Справа № 183/159/17
№ 1-кп/183/131/18
В И Р О К
іменем України

20 липня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003990 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого штукатуром в ОКП «Новомосковська ПМК-91», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :
24 вересня 2016 року близько 22 години 00 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки М412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 90 км/год. по автодорозі, яка сполучає с. Євецько-Миколаївку та смт. Губиниху Новомосковського району Дніпропетровської області, зі сторони с. Євецько-Миколаївки в напрямку смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської. В якості пасажира в салоні автомобіля знаходилась неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час, на вищевказаній ділянці автодороги 152 м. від автодороги м-29 Новомосковськ-Перещепине-Красноград, ОСОБА_3 , діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життя та здоров`я громадян, втратив контроль над керуванням автомобіля марки М412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав за межі проїжджої частини ліворуч відносно напрямку свого руху та допустив перекидання автомобіля разом з пасажиркою ОСОБА_5 .

Таким чином, водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажирці ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у виді забійних ран у правій завушній області, в правій скроневій області, які ускладнилися запаленням, над лівою вушною раковиною, відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я понад 21 день.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю та показав, що восени 2016 року він приблизно о 22.00 год. їхав за кермом автомобіля «Москвич 412» з с. Євецько-Миколаївки до смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської, в салоні автомобіля перебували ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ще одна дівчина. Швидкість була приблизно 80-90 км/год., вони їхали на АЗС. На різкому повороті не справився з керуванням та допустив перекидання автомобіля в ліво. Коли він виліз з автомобіля то побачив, що ОСОБА_5 лежить, за вухом у неї була кров, згодом її забрали в лікарню. Відшкодував потерпілій 1400 гривень. У скоєному щиро кається. Просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки має малолітню дитину.

Допитана в судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 показала, що 24.09.2016 року приблизно о 22.00 год. вона їхала на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Москвич 412» під керуванням ОСОБА_3 до смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської. Швидкість була приблизно 90 км/год. На повороті дороги ОСОБА_3 не справився з керуванням та автомобіль перекинувся в кювет, від чого вона отримала тілесні ушкодження у виді гематоми на голові справа, було відірване вухо. Лікувалась 15 днів у лікарні, а потім вдома. Перед тим як сісти за кермо ОСОБА_3 випив пиво, небагато. ОСОБА_3 відшкодував їй 1400 гривень. Покарання просила призначити на розсуд суду.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, в судовому засіданні судом були досліджені докази на підтвердження пред`явленого обвинувачення, а саме:

- витяг з кримінального провадження № 0003990 від 17.10.2016 року, згідно якого до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2016 року було внесено відомості за зверненням чергового лікаря ЦРЛ м. Новомосковськ про те, що до ЦРЛ було доставлено гр. ОСОБА_5 з тілесними ушкодженнями через ДТП;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.09.2016 року зі схемою до нього, згідно якого було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди ділянка автодороги з с. Євецько-Миколаївка до смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської, виявлено перекидання транспортного засобу в кювет та його пошкодження;

- висновок експерта № 971/Е від 26.11.2016 року відповідно до якого при судово-медичній експертизі потерпілої ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у виді забійних ран у правій завушній області, в правій скроневій області, над лівою вушною раковиною, відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше 21 доби, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), можливо виступаючими частинами салону автомобіля, внаслідок автомобільної травми, та могли утворитися у строк вказаний у постанові і потерпілою (24.09.2016 року), що підтверджується давністю рубцевої тканини та даними медичних документів;

- висновок експерта № 1019/Е від 27.12.2016 року відповідно до якого при судово-медичній експертизі потерпілої ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у виді забійних ран у правій завушній області, в правій скроневій області, які ускладнилися запаленням, над лівою вушною раковиною, відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я понад 21 день. Усі рани виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), можливо виступаючими частинами салону автомобіля, внаслідок автомобільної травми, та могли утворитися у строк вказаний у постанові і потерпілою (24.09.2016 року), що підтверджується давністю рубцевої тканини та даними медичних документів;

- висновок судової автотехнічної експертизи № 5/10.1-964 від 20.10.2016 року, згідно якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «М-412» ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху. При заданому механізмові події дії водія автомобіля «М-412» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «М-412» ОСОБА_3 визначалась виконанням ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.11.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_3 , в ході проведення якого останній розповів і показав на місці про обставини ДТП 24.09.2016 року;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.11.2016 року за участю свідка ОСОБА_7 , в ході проведення якого останній розповів і показав на місці про обставини ДТП 24.09.2016 року;

- висновок судової автотехнічної експертизи № 5/10.1-1086 від 28.11.2016 року, згідно якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «М-412» ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «М-412» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «М-412» ОСОБА_3 визначалась виконанням ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, для чого в нього не було перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати;

- постанову про визнання речовими доказами від 25.09.2016 року, згідно якої автомобіль марки М412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом та передано на зберігання ОСОБА_3 .

Всі вище перелічені докази суд визнає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірними, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного, та є беззаперечними для визнання вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, працює і за місцем роботи характеризується позитивно. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, що ґрунтується на визнанні останнім факту вчинення злочину, дійсному, відвертому визнанні своєї провини у вчиненому, щирому жалю з приводу цього та осуду своєї поведінки. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Тому, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, обставин вчинення злочину та його наслідки, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, позицію потерпілої, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу. При цьому, з огляду на обставини, при яких сталася дорожньо-транспортна пригода, особи обвинуваченого та позицію потерпілої, суд вважає недоцільним призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Суд прийшов до переконання, що таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Однак, згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07.09.2017 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року (надалі Закон).

Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі, передбачених п. «в» зазначеної ст. 1 Закону не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про застосування амністії в Україні" особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив необережний злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», має малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомостей про позбавлення батьківських прав щодо якої суду не надано. Отже, оскільки обмежень, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" щодо застосування відносно ОСОБА_3 амністії, судом не встановлено, його слід звільнити від відбування призначеного покарання.

Також, згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У зв`язку із наведеним витрати на проведення судових автотехнічних експертиз в сумі 1 407 гривень 36 копійок підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 86 КК України та п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання.

Речові докази: автомобіль марки М412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_3 , залишити ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових автотехнічних експертиз (висновки №5/10.1-964 від 20.10.2016 року, № 5/10.1-1086 від 28.11.2016 року) в сумі 1 407 гривень 36 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1