Справа № 724/605/18
Провадження № 1-м/724/4/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року Хотинський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин, Чернівецької області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації Московського районного суду м. Тверь від 16 лютого 2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2018 року заступник директора Департаменту, начальник Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права, представник за довіреністю ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про приведення вироку Російської Федерації Московського районного суду м. Тверь від 16 лютого 2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що 16 березня 2018 року наказом Міністерства юстиції України № 756/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком Московського районного суду м. Тверь від 16 лютого 2017 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 26.09.2017 року за № 06-117882/17, якого згідно вироку Московського районного суду м. Тверь Російської Федерації від 16.02.2017 року, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великому розмірі, у великому розмірі та наркотичних засобів, що не відносяться до значних, великих і особливо великих розмірів, групою осіб за попередньою змовою) Кримінального кодексу Російської Федерації, призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю, також призначено додаткову міру покарання у вигляді штрафу в розмірі 100000 тисяч російських рублів, стягнення за яким не проводилось.

Просить суд, визначити статті, частини статтей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним згідно вироку Московського районного суду м. Тверь від 16.02.2017 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Московського районного суду м. Тверь від 16.02.2017 року, зазначивши про початок відбування строку покарання; вирішити питання про виконання додаткового покарання, призначеного ОСОБА_4 вироком Московського районного суду м. Тверь від 16.02.2017 року. Також просить розглянути клопотання у відсутності представника Міністерства юстиції.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України ОСОБА_5 не з`явилася, в клопотанні просила розгляд справи провести у її відсутності.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання заявника просив задовольнити частково, привести вирок суду іноземної держави відносно громадянина України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та визначити норми КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним згідно вироку Російської Федерації Московського районного суду м. Тверь від 16 лютого 2017 року, а саме ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, визначити для відбування покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі, який буде співмірним з покаранням визначеним у вироку Російської Федерації, без конфіскації майна, оскільки конфіскація майна за своїм характером буде посилювати кримінальне покарання засудженого ОСОБА_4 . Щодо додаткової міри покарання про стягнення штрафу у вигляді 100000 російських рублів, просив суд відмовити в задоволенні цієї частини клопотання, оскільки законодавством України не передбачено такої міри покарання за вчинення даного злочину.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку у відповідність із законодавством України щодо покарання, призначеного ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК, відмічає, що в Україні діє Закон України "Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року" від 22.09.95 року N 337/95-ВР.

Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Так, матеріали справи містять заяву засудженого ОСОБА_4 про його направлення для подальшого відбуття покарання до Республіки Україна, так як він є громадянином України.

Визначаючи підсудність клопотання, суд виходить із вимог ст. 603 КПК України. В цій нормі зазначено, що клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави розглядається судом в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання чи останнє відоме місце проживання засудженої особи, або перебування майна такої особи.

Судом встановлено, що останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції "Про передачу засуджених осіб" 1983 року, компетентні органи держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положенням ст. 11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку застосовувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок Московського районного суду м. Тверь від 16.02.2017 року, згідно якого його засуджено набрав законної сили, строк, який має відбувати засуджений, перевищує шість місяців, Міністерством юстиції України надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, злочин, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином, згідно із законодавством України, суд вбачає підстави для проведення вироку у відповідність із законодавством України, та з огляду на зазначені норми, констатує, що відповідальність за суспільно небезпечні діяння, за які засуджено ОСОБА_4 в Російській Федерації, передбачена також і законодавством України.

Як встановлено судом, дії ОСОБА_4 засудженого вироком Московського районнного суду м. Тверь від 16.02.2017 року до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, з додатковою мірою покарання у вигляді штрафу в розмірі 100000 (сто тисяч російських рублів), стягнення за яким не проводилось, кваліфіковано за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великому розмірі, у великому розмірі та наркотичних засобів, що не відносяться до значних, великих і особливо великих розмірів, групою осіб за попередньою змовою) Кримінального кодексу Російської Федерації.

Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ "Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Тверській області", кінець відбуття строку покарання - 02 вересня 2025 року.

Так, Кримінальним кодексом України визначені статті, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним.

Стаття 15 КК України - замах на злочин. Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Стаття 307 КК України - незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Частина 2 ст. 307 КК України - ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених ст. 308-310,312, 314,315,317 КК України, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

Частина 3 ст.307 КК України, дії передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах.

Відповідно до ст. 11 Конвенції, при застосуванні процедури заміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального Кодексу України та визначає покарання. За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковим строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

Так, за зазначені дії в Україні встановлена кримінальна відповідальність, а саме:

- замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у особливо великому розмірі (за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228-1 КК РФ) - відповідно до діючого законодавства України кваліфікується за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України та карається позбавленням волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Пунктом "b" частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктом "d" статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, зокрема якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Враховуючи те, що вчинене засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочином, відповідальність за який також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згодний на його передачу до України для подальшого відбуття покарання, слід дійти висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України, а призначене йому покарання за вчинений злочин за вироком суду іноземної держави відповідає покаранню, яке може бути призначене ч. 2 ст. 15 КК Україн, та ч. 3 ст. 307 КК України, крім додаткової міри покарання у виді конфіскації майна, яка у відповідності до ст. 11 Конвенції не може бути застосована, оскільки це вважатиметься посиленням покарання.

Таким чином, вирок Московського районного суду м. Тверь від 16.02.2017 року, згідно якого ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації в частині призначення покарання у виді 9 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю привести у відповідність із законодавством України дотримуючись вимог пункту "d" статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб, та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Щодо виконання вироку в частині додаткової міри покарання, а саме стягнення штрафу в розмірі 100000 (сто тисяч російських рублів) суд вважає, що в цій частині клопотання слід відмовити, в зв`язку з тим, що Законодавством України не передбачено такої міри покарання за вчинення даного злочину.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 9, 11 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, ст. ст. 372, 602, 609, 610, 614 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації Московського районного суду м. Тверь від 16 лютого 2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Тверь від 16 лютого 2018 року, відносно ОСОБА_4 , якого визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації в частині призначення покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, з додатковою мірою покарання у вигляді штрафу в розмірі 100000 (сто тисяч російських рублів), привести у відповідність із законодавством України.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженим у відповідності із законодавством України за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 16 лютого 2017 року і до часу передачі засудженого ОСОБА_4 для відбування покарання на території України. Зарахувавши у строк відбування покарання строк тримання його під вартою (з 03 вересня 2016 року по 15 лютого 2017 року включно).

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором - до апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд Чернівецької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання її копії.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну.

Суддя: ОСОБА_1