Справа № 164/1521/16-к Провадження №11-кп/773/207/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2018 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого юристом ПП «Родючість», неодруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого,

засуджено:

- за ч.1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1дин рік;

- за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_8 від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 витрати на правову допомогу в сумі 5 000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 26 березня 2016 року близько 07 години 15 хвилин, всупереч вимогам п.п. 2.3.б), 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, керуючи технічно справним автомобілем марки «Шевроле Еванда», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності, поблизу будинку №36, що у смт. Маневичі Маневицького району, у напрямку автостанції, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно, не зреагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, в результаті чого допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у попутному напрямку.

Одразу після дорожньо транспортної пригоди ОСОБА_8 з місця пригоди зник.

У результаті дорожньо транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 , згідно висновку судово медичної експертизи №16 від 19 квітня 2016 року, отримав наступні тілесні ушкодження: поєднана тупа травма тіла, відкрита черепно мозкова травма, підшкірна гематома, забійно розсічена і забійна рани правих тім`яно потиличної ділянки волосистої частини голови, множинні лінійні садна і поверхневі різані рани тім`яно потиличної ділянки волосистої частини голови, лінійний злам правих тім`яно потиличної ділянки волосистої частини голови, лінійний злам правої тім`яної і скроневої кісток склепіння черепа та правого великого крила клиновидної кістки основи черепа, забій головного мозку важкого ступеню (поширені дещо нерівномірні субдуральні і субапарахноїдальні крововиливи по всіх поверх нянях головного мозку, вогнища поверхневого розмноження мозкової речовини по обох лобних і лівих скроневій долях головного мозку, вогнище розмноження в ділянці нижньої скроневої звивини правої скроневої долі головного мозку, крововилив в шлункову систему головного мозку, набряк набухання речовин головного мозку), закрита тупа травма грудної клітки, синець право надключичної ділянки, злам 5-го ребра справа між передньо і середньо аксилярними лініями, множинні злами ребер справа між правими середньо ключичною і передньо аксилярною лініями та між правими лопаткою і паравертибральною лініями з пошкодженням нижньої долі правої легені, правобічний гемоторакс (до 750 мл крові), забій обох легень, закрита тупа травма живота, поодинокий через капсульний розрив правої долі печінки, гемоперитонеум, синець і множинні крапко подібні внутрішньо шкірні крововиливи ділянки правого ліктя, садна лівої гомілки, правої кисті і 3-го пальця лівої кисті, синець ділянки лівого гомілково ступеневого суглобу, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень і спричинили смерть потерпілого.

Крім цього, ОСОБА_8 , 26 березня 2016 року, близько 07 години 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Шевроле Еванда», р.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Незалежності, поблизу будинку №36, що у смт. Маневичі, Маневицького району у напрямку автостанції, після того, як допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у попутному напрямку ближче до правого краю проїзної частини дороги по ходу руху автомобіля в момент наїзду, завідомо знаючи, що ОСОБА_12 перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, отриманого в результаті дорожньо транспортної пригоди, в який ОСОБА_8 сам поставив потерпілого, та, маючи змогу надати потерпілому допомогу на місці, самовільно покинув місце дорожньо транспортної пригоди.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода та її наслідки перебувають в прямому причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_8 перелічених Правил дорожнього руху.

В поданій апеляційній скарзі потерпілі через невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просять вирок в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування основного і додаткового покарання скасувати. Цивільний позов потерпілих задовольнити в повному об`ємі. Вказують, що висновок суду про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не перебував в стані алкогольного сп`яніння не відповідає фактичним обставинам справи, суперечить показанням свідків. Розмір визначеної до стягнення моральної шкоди не узгоджується із вимогами розумності та справедливості, є явно несправедливим, а рішення про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення шкоди, у зв`язку з втратою годувальника, суперечить нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

В поданих на апеляційну скаргу потерпілих запереченнях обвинувачений просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги потерпілих, їх представника, прокурора, які подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, обвинуваченого, його захисника, які відносно її задоволення заперечили, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про правильність кваліфікації дій та доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах, яким суд дав належну правову оцінку, і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Твердження потерпілих про те, що ОСОБА_8 , на момент вчинення злочинів, перебував в стані алкогольного сп`яніння не підтверджені належними та допустимими доказами, є безпідставними.

Так, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні показали, що по прибуттю за місцем проживання обвинуваченого, він ніби перебував в стані алкогольного сп`яніння, від нього було чутно запах алкоголю, пройти медичний огляд на стан сп`яніння, в закладі охорони здоров`я, відмовлявся.

Відповідно до п. 8 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/7358 у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. Відповідно до п.п.2.9, 3.22 цієї ж Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, уповноважена особа Державтоінспекції МВС забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що ОСОБА_8 на протязі двох годин до найближчого закладу охорони здоров`я, з метою проведення його огляду на стан сп`яніння, доставлений не був, тому належні та допустимі докази перебування ним в стані алкогольного сп`яніння, на момент вчинення інкримінованих йому злочинів, відсутні.

У поданій апеляційній скарзі потерпілі вказують на незаконність судового рішення в частині відмови в задоволенні заявленого ними цивільного позову, не погоджуючись із розміром визначеної до стягнення моральної шкоди та відмови у стягненні шкоди, у зв`язку з втратою годувальника. Щодо таких вимог апелянтів слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із п. 9 Постанови пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.2013 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував обсяг моральних та фізичних страждань потерпілих від вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, які пов`язані із втратою близької їм людини та обґрунтовано визначив її в розмірі по 100 000 грн. кожному, які повністю сплачені обвинуваченим, про що не заперечували самі потерпілі.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відмовляючи в задоволені позову в цій частині, суд правильно встановив, що ОСОБА_12 останні роки життя ніде не працював, здійснював догляд за дитиною інвалідом, за що отримував соціальну допомогу. Після смерті чоловіка, таку допомогу почала отримувати ОСОБА_10 , тобто їх сім`я отримувала та продовжує отримувати соціальну допомогу від держави, а тому законні підстави для стягнення із обвинуваченого утримання, в порядку ст. 1200 ЦК України, відсутні.

За заявою обвинуваченого ОСОБА_15 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», місцевий суд, врахувавши думку учасників процесу, звільнив його від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1, як особа, яка визнана винною у вчиненні необмеженого злочину, який не є особливо тяжким та має на утриманні малолітню дитину, що узгоджується із вимогами цього Закону.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року щодо ОСОБА_15 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді: