печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «САУНДАГРО» на бездіяльність начальника відділу Головного слідчого управління НП України ОСОБА_3 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно статті 169 КПК України та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
21.08.2018 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «САУНДАГРО», яка передана слідчому судді ОСОБА_1 , в якій заявник просить скасувати постанову начальника відділу Головного слідчого управління НП України ОСОБА_3 та зобов`язати останнього повернути ТОВ «САУНДАГРО» тимчасово вилучене нерухоме майно (майновий комплекс) розташований за адресою : Миколаївська обл., Братський район, смт. Братське, вул. Промислова, 4.

Дослідивши скаргу, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у скарзі, виходячи з такого.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Відповідно до ст. 303 КПК України, а саме ч. 1 цієї статті, законодавцем передбачено оскарження у суді бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування; повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Вказаний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним.

Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Оскільки ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.

Мотивуючи подану скаргу адвокат вказує, що нерухоме майно (майновий комплекс) розташований за адресою: Миколаївська обл., Братський район, смт. Братське, вул. Промислова, 4, було тимчасово вилучено в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000012 та передано потерпілому на відповідальне зберігання відповідно до постанови від 31.07.2018, яке заявник просить скасувати.

Разом з цим, таке рішення до матеріалів скарги не долучено, а зі змісту скарги неможливо достеменно встановити факт його прийняття, оскільки заявник вказує, що він його не отримував та зі змістом не знайомий, що як наслідок перешкоджає слідчому судді встановити можливість його оскарження в порядку ст. 303 КПК України.

Що стосується вимог заявника про повернення тимчасово вилученого майна, а саме: нерухомого майна (майнового комплексу), що розташований за адресою : Миколаївська обл., Братський район, смт. Братське, вул. Промислова, 4, варто зазначити наступне.

Так, Главою 16 КПК України регламентовано підстави та порядок тимчасового вилучення майна, з аналізу якої можна дійти висновку, що тимчасове вилучення майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. При його застосуванні обмежується право особи, гарантоване ст. 41 Конституції України. При тимчасовому вилученні майна підозрюваний фактично позбавляється можливості користуватися та розпоряджатися певним своїм майном до вирішення питання про його арешт або повернення.

Тимчасовому вилученню підлягає майно у вигляді речей, документи, грошей. Під річчю слід розуміти предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини. Гроші - це законний платіжний засіб, обов`язковий до приймання за номінальною вартістю на свій території України.

З огляду на викладене, вбачається, що законодавець передбачив тимчасове вилучення рухомого майна, проте у вимогах скарги заявник просить повернути майновий комплекс, що являється нерухомим майном, яке відповідно до Глави 16 не може бути тимчасовим вилученим, та як наслідок, позбавлення право користування майновим комплексом його законного володільця, не може бути предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що подано скаргу, вимоги якої не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 6 цього Кодексу.

Під час кримінального провадження слідчий суддя, суд неухильно додержуються вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства та вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їхніх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 303, ч. 4 ст. 304, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «САУНДАГРО» на бездіяльність начальника відділу Головного слідчого управління НП України ОСОБА_3 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно статті 169 КПК України та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1