 2 а.к.п. 203);
- анонімною запискою в якій повідомлено про ймовірне місце знаходження викраденого коня (том 2 а.к.п. 204);
- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 13 березня 2016 року - анонімної записки, яку ОСОБА_9 долучив до матеріалів кримінального провадження (том 2 а.к.п. 205 );
- протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього від 13 березня 2016 року, де об`єктом огляду є територія, що знаходиться біля домоволодіння по АДРЕСА_6 (том 2 а.к.п. 206-209);
- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 13 березня 2016 року, відповідно до якої свійську тварину - коня визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на зберігання власнику ОСОБА_9 (том 2 а.к.п. 210);
- розпискою потерпілого ОСОБА_9 про отримання на зберігання свійської тварини - коня (том 2 а.к.п. 211);
- розпискою в якій зазначено, що ОСОБА_4 в присутності свідків передав ОСОБА_20 кошти у сумі 7100 гривень (том 2 а.к.п. 212);
- протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього від 5 квітня 2016 року, де об`єктом огляду є територія, що знаходиться по АДРЕСА_3 , де було проведено зважування свійської тварини - коня та встановлено, що її вага становить 375 кілограм (том 2 а.к.п. 213-217);
- довідкою від 7 квітня 2016 року, видано ПП ОСОБА_11 про те, що закупівельна вартість живої ваги коня станом на 18 лютого 2016 року становить 20 гривень за 1 кілограм живої ваги (том 2 а.к.п. 218 );
- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицями до нього від 8 квітня 2016 року, що був проведений за участі підозрюваного, у присутності понятих, у ході якого підозрюваний ОСОБА_4 показав яким чином він з ОСОБА_6 викрали свійську тварину коня із підсобного приміщення - хліва, що знаходиться на території домоволодіння по АДРЕСА_5 (том 2 а.к.п. 219-226);
- протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 8 квітня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_4 ознайомлено з матеріалами досудового розслідування, заяв та зауважень від ОСОБА_4 не надходило (том 2 а.к.п. 227 ).
- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицями до нього від 8 квітня 2016 року, що був проведений за участі підозрюваної, у присутності понятих, у ході якого підозрювана ОСОБА_4 показала яким чином вона з ОСОБА_4 викрали свійську тварину - коня із підсобного приміщення - хліва, що знаходиться на території домоволодіння по АДРЕСА_5 (том 2 а.к.п. 228-233);
- протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 8 квітня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_6 ознайомлено з матеріалами досудового розслідування, заяв та зауважень від неї не надходило (том 2 а.к.п. 234).
Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинені групою осіб.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, яке класифікується як кримінальне правопорушення середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, що підтверджується даними вимоги ІЦ (том 2 а.к.п. 184), за час проживання на території Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області зарекомендував себе посередньо, що підтверджується даними довідки-характеристики Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області (том 2 а.к.п. 186), під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується довідкою Комунальної установи "Барська центральна районна лікарня" у Вінницькій області (том 2 а.к.п. 185), задовільний стан здоров`я обвинуваченого, про що останній повідомив суду, думку потерпілого ОСОБА_10 щодо міри покарання, який просив суд суворо не карати.
Крім того, суд бере до уваги висновок досудової доповіді від 18 грудня 2017 року, яка складена Барським районним сектором з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , де зазначено, що рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення останнім є середній, ОСОБА_8 є потенційно небезпечним, але навряд чи стане вчиняти правопорушення. Ураховуючи середній ризик вчинення повторного правопорушення, а також середній рівень небезпеки, що становить обвинувачений для суспільства, на думку органу пробації ОСОБА_8 може виправитися без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Для обвинуваченого може бути успішним проходження пробаційних програм, щоб запобігти вчиненню повторних кримінальних правопорушень (том 3 а.к.п. 16-18).
До обставин, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України. Крім того, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства.
Суд вважає, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку та покладенням на нього певних обов`язків.
Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинені групою осіб, та за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана з проникненням у інше приміщення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, яке класифікується як кримінальне правопорушення середньої тяжкості, та кримінального правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, яке класифікується як тяжке кримінальне правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, що підтверджується даними вимоги ІЦ (том 2 а.к.п. 189), за час проживання на території Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області зарекомендував себе посередньо, що підтверджується даними довідки-характеристики Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області (том 2 а.к.п. 192), під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується довідкою Комунальної установи "Барська центральна районна лікарня" у Вінницькій області (том 2 а.к.п. 190), задовільний стан здоров`я обвинуваченого, про що останній повідомив суду, думку потерпілого ОСОБА_10 щодо міри покарання, який просив суд суворо не карати, та думку потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав карати суворо, оскільки останній не розкаявся, шкоду не відшкодував, вину визнав частково.
Суд бере до уваги висновок досудової доповіді від 19 грудня 2017 року, складена Барським районним сектором з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , де зазначено, що рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення останнім є середній, ОСОБА_4 є потенційно небезпечним, але навряд чи стане вчиняти правопорушення. Ураховуючи середній ризик вчинення повторного правопорушення, а також середній рівень небезпеки, що становить обвинувачений для суспільства, на думку органу пробації ОСОБА_4 може виправитися без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Для обвинуваченого може бути успішним проходження пробаційних програм, щоб запобігти вчиненню повторних кримінальних правопорушень (том 3 а.к.п. 20-22).
До обставин, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, судом не встановлено.
При цьому суд вважає не встановленою обставину, зокрема, щире каяття, яка відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є обставиною, яка пом`якшує покарання, з таких підстав.
Під час допиту судом по епізоду крадіжки свійської тварини - коня у потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину частково, зокрема, не визнав факт проникнення у приміщення сараю з метою крадіжки коня. Крім того, під час судового розгляду обвинувачений неодноразово змінював показання, чим намагався ввести суд в оману.
При цьому обвинувачений ОСОБА_4 під час дачі показань та в судових дебатах вказав, що він щиро кається.
Однак, показання обвинуваченого ОСОБА_4 спростовані здобутими у ході судового розгляду належними та допустимими доказами, які вказують на відсутність у нього щирого каяття у розумінні даної обставини в рамках кримінального законодавства, тому суд вважає дану обставину не встановленою та не бере її до уваги, та розцінює таку поведінку особу, як спробу уникнути кримінальної відповідальності.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України. Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 затриманий Барським ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області о 9 год. 55 хв. 22 серпня 2018 року, що підтверджується протоколом затримання особи від 22 серпня 2018 року (том 3 а.к.п. 150), та згідно ухвали Барського районного суду Вінницької області щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 жовтня 2018 року (том 3 а.к.п. 156-158).
Тому строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід рахувати з моменту затримання, а саме з 9 год. 55 хв. 22 серпня 2018 року.
Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 повністю доведена і її дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України як крадіжка, поєднана з проникненням в інше приміщення.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, яке класифікується як тяжке кримінальне правопорушення, особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка раніше не судима, що підтверджується даними вимоги ІЦ (том 2 а.к.п. 236), за час проживання на території Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області зарекомендувала себе з посередньої сторони, що підтверджується даними довідки-характеристики виконавчого комітету Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області від 6 квітня 2016 року № 377 (том 2 а.к.п. 238), має на утриманні чотирьох малолітніх дітей: сина ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 8 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області (том 2 а.к.п. 240); сина ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 7 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області (том 2 а.к.п. 241); доньку ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 21 лютого 2017 року Барським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (том 2 а.к.п. 70) та сина ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 19 грудня 2017 року Барським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (том 3 а.к.п. 29), під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується довідкою Комунальної установи "Барська центральна районна лікарня" у Вінницькій області (том 2 а.к.п. 237), задовільний стан здоров`я обвинуваченої, про що остання повідомила суду, думку потерпілого ОСОБА_9 суворо не карати та не позбавляти волі.
Крім того, суд бере до уваги висновок досудової доповіді від 19 грудня 2017 року, яка складена Барським районним сектором з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , де зазначено, що рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення останньою є середній, ОСОБА_6 є потенційно небезпечною, але навряд чи стане вчиняти правопорушення. Ураховуючи середній ризик вчинення повторного правопорушення, а також середній рівень небезпеки, що становить обвинувачена для суспільства, на думку органу пробації ОСОБА_6 може виправитися без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Для обвинуваченої може бути успішним проходження пробаційних програм, щоб запобігти вчиненню повторних кримінальних правопорушень (том 3 а.к.п. 24-26).
До обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , суд відносить вжиття нею заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_9 , зокрема, намагання останньому відшкодувати завдані злочином збитки шляхом передання коштів у сумі 5000 гривень, які потерпілий відмовився отримати, а також перебування на її утриманні чотирьох малолітніх дітей.
При цьому суд вважає не встановленою пом`якшуючу обставину, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, - щире каяття, з таких підстав.
Верховний Суд у постанові ККС ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Під час допиту судом по епізоду крадіжки свійської тварини - коня у потерпілого ОСОБА_9 обвинувачена ОСОБА_6 визнала вину частково, зокрема, визнала факт вчинення злочину, тобто викрадення коня у потерпілого ОСОБА_9 , при цьому обвинувачена не визнала факт проникнення у приміщення сараю з метою крадіжки коня. Під час додаткового допиту частково змінила свої первинні показання, зокрема, намагалася себе обмовити, щоб в такий спосіб посприяти покращенню становища обвинуваченого ОСОБА_4 , з яким вона проживає без реєстрації шлюбу, та змінити його роль у даному кримінальному правопорушенні з організатора на виконавця, чим намагалася ввести суд в оману, з метою уникнення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальної відповідальності, і зазначене вказує, що в даному випадку відсутнє дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині.
При цьому обвинувачена ОСОБА_6 під час дачі показань та в судових дебатах вказала, що вона щиро кається.
Однак, показання обвинуваченої ОСОБА_6 спростовані здобутими у ході судового розгляду належними та допустимими доказами, які вказують на відсутність у неї щирого каяття у розумінні даної обставини в рамках кримінального законодавства, тому суд вважає дану обставину не встановленою та не бере її до уваги.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 судом не встановлено.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченої та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України. Крім того, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без її ізоляції від суспільства.
Суд вважає, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 і попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням їй іспитового строку та покладенням на неї певних обов`язків.
Питання про речові докази вирішити згідно зі ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.
На підставі ст. 65, п. 1 ч. 1 ст. 66, ст. 67 КК України, керуючись ст. 100, частинами 1, 2, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, частинами 1, 2 ст. 371, ст. 374, частинами 1, 3, 6, 7 ст. 376, п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 2, частинами 3, 4 ст. 395 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на три роки.
Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим у виді чотирьох років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання чинності вироком залишити раніше обрану у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, а саме, з 9 год. 55 хв. 22 серпня 2018 року.
ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк терміном на три роки.
Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ у кримінальному провадженні свійську тварину - коня, якого передано потерпілому ОСОБА_9 на зберігання - вважати повернутим власнику.
Речовий доказ у кримінальному провадженні шило, що передано для зберігання в кімнату зберігання речових доказів Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області - знищити.
Речовий доказ у кримінальному провадженні "анонімну записку" - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Барський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Суддя