Провадження № 11/792/389/13
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач Бондар В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді Бондар В.В.,

суддів Ващенка С.Є., Вітюка В.Ж.,

з участю секретарів с/з ОСОБА_1, ОСОБА_2,

прокурора Павлишина В.І.,

потерпілого ОСОБА_3,

представника

потерпілого ОСОБА_4,

захисників ОСОБА_5, ОСОБА_6,

обвинуваченого ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляціями потерпілого ОСОБА_3 та прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2013 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, працюючого трактористом в СФГ „Тетяна, раніше не судимого, -

визнано невинним та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Запобіжний захід скасовано.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В позові прокурора в інтересах Хмельницької обласної лікарні, потерпілим ОСОБА_3, ОСОБА_8 відмовлено.

Речові докази по справі автомобіль „Volkswagen Bora, державний номер НОМЕР_1 повернуто ОСОБА_3 (т.1 а.с.84); трактор ХТЗ 17021, реєстраційний знак НОМЕР_2 з бороною БДВП повернуто ОСОБА_9 (т.1 а.с.58).

Органом досудового слідства ОСОБА_7, обвинувачується в тому, що 2 вересня 2008 року біля 20 год. 40 хв., перебуваючи за кермом трактора ХТЗ 17021, реєстраційний знак 04-443 ЕР з бороною БДВП, який по своїм параметрам є надгабаритним транспортним засобом, без відповідного узгодження режиму перевезення з УДАІ УМВС України в Хмельницькій області повертався після проведення сільськогосподарських робіт з поля с.Ружичанка Хмельницького району в гараж в с.Ружичанка.

Під час руху, виїжджаючи з поля на автодорогу „Житомир Чернівці Тереблече, на 193 км + 80 м ОСОБА_7 діяв необачно і легковажно не урахував дорожню обстановку, не впевнився в безпечності свого руху, не дав дорогу автомобілю „Volkswagen Bora, реєстраційний знак НОМЕР_1 за кермом якого перебував водій ОСОБА_3, що рухався по головній дорозі, допустив з ним зіткнення. Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля „Volkswagen Bora ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритої черепно мозкової травми, забійних ран лобної ділянки голови, верхньої повіки, правого ока, спинки носа, саден голови та обличчя, крововиливів та гематоми під мякі покриви голови, перелому кісток основи та склепіння черепа, гематоми під тверду оболонку головного мозку в правій півкулі мозку, крововиливів під мякі оболонки головного мозку обох півкуль головного мазку, геморагічного забою правої лобної та скроневої долей головного мозку, перелому кісток носу, перелому правої лонної кістки, крововиливів верхніх кінцівок, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному звязку із настанням смерті. В діях водія ОСОБА_7 вбачаються порушення правил безпеки руху, передбачені пунктами 1.5, 2.3-б, 9.2 б, 9.4, 10.1, 10.2, 19.1а, в, 22.5, 32.1 ґ „Правил дорожнього руху України, де вказано:

- 1.5. Дії, або бездіяльність учасників дорожнього руху, та інших осіб не повинні створювати небезпеку, чи перешкоду для руху, загрожувати життю, або здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків.

- 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення, та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

- 9.2. Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

- б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

- 9.4. Подавати сигнали покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50 100 м у населених пунктах і за 150 200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення ( подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших часників руху.

- 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- 10.2. Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а зїжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

- 19.1. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкненні такі світлові пристрої :

а) на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла;

в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

- 22.5. За спеціальними правилами здійснювати перевезення

небезпечних вантажів і незнешкодженої тари з-під них, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2, 65 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених маршрутах 4, 35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактична маса понад 38 т, навантаження на одиночну вісь 10 т, здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (на встановлених Мінтрансом і Державтоінспекцією маршрутах 40 т, для контейнеровозів на встановлених маршрутах 44 т, навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

- 32.1. З органами Державтоінспекції узгоджується:

Ґ) рух транспортних засобів з вантажем або без нього, розміри яких перевищують хоча б один з параметрів, наведених у пункті 22.5 цих Правил;

Вищевказані порушення правил безпеки руху знаходяться в прямому причинному звязку з дорожньо транспортною пригодою та її наслідками.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України суд першої інстанції, оцінюючи всі встановленні факти та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, провівши судове слідство в повному обсязі, допитав підсудного, потерпілих, свідків, експертів, вивчивши матеріали судових експертиз та інші матеріали справи, послався на те, що достатніх та допустимих доказів того, що обвинувачення ОСОБА_7 в порушенні вимог Правил дорожнього руху, ґрунтується на доказах, які викликають сумніви у їх достовірності, відтак на припущеннях, що виключає підстави для висновку про доведеність його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Інші належні, допустимі та достовірні докази, які з достатністю підтверджували б участь ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у справі відсутні, а можливості досудового і судового слідства вичерпані. Разом з тим, визнаючи участь ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину недоведеним, суд прийшов до висновку, що причиною дорожньо транспортної пригоди, що призвела до смерті потерпілої ОСОБА_10 могли бути порушення правил безпеки руху потерпілим ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, як вбачається з її змісту, потерпілий ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати та винести новий, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України до позбавлення волі та задовольнити його та потерпілої ОСОБА_8 позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що висновки суду, про те, що предявлене ОСОБА_7 обвинувачення не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а причиною дорожньо-транспортної пригоди могли бути порушені ним правила дорожнього руху не ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному дослідженні матеріалів справи. На думку апелянта, судом доцільнішим було б направити справу для організації проведення додаткового розслідування, а не для винесення виправдувального вироку, оскільки суддя в даному вироку зазначала, що досудове розслідування було не повним, однобічним та не обєктивним.

Свої вимоги аргументує тим, що водій трактора ХТЗ ОСОБА_7, в супереч вимог ПДР буксирував борону в темну пору доби, без відповідного дозволу ДАІ, не маючи права рухатись по даній неосвітленій ділянці дороги для автомобілів з обмеженою оглядовістю, що на думку апелянта призвело до ДТП, внаслідок якої було настання смерті його дружини, отримання душевної травми та пошкодження його транспортного засобу. Окрім того, згідно з висновками експерта №262 А від 11.12.2008 року, №108 від 12.07.2010 року та показань самого експерта, дії ОСОБА_7 не відповідають вимогам п.п.10.1, 10.2 ПДР та перебувають в прямому причинному звязку із настанням ДТП. Окрім того, комплексна транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза №7697/8213 від 30 вересня 2010 року підтверджує, що водій ОСОБА_7 своїми діями створив небезпеку для руху водія ОСОБА_3 Дані висновки експертиз підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які показали, що зіткнення відбулось з бороною, яку вони також не бачили на лівій частині проїзної частини дороги. Звертає увагу, що свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_13 підтвердили факт зіткнення транспортних засобів на лівій смузі руху. Вважає, що висновки суду щодо відсутності можливості бачити водієм ОСОБА_7 автомобіль під його керуванням та наявністю такої можливості тим бачити трактор під керуванням ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки під час відтворень встановлювалась виключно видимість з якої він міг бачити трактор та борону, що не є тотожним в силу різниці у знаходженні над поверхнею землі, оглядовості, рельєфу проїзної частини, освітленням фар автомобіля „Фольксваген Бора. Акцентує увагу на тому, що при повторному відтворенні обстановки та обставин події від 4 вересня 2009 року експерт дійшов висновків, що перед зіткненням він обрав безпечну швидкість руху за умовами видимості дороги і не мав технічної можливості уникнення зіткнення з бороною шляхом застосування гальмування автомобіля. Разом з тим наголошує на тому, що експертом не в повній мірі зясовано місце зіткнення транспортних засобів, оскільки відповідно до осипу ґрунту яка відокремилась від деталей не відповідає реальному місцю зіткнення транспортних засобів, оскільки не допускалась похибка цього осипу з врахуванням напрямку поширення цього осипу від удару, потоку повітря, та інших чинників.

Звертає увагу, що посилання суду щодо придатності його керування транспортними засобами через незадовільний зір спростовується медичною довідкою №811 від 20 жовтня 2005 року. В підтвердження того, що він мав право керувати транспортними засобами є висновок комісійної судово медичної експертизи № 75 від 2 березня 2012 року та відсутні будь які обєктивні дані про те, що станом на 2 вересня 2008 року він не мав права керувати транспортними засобами категорії „В.

В своїй апеляції, прокурор просить вирок суду скасувати, постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Вважає даний вирок незаконним, таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Вважає, що предявлене ОСОБА_7 обвинувачення повністю підтверджено сукупністю доказів, які містяться в матеріалах кримінальної справи. Так, твердження суду, що предявлене обвинувачення ОСОБА_7 не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами не ґрунтуються на всебічному, повному та обєктивному дослідженні матеріалів справи. Суд належним чином не дослідив та не оцінив докази, які мають істотне значення для встановлення істини по справі і при наявності суперечливих доказів у своєму вироку не зазначив, чому він взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Так, судом не враховано, що показання ОСОБА_7 в частині пори доби повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Вважає, що першопричиною виникнення ДТП стало те, що ОСОБА_7, перетинаючи проїзну частину не дивився в напрямок з якого рухався автомобіль „Volkswagen Bora в темну пору доби. Не погоджуючись з висновками суду про відсутність порушень ОСОБА_7 вимог п.1.5. Правил дорожнього руху України вважає даний висновок сумнівним, чрез те, що водій ОСОБА_7 навіть, якщо не міг помітити автомобіль „Volkswagen Bora під час виїзду на автодорогу, яка є прямолінійною та проглядається на значну відстань, то мав би помітити даний автомобіль, який наближався з увімкненими фарами із правого боку та мав перевагу в русі, під час виїзду на свою смугу руху. Окрім того, в ході досудового та судового слідства не встановлено відстань з якої водій трактора ОСОБА_7 з висоти кабіни міг помітити автомобіль під керуванням ОСОБА_3 з увімкненими фарами. Разом з тим, в діях ОСОБА_7 наявні порушення п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, оскільки водій трактора ОСОБА_7 при виїзді із польової дороги на автодорогу повинен був пропустити всі транспортні засоби, які рухаються по автодорозі, незалежно від швидкості руху, напрямку руху та розташування на проїзній частині. Посилання суду, які ґрунтуються на висновку експерта ОСОБА_16 №262А від 11.12.2008 року є необґрунтованими та недопустими, оскільки згідно з даним висновком водій ОСОБА_3 не мав та не повинен був передбачити, що трактор буксирує борону БДВП, яка не позначена жодним ліхтарем. Окрім того, судом зроблено невірний висновок про те, що ОСОБА_7 мав право виїжджати та рухатись по автодорозі в темну пору доби, оскільки борона не обладнана габаритними ліхтарями і під час буксирування якої передбачений особливий порядок переміщення за спеціальними правилами та узгодженнями із Державтоінспекцією, як це зазначено у п.п.22.5, 32.1 ПДР України, що ОСОБА_7 виконано не було. Суд безпідставно спростував висновки експертиз №108 А від 12.07.2010 року та №7697/8213 від 30.09.2010 року та вказав, про те, що на відстані 320 м, яка була від автомобіля „Volkswagen Bora до трактора в момент виїзду останнього на проїзну частину автодороги, водій ОСОБА_7 не міг помітити автомобіль під керуванням ОСОБА_3 Дана обставина в ході досудового та судового слідства встановлена не була. Вважає, що досудове та судове слідство було проведено однобічно, оскільки судом не брались до уваги докази, які підтверджують вину ОСОБА_7 Висновки суду про сумнівність протоколу відтворення обстановки та обставин події від 4.09.2009 року, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18, які повністю підтвердили відповідність фактичних обставин, зафіксованим у протоколі відтворення обстановки та обставин події. Звертає увагу, що відповідно до висновків експертиз №262 А від 11.12.2008 року, № 108 А від 12.07.2010 року, №201 А від 18.11.2010 року, №7697/8213 від 30.09.2010 року водій трактора ОСОБА_7 своїми діями створив небезпеку для руху водія автомобіля ОСОБА_3 та його дії суперечили вимогам п.п.10.1, 10.2, 27.2 „а ПДР України. Разом з тим, в ході судового слідства виникли сумніви в обєктивності показів свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20, які були понятими при відтворенні обстановки та обставин події 24.10.2008 року. Так ОСОБА_19, який на думку апелянта є заінтересованою особою працював разом з ОСОБА_7, а ОСОБА_20 сперечався з ОСОБА_7 щодо його можливості бачити трактор, однак в протоколі цього не зазначив.

Звертає увагу, що відповідно до показань експертів та свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_12 встановлено, що зіткнення відбулося на лівій частині проїзної частини дороги. Твердження суду, що причиною ДТП могли стати вади зору водія „Volkswagen Bora ОСОБА_3 на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються медичною довідкою № 811 від 20.10.2005 року, з терміном дії до 20.10.2008 року та висновком комісійної судово медичної експертизи №75 від 02.03.2013 року згідно з якою ОСОБА_3В, мав право керувати транспортними засобами категорії „Б.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах виправданого ОСОБА_7 просить апеляцію прокурора та потерпілого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2013 року без зміни. Вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно розглянув всі обставини справи у їх сукупності та прийшов до обґрунтованого висновку про виправдання ОСОБА_7

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_3 та прокурора в підтримання поданих апеляційних скарг з посиланням на зазначені у них доводи, пояснення виправданого ОСОБА_7 та його захисників, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_3 та прокурора, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції задоволенню не підлягають в силу наступних підстав.

У відповідності до ст.323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Суд оцінює доказ за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч.4 ст.327 КПК України 1960 року виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

Виходячи із змісту диспозиції ст.286 КК України, яка є бланкетною, слідує, що обєктивна сторона злочину, характеризується трьома ознаками: а) діянням, б) наслідками, в) причинним звязком між діяннями і наслідками. Причинний звязок між діяннями і наслідками, що настали, є обовязковою ознакою обєктивної сторони даного злочину. Для встановлення причинного звязку важливе значення має характер порушення. Причиною тяжких наслідків можуть бути лише такі порушення, які створюють реальну можливість настання наслідків, тобто безпосередньо призвели до їх реального спричинення.

Органами досудового слідства ОСОБА_7 ставилось у вину те, що 2 вересня 2008 року біля 20 години 40 хв. він, перебуваючи за кермом трактора ХТЗ 17021, реєстраційний знак 04-443 ЕР з бороною БДВП, який по своїм параметрам є надгабаритним транспортним засобом, без відповідного узгодження режиму перевезення з УДАІ УМВСУ в Хмельницькій області повертався після проведення сільськогосподарських робіт з поля с.Ружичанка Хмельницького району в гараж у с.Ружичанка. Під час руху, виїжджаючи з поля на автодорогу „Житомир-Чернівці-Тереблече, на 193 км+80 м, ОСОБА_7 діяв необачно і легковажно не урахував дорожню обстановку, не впевнився в безпечності свого руху, не дав дорогу автомобілю „Фольксваген Бора, реєстраційний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, що рухався по головній дорозі, допустивши із ним зіткнення, внаслідок чого пасажир автомобіля „Фольксваген Бора ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, які знаходяться у прямому причинному звязку із настанням її смерті на місці пригоди. При цьому у вину ОСОБА_7 ставляться порушення правил безпеки руху, передбачених пунктами 1.5, 2.3-б, 9.2-б, 9.4, 10.1, 10.2, 19.1 а, в, 22.5, 32.1-г „Правил дорожнього руху України.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що дійсно 2 вересня 2008 року біля 20 год. 40 хв. на 193 км+80 м автодороги „Житомир-Чернівці-Тереблече за участю водіїв трактора ХТЗ 17021, реєстраційний знак 04-443 ЕР з бороною БДВП ОСОБА_7 та автомобіля „Фольксваген Бора, реєстраційний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої загинула дружина ОСОБА_3 ОСОБА_10

Визначальним моментом у вирішенні питання винності у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди є встановлення причини порушення правил безпеки дорожнього руху України, що безпосередньо спричинили тяжкі наслідки у виді смерті потерпілої.

На переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що безпосередньою причиною вчинення дорожньо-транспортної пригоди та настання вказаних тяжких наслідків стали дії водія ОСОБА_3, що полягали у невиконані ним вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди.

Даний висновок ґрунтується на наступному.

Згідно з висновком транспортно-трасологічної експертизи №82А від 16.06.2010 року, обєктивно встановлено, що між автомобілем „Фольксваген Бора, реєстраційний знак НОМЕР_1 та бороною БДВП-4.2, серійний № 1830 трактора ХТЗ 17021, реєстраційний знак 04-443 ЕР мало місце попутне зіткнення. Первинний контакт відбувся між передньою частиною автомобіля „Фольксваген Бора, реєстраційний знак НОМЕР_1 та лівим катком борони БДВП-4.2, серійний № 1830 трактора ХТЗ 17021, реєстраційний знак 04-443 ЕР, причому кут між поздовжньою віссю автомобіля та повздовжньою віссю борони в момент первинного контакту складав ~ 5 градусів. Зіткнення автомобіля з бороною відбулось на правій смузі руху в напрямку м.Хмельницький, у місці початку розташування слідів осипу бруду та скла.

Також обєктивне підтвердження того, що місце зіткнення автомобіля з лівим катком борони відбулось на правій смузі руху викладено у висновку комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №7697/8213 від 30.09.2010 року, що відповідає даним схеми місця пригоди від 2.09.2008 року. При цьому, експерти категорично зазначили, що показання водія автомобіля ОСОБА_3 про розташування керованого ним автомобіля в момент зіткнення на лівій смузі руху є технічно неспроможні.

В звязку із чим, посилання апелянтів на показання потерпілого та свідків про те, що зіткнення відбулось на лівій смузі руху по напрямку руху автомобіля „Фольксваген Бора, колегія суддів вважає безпідставними.

Крім цього, експерти у вказаному висновку обєктивно, шляхом математичних розрахунків, виходячи із розташування транспортних засобів на місці пригоди щодо елементів проїзної частини, швидкості їх руху, встановленої із перших показань водіїв після вчиненого ДТП, розрахували відстань на якій знаходився автомобіль „Фольксваген Бора в момент виїзду трактора на смугу руху в напрямку м.Хмельницький, що становила 320 м від місця зіткнення.

Однак, для розрахунку відстані, яка була необхідна водієві ОСОБА_3 для зменшення швидкості руху його автомобіля 90 км/год. до швидкості руху трактора, що закінчив маневр виїзду на дорогу із прилеглої території та рухався у попутному напрямку по узбіччі в напрямку м.Хмельницький, а ліва частина борони із катком по правій смузі руху (як видно із схеми ДТП та фотографій доданих до протоколу огляду місця пригоди т.1,а.с.3-11) експертами взята 90 м, як видимість трактора згідно з даними відтворення обставин та обстановки події від 24.10.2008 року. Згідно з проведеними розрахунками, порівнюючи відстань, яка необхідна водію автомобіля Фольксваген для зменшення швидкості руху до швидкості руху трактора (76ч70ч64 м) при швидкості його руху (90 км/год.) з відстанню на якій знаходився автомобіль Фольксваген в момент виникнення небезпеки для його руху, експерти прийшли до висновку, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Фольксваген ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом застосування своєчасного гальмування, тобто виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

Вказані обставини були встановлені на виконання вказівок суду першої інстанції зазначені в постанові від 24.12.2009 року та ухвалі апеляційної інстанції від 10.03.2010 року про направлення даної кримінальної справи на додаткове розслідування.

Апелянти у поданих апеляційних скаргах зазначають про недопустимість даних отриманих внаслідок проведених відтворень обставин і обстановки події, коли розрахунки проведені, на їх підставі, не на користь висунутого обвинувачення, мотивуючи це порушенням норм КПК України при їх проведенні.

В ході апеляційного розгляду в порядку ст.315-1 КПК України 1960 року органу досудового розслідування надавалось судове доручення щодо проведення відтворення обстановки і обставин події максимально наближеної до тієї, що відбулась 2.09.2008 року.

Незважаючи на заперечення обох сторін та інших учасників даної процесуальної дії у протоколі від 2.09.2013 року із додатками встановлено: що відстань між автомобілем „Фольксваген Бора та трактором, як момент виникнення небезпеки є не меншим за розрахованих експертами 90 м; обєктивно та безспірно встановлені відстань на видимість елементів дороги, що складає 106,2 м, яка також не менша за розраховану відстань у 90 м та відстань із якої з кабіни трактора можливо за контурами виявити автомобіль Фольксваген, що складає 650 м.

Тобто дані отримані в результаті проведеної слідчої дії не спростовують даних із висновків експертів №262 А від 11.12.2008 року, №108 А від 12.07.2010 року, №7697/8213 від 30.09.2010 року про те, що водій автомобіля „Фольксваген Бора ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти зіткненню.

Висновки про те, що ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути зіткнення, що містяться у матеріалах експертизи за № 201 А від 18.11.2010 року зроблені із розрахунку відстаней, коли водій ОСОБА_3 міг чітко виявити та розпізнати, що небезпекою для руху є трактор із бороною, коли трактор та зокрема борона зявилась в полі його зору.

Вказаний висновок, як суд першої інстанції так і колегія суддів відкидає, через те, що водій трактора ОСОБА_7, виїжджаючи із прилеглої території на головну дорогу „Житомир-Чернівці-Тереблече в напрямку м.Хмельницький за відсутності на ній автомобілів, яким би він міг створити аварійну ситуацію, завершив маневр повороту та рухався по правому краю узбіччя, а лівий край борони по правій смузі руху. Виїздом на вказану дорогу для автомобілів, в порушення п.27.2 а Правил дорожнього руху України (що в обвинувачення ОСОБА_7 органами досудового слідства не вмінялось) та без узгодження з УДАІ УМВСУ в Хмельницькій області, порушуючи п.22.5 Правил дорожнього руху України апріорі хоча і створив небезпеку для руху автомобілю „Фольксваген Бора, під керування ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі, однак останній не дотримався вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, у темну пору доби не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він обєктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди.

Таким чином водій ОСОБА_3, рухаючись у темну пору доби із ближнім світлом фар, із швидкістю не менше за 90 км/год., по лівій смузі руху в напрямку м.Хмельницький, випередивши автомобіль Шкода, не обравши в нічний час безпечної швидкості не виявив (не виключено, що в силу проблем із зором) трактора із бороною, яка освітлювалась трьома із чотирьох фар розміщених у верхній частині кабіни трактора, яку обєктивно мав можливість виявити, що рухався у попутному напрямку по правому краю обочини, а лівий край борони рухався по правій смузі руху та наздогнавши його, змінюючи напрям руху у сторону правої смуги руху, не зменшуючи швидкості та не застосовуючи екстрене гальмування вїхав правою передньою частиною автомобіля у лівий каток борони трактора.

Даний механізм дорожньо-транспортної пригоди обєктивно, окрім інших доказів, підтвердили допитані в ході апеляційного розгляду свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_11, які зазначили, що рухаючись в той день на „Шкоді Октавія в напрямку м.Хмельницького по вказаній автомобільній дорозі, їх випередив по лівій смузі автомобіль „Фольксваген Бора, при цьому з переду вони побачили незрозумілий обєкт. Наближаючись до нього, автомобіль Фольксваген їхав із швидкістю майже однаковою із швидкістю їхнього автомобіля, випередивши їх на відстань близько 50 м, а коли сталось зіткнення, то вони не застосовуючи екстрене гальмування, зменшили швидкість та підїхали плавно до місця пригоди.

З огляду на викладене, місцевий суд в цілому прийшов до правильного висновку про те, що безпосередньою причиною вчиненої дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія ОСОБА_3, який не дотримався вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, а не дії водія ОСОБА_7, а тому обґрунтовано виправдав його за інкримінованими йому у вину порушеннями Правил дорожнього руху України та не доведеності його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому підстав для скасування виправдувального вироку та задоволення апеляцій прокурора та потерпілого колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (в ред. 1960 року), п.п.11, 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів судової палати , -

у х в а л и л а :

Апеляції прокурора та потерпілого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2013 року залишити без зміни.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_23