Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/141/18-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження № 0000101 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 08 червня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Олевського району Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Рокитно Рокитнівського району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій обвинувачених та доведеності їх вини, просить вирок Олевського районного суду Житомирської області від 08 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України та призначити їм покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, поклавши на них передбачені ст.76 КК України обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця
проживання, роботи;
-періодично заявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з
питань пробації. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що обране обвинуваченим покарання у виді штрафу очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки довкілля як обвинуваченими, так й іншими особами.
Вказав, що призначене судом покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст.65 КК України. При призначенні покарання суд невірно визначив міру покарання обвинуваченим, оскільки відповідно до ч.2 ст.240 КК України за вчинення даного злочину особа може бути покарана до штрафу від чотирьохсот до семисот неоподаткованих мінімуму доходів громадян або обмеження волі на строк до років, або позбавлення волі на той самий строк. Проте суд, призначивши ОСОБА_7 , ОСОБА_10 покарання більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, не посилається на вимоги ст.69 КК України.
Апелянт зазначає, що суд, призначаючи покарання у виді штрафу, не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинувачених, які на день винесення вироку ніде не працювали, заподіяння шкоди довкіллю, яка полягає у пошкодженні верхнього шару ґрунту та не проведенні у подальшому рекультивації порушених земель, та те, що призначене судом покарання створює сприятливі умови для вчинення нових злочинів із використанням предметів злочинної діяльності.
Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08 червня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 5 100 ,00 гривень.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 5 100 ,00 гривень .
Речові докази: мотопомпу кустарного виробництва марки «Сузуки», шланг забірник , чотири шланги-рукави, шрайбер, металеву палицю тичку, сачок, автомобіль марки УАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору які знаходяться на зберіганні в Олевському ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області - конфісковано в дохід держави.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 06.03.2018 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаючи, що на території Олевського району незаконно видобувають бурштин, діючи узгоджено між собою, з корисливих мотивів, в порушення п.п. 2-5 «Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого постановою КМУ від 30.05.2011 року № 615; п.п.3,4 «Положення про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу на користування надрами, та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст.ст.15-19 Кодексу України про надра, близько 10.00 години на автомобілі УАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 прибули на земельну ділянку розташовану на відстані близько 4-х кілометрів, села Андріївка Олевського району Житомирської області, де за допомогою спеціального обладнання - мотопомпи шляхом вимивання водою породи, намагалися здійснювати незаконний видобуток корисних копалин, а саме бурштину .
Відповідно до постанови КМУ від 12.12.1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» бурштин відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, а саме ювелірної сировини ( дорогоцінного каміння ).
В цей же день, близько 14.00 години ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були затримані працівниками Олевського ВП ГУНП в Житомирській області, під час здійснення робіт по незаконному видобуванню бурштину, де у останніх під час огляду було виявлено та вилучено інструмент та знаряддя (засоби) незаконного видобутку бурштину, а саме: мотопомпу кустарного виробництва марки «Сузуки», шланг забірник, чотири шланги-рукави, шрайбер, металеву палицю тичку, сачок, автомобіль марки УАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору, які на момент вилучення перебували у віданні ОСОБА_7 .
Таким чином, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 вчинили всі дії безпосередньо спрямовані на вчинення незаконного видобутку бурштину, однак не змогли здійснити його видобуток з причин, які не залежали від їх волі, оскільки були затриманий працівниками поліції Олевського ВП.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у закінченому замаху на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Правова кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України є правильною та ніким із учасників не оспорюються.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що при призначенні обвинуваченим покарання судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.
Так, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , судом першої інстанції враховано, що останні вчинили злочини середньої тяжкості, притягуються до кримінальної відповідальності вперше, визнали свою винну у судовому засіданні, позитивно характеризуються за місцем проживання.
Однак колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції. Злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , віднесено до категорії злочинів проти довкілля, суспільна небезпечність якого полягає у порушенні встановлених правил охорони надр. Злочинно впливаючи на них, особа своїми діями призводить до негативної зміни екологічної обстановки. Нераціональне використання надр може вплинути саме на надра та корисні копалини в них, на суміжні природні об`єкти -води, землі, ліси, на здоров`я людини та її майно.
Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_10 покарання суд невірно визначив міру покарання обвинуваченим, оскільки відповідно до ч.2 ст.240 КК України за вчинення цього злочину особі може бути призначено покарання у виді штрафу від чотирьохсот до семисот неоподаткованих мінімуму доходів громадян або обмеження волі на строк до років, або позбавлення волі на той самий строк.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначив обвинуваченим покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, не посилаючись на ст.69 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , апеляційний суд враховує, що обвинувачені вчинили злочини середньої тяжкості, притягуються до кримінальної відповідальності вперше, визнали свою винну у судовому засіданні, позитивно характеризуються за місцем проживання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених, апеляційний суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.
Відповідно до статтей 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що обвинуваченим слід призначити покарання у виді одного року обмеження волі. Відповідно до ст.75 КК України звільнити останніх від відбування покарання з випробуванням.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових злочинів.
Звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням та перебування під контролем уповноваженого органу на протязі певного періоду часу буде запобігати вчиненню ними нових злочинів
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає, що вирок місцевого суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з наведених мотивів з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 08 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, поклавши на нього передбачені ст.76 КК України обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- періодично заявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, поклавши на нього передбачені ст.76 КК України обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- періодично заявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: