Справа № 372/915/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/417/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 03.07.2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 , ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8

представника власника майна адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 30.03.2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та накладено арешт на земельні ділянки загальною площею 72 га, що розташовані в адміністративних межах Коцюбинської селищної ради Київської області із встановленням обмежень у вигляді заборони відчуження, вирубки дерев та проведення на них будівельних робіт.
Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 від 03.07.2014 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, яке обґрунтовує тим, що службові особи відділу земельних ресурсів у місті Ірпені Київської області, неналежно виконуючи свої службові обов`язки, всупереч п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, впродовж 2008 року погодили висновки щодо можливості відведення громадянам 501-ї земельної ділянки, загальною площею 72 га, які розташовані поза межами смт. Коцюбинське, Київської області. Надані погодження стали передумовою для прийняття упродовж 2008 року Коцюбинською селищною радою Київської області рішень про надання 501 земельної ділянки у власність громадянам. Законність прийняття Коцюбинською селищною радою рішень була предметом розгляду судів різних інстанцій, за результатами розгляду чого встановлено, що спірні земельні ділянки знаходяться поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття відповідних рішень Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельних ділянок першим власникам, межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірні рішення Коцюбинської селищної ради не відповідають вимогам земельного законодавства. Суд також встановив факт відсутності на час прийняття селищною радою рішень про надання першим власникам земельних ділянок будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом документації, яка б встановлювала межі смт. Коцюбинське Київської області, а також на підставі ст.ст. 116, 122, ч. 1 ст. 155, п. 12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України дійшов обґрунтованого висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту, та недійсність таких рішень селищної ради. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України і у справах № 6-67цс14 (постанова від 25.06.14), № 6-22цс15 (постанова від 11.03.15), № 21-195а14 (постанова від 17.06.14). В подальшому встановлено, що Указом Президента України від 01.05.14 № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», а саме, в тому числі його кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18, 26, 27, 51 Святошинського лісництва. В той же час, за інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені Київської області від 10.12.14 за № 01-04/2215 вищевказані земельні ділянки відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинсько-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадають у 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 квартали. Таким чином, на даний час спірні земельні ділянки розташовані на землях природно-заповідного фонду, а саме, Національного природного парку «Голосіївський». З огляду на викладене, вищевказані земельні ділянки у даному кримінальному провадженні є предметом кримінального правопорушення, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення та є доказом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Крім того, на цей час існує обґрунтована загроза, що в разі невжиття заходів забезпечення кримінального провадження на вказані земельні ділянки, зелені насадження, якими вони вкриті можуть бути пошкоджені, зіпсовані, знищені, а спірні земельні ділянки можуть бути відчужені. Відповідно до постанови прокурора відділу від 28.03.2017 року вищевказані земельні ділянки визнані речовими доказами у кримінальному провадженні 0000048 від 03.07.2014 року. Враховуючи вищевикладене, є достатні підстави вважати, що вищевказані вище земельні ділянки здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого Обухівського районного суду Київської області від 30.03.2018 року клопотання задоволено та накладено арешт на земельні ділянки загальною площею 72 га, що розташовані в адміністративних межах Коцюбинської селищної ради Київської області з кадастровими номерами: :01:038:0200:01:038:0200:01:038:0200:01:038:0200:01:038:0200:01:038:0200:01:038:0200:01:038:0200:01:038:0200:01:038:0200:01:038:0200:01:039:0200:01:039:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:040:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0005 :01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:041:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:042:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0200:01:043:0047, із встановленням обмежень у вигляді заборони відчуження, вирубки дерев та проведення на них будівельних робіт.

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що внесене прокурором клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України, матеріалам клопотання, а також прокурором в судовому засіданні, доведено достатність даних про здійснення слідчим досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення, тому з метою запобігання можливим фактам подальшого відчуження нерухомого майна стороннім особам, а його арешт передбачає заборону особам, у володінні яких перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, є підстави для задоволення клопотання, оскільки у судовому засіданні встановлено усі, передбачені ст.132, 173 КПК України, підстави до задоволення внесеного прокурором клопотання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:040:0074 із встановленням обмежень у вигляді заборони відчудження, вирубки дерев та проведення на них будівельних робіт, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання в цій частині. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що встановивши, що матеріали клопотання не містять відомостей про власника чи володільця майна, на яке прокурор просить накласти арешт, слідчий суддя не повернув їх прокурору для усунення недоліків, розглянув клопотання з порушенням вимог ч.1 ст. 172 КПК України і прийняв рішення про задоволення клопотання та накладення арешту на майно, яке належним чином не мотивував в ухвалі. Слідчим суддею не було враховано, що ухвалою від 29.03.2017 року в даному кримінальному провадженні вже було відмовлено в задоволенні аналогічного клопотання прокурора, а можливість повторного звернення прокурора з таким клопотанням вже після розгляду клопотання про арешт майна та відмови в його задоволенні не передбачена КПК.

Заслухавши суддю доповідача, представника власника майна адвоката ОСОБА_9 , яка підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано належним чином.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що є підстави вважати, що вказані в клопотанні слідчого земельні ділянки, мають ознаки речового доказу, та мають важливе значення для вирішення кримінального провадження, що підтверджується матеріалами доданими до клопотання, тому відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для арешту майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170, пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею належним чином було дотримано вимог п. п. 2, 5 ч. 2 та п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України щодо врахування ним можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумності та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також щодо визначення порядку виконання ухвали.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

З огляду на невеликий проміжок часу проведення досудового розслідування, на даному етапі в матеріалах провадження відсутні належні докази які давали б беззаперечні підстави суду прийти до висновку про відсутність необхідності в накладенні арешту на вказані земельні ділянки. При цьому, якщо в подальшому відпаде потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або в обмеженні права користування чи відчуження вказаним майном, а так само і порушення органом досудового розслідування принципу розумних строків, власник майна або її представник може звернутись до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.

Колегія суддів знаходить доводи апеляційної скарги щодо необхідності скасування ухвали слідчого судді в зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, безпідставними виходячи з наступного.

В клопотанні слідчого зазначені всі власники земельних ділянок, на які слідчий просив накласти арешт. При цьому, слідчим зазначені відповідні кадастрові номери земельних ділянок. Крім того, колегія суддів зазначає, що п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачає надання або документів, що підтверджують право власності на майно, або конкретні факти і докази, що свідчать свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

До клопотання слідчого додано копію реєстру землекористувачів, в якому зазначено власників земельних ділянок та їх адресу. Колегія суддів вважає, що ці докази свідчать про володіння вказаними земельними ділянками саме цими особами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою, підстав для її скасування на даний час не встановлено, а відповідні доводи власника майна не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30.03.2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та накладено арешт в кримінальному провадженні № 0000048 на земельні ділянки загальною площею 72 га, що розташовані в адміністративних межах Коцюбинської селищної ради Київської області із встановленням обмежень у вигляді заборони відчуження, вирубки дерев та проведення на них будівельних робіт, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :