Дата документу 08.08.2018
Справа № 501/639/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представників потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області кримінальне провадження №0000072 від 19 січня 2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іллічівська (м.Чорноморська) Одеської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
24 січня 2018 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.2 ст.185 та ч.1 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Ананьїва Одеської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
12 червня 1986 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.3 ст.140 КК України (у редакції 1963 року) до позбавлення волі на 2 роки з конфіскацією майна (звільнився 11 березня 1988 року за відбуття строку покарання);
01 грудня 1988 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.1 ст.229-6, ч.2 ст.141 КК України (у редакції 1963 року) до 3 років позбавлення волі;
10 червня 1993 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.1 ст.213, ч.2 ст.229-6 КК України (у редакції 1963 року) до 4 років 6 місяців позбавлення волі (звільнився 24 липня 1997 року за відбуття строку покарання);
05 травня 1998 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.1 ст.196-1 КК України (у редакції 1963 року) до 1 року позбавлення волі;
06 травня 1999 року Жовтневим районним судом м.Одеси за ст.17, ч.2 ст.140, ч.2 ст.229-6 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі (звільнився 07 червня 2001 року за відбуття строку покарання);
21 січня 2001 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.2 ст.309, ч.1 ст.263 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі (звільнився 22 жовтня 2004 року на підставі постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 31 жовтня 2004 року умовно-достроково не відбутий термін 6 місяців 21 день)
17 лютого 2006 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна (звільнився 20 жовтня 2010 року за відбуттям строку покарання);
10 серпня 2011 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.307, ч.1 ст.311 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна (звільнився 14 січня 2016 року на підставі ухвали Хмельницького міського суду Одеської області від 05 січня 2016 року),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

16 січня 2018 року, приблизно о 15:00 годин, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 біля будинку №18-а, по вул.Олександрійській, в м.Чорноморську Одеської області, умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою таємно викрали металевий ливневий люк вартістю 1680 грн., який належить КП «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області, після чого розпорядись викраденим на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним повністю у вчиненні крадіжки чужого майна та показав суду, що 16 січня 2018 року він разом із ОСОБА_7 на вул.Олександрійській, в м.Чорноморську, викрали ливневий люк, який прикривав ливневий колодязь, та, оскільки були в стані алкогольного сп`яніння, кинули його, приблизно через 15 метрів.
Обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним повністю у вчиненні крадіжки чужого майна та показав суду, що 16 січня 2018 року він разом із ОСОБА_8 на вул.Олександрійській, в м.Чорноморську, викрали ливневий люк, який прикривав ливневий колодязь, та, оскільки були в стані алкогольного сп`яніння, кинули його.
Дослідивши докази, суд доходить таких висновків.
Винуватість обвинувачених у вчиненні крадіжки чужого майна, крім їх показів, підтверджується дослідженими судом доказами.
Так, представник КП «МУЖКГ» ОСОБА_10 показала суду, що 16 січня 2018 року було виявлено крадіжку ливневого люку, який належить КП «МУЖКГ» та знаходився на вул.Олександрійській, в м.Чорноморську. Станом на теперішній час люк повернуто.
Свідок ОСОБА_11 показала суду, що 16 січня 2018 року, коли вона перебувала біля будинку №18, по вул.Олександрійській, в м.Чорноморську, то побачила двох осіб, які несли ливневий люк, прикритий тканиною. До них вона не підходила, зауважень їм не робила, а коли інші люди почали кричати, ці особи кинули люк та втекли.
Свідок ОСОБА_12 показав суду, що 16 січня 2018 року, коли він перебував у себе вдома, на АДРЕСА_3 , то з балкону квартири побачив, як двоє осіб, які знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, несли прикритий тканиною люк, а коли люди почали кричати їм - кинули люк та втекли.
Винуватість обвинувачених підтверджується також дослідженими судом матеріалами кримінального провадження:
заявою начальника КП «МУЖКГ» ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.64);
протоколом огляду місця події, згідно якого на місці огляду було виявлено ливневий колодязь та люк до нього (а.с.65-68);
протоколом огляду ливневого люка (а.с.69), який долучений до кримінального провадження в якості речового доказу (а.с.70);
довідкою про вартість викраденого ливневого люка, яка становить 1680 грн. (а.с.72);
протоколами пред`явлення особи для впізнання (а.с.73-74, 76-78), згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнала обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як осіб, які викрали люк;
протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 (а.с.79-88), під час якого обвинувачений відтворив дії, обстановку та обставини вчиненого кримінального правопорушення (в частині, яка не суперечать показам обвинуваченого ОСОБА_7 , наданим ним в судовому засіданні).
Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.
Органи досудового розслідування кваліфікували дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Однак суд вважає, що дії обвинувачених підлягають перекваліфікації.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб; грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Суд вважає, що метою обвинувачених було таємне викрадення чужого майна, а не відкрите, про що свідчать дії обвинувачених під час вчинення злочину, а саме намагання вчинити злочин непомітно для інших осіб, а також свідчать дії обвинувачених після вчинення злочину та усвідомлення ними того, що наслідки їх злочинних дій були помічені іншими особами, а саме залишення викраденого майна з метою уникнення затримання.
В судовому засіданні обвинувачені показали суду, що вчиняли злочин, усвідомлюючи, що їх дії були непоміченими.
Обвинувачення у відкритому викраденні чужого майна базувалося на твердженні сторони обвинувачення про те, що обвинувачені вчиняли злочин попри зауваження свідка ОСОБА_11 , тобто відкрито, у присутності цього свідка, який усвідомлював протиправний характер дій обвинувачених, які у свою чергу усвідомлювали, що їх дії помічені і оцінюються як викрадення.
Однак в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала суду, що під час викрадення чужого майна вона не підходила до обвинувачених та не робила їм зауваження.
Тому суд вважає, що висунуте обвинувачення в цій частині не знайшло свого підтвердження.
Під час судового розгляду судом також не встановлені інші особи, які б, усвідомлюючи протиправний характер дій обвинувачених, довели б це до їх відома під час вчинення ними викрадення чужого майна.
При цьому суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Тому, враховуючи вимоги зазначеної процесуальної норми, суд позбавлений можливості розглядати інші підстави, ніж зазначені в обвинувальному акті, для кваліфікування дій обвинувачених як відкрите викрадення чужого майна.
Сторона обвинувачення в підтвердження вини обвинувачених посилається на протокол проведення з обвинуваченим ОСОБА_7 слідчого експерименту (а.с.79-88).
Однак суд вважає цей доказ в частині, яка суперечать показам обвинуваченого ОСОБА_7 , які були надані ним в судовому засіданні, таким, на який неможна посилатися.
Згідно Глави 4 КПК України (Докази та доказування) та ч.2 ст.84 КПК України процесуальним джерелом доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно Глави 20 КПК України (Слідчі (розшукові)дії) та ч.1 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів. До слідчих (розшукових) дій відноситься, зокрема, слідчий експеримент (ст.240 КПК).
Відповідно до ч.1 ст.240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Згідно ч.1 ст.103 КПК України формою фіксування кримінального провадження є протокол.
Таким чином, протокол проведення слідчого експерименту не є сам по собі джерелом доказів в розумінні ст.84 КПК України, а є формою фіксування слідчої (розшукової) дії.
Зокрема, протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого є формою фіксування наданих ним на досудовому слідстві показань.
Згідно ж ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
За таких обставин, суд, даючи оцінку наданому стороною обвинувачення протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , не бере до уваги зафіксовані в ньому показання обвинуваченого, які суперечать його показам, наданим в судовому засіданні, як доказ його вини.
Суд не погоджується із доводом сторони захисту про вчинення обвинуваченими замаху на викрадення чужого майна.
Відповідно до ч.1 ст.13 КК України закінченим злочином визнається діяння, яке містить усі ознаки складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.
Відповідно до ч.2 ст.13 КК України незакінченим злочином є готування до злочину та замах на злочин.
Згідно ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Суд вважає, що обвинувачені довели злочин до кінця, тобто вчинили дії, які містять усі ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Висновки суду підтверджуються встановленими судом обставинами кримінального правопорушення.
Так, судом встановлено, що обвинувачені вчинили всі дії, необхідні для викрадення чужого майна, та мали можливість розпорядитися ним і причин, які б завадили їм у цьому, не було.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд встановив, що він раніше судимий (а.с.104-105, 109-111), за місцем мешкання характеризується як особа, щодо якої скарг не надходило (а.с.92), не одружений, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває (а.с.99, 100), страждає на тяжке захворювання (а.с.101, 103,114).
Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд встановив, що він раніше судимий (а.с106-108), за місцем мешкання характеризується як особа, щодо якої скарг не надходило (а.с.95), не одружений, не працює, перебуває на обліку нарколога (а.с.96), проходить курс ресоціалізації від наркозалежності, страждає на тяжке захворювання (а.с.113)
Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених, суд визнає їх щире каяття, сприяння досудовому розслідуванню та суду у встановленні істини у справі.
Згідно досудової доповіді органу з питань пробації виправлення обвинувачено ОСОБА_7 можливо без призначення покарання, пов`язаного із реальним обмеженням чи позбавленням волі (а.с.122-125).
Досудова доповідь, згідно листа органу з питань пробації (а.с.144), відносно обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до п.2 ч.4 ст.314-1 КПК України не складалася, так як ОСОБА_8 відбуває покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки відповідно до вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 24 січня 2018 року (а.с.109).
При призначенні обвинуваченим покарання, необхідного та достатнього для їх виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винних, обставини, що пом`якшують їх покарання, відсутність обставин, що обтяжують їх покарання, та вважає, що їм має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити, застосувавши ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань.
Суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливі лише в ізоляції від суспільства, оскільки вони раніше судимі, однак на шлях виправлення не стали, знову вчинили злочин, тому суд не знаходить підстав для застосування до них ст.75 КК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370-374 КПК України,

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 винними у пред`явленому їм обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити їм покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, кожному.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України визначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 24 січня 2018 року (а.с.109) 3 роки 3 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з 24 січня 2018 року, з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 24 січня 2018 року (а.с.109), зарахувавши йому в строк покарання строк тримання під вартою.
Речовий доказ (а.с.71) - ливневий металевий люк - залишити (повернути) КП «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя