Ухвала
18 червня 2018 року

м. Київ
провадження № 51-6783 зно 18
Суддя Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 02 квітня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 05 жовтня 2004 року,
встановив:
Як убачається з долучених до заяви копій судових рішень, вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 02 квітня 2004 року ОСОБА_2 засуджено за ст. ст. 93, п. п. «а», «е», «і», 142 ч. 3, 93 п. п. «ж», «з», «і», 17, ч. 2 140 ч. 3, 142 ч. 2, 69, 140 ч. 3, 140 ч. 2, 193 ч. 3 КК України 1960 року, 185 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 263 ч. 2, 357 ч. 3, 358, ч. 2 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Ухвалою Верховного Суду України від 05 жовтня 2005 року вирок апеляційного суду змінено.
Виключено із вироку кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_2 за п. п. «е», «і» ст. 93 КК України1960 року (за епізодом умисного вбивства ОСОБА_3 ).
Постановлено вважати засудженим ОСОБА_2 за ст. ст. 93, п. п. «а», 142 ч. 3, 93 п. п. «ж», «з», «і», 17, ч. 2 140 ч. 3, 142 ч. 2, 69, 140 ч. 3, 140 ч. 2, 193 ч. 3 КК України 1960 року, 185 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 263 ч. 2, 357 ч. 3, 358, ч. 2 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 , датована 11 червня 2018 року, у якій останній просив переглянути вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 02 квітня 2004 року та ухвалу Верховного Суду України від 05 жовтня 2004 року за нововиявленими обставинами.
Перевіривши відповідність заяви вимогам ст. 462 КПК України, вважаю, що вона подана без додержання положень цього закону.
Заява ОСОБА_2 мотивована тим, що під час розслідування кримінальної справи, так і під час розгляду справи судами його було формально забезпечено захисником, який не здійснював його захисту, під час проведення слідчих дій присутній не був.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК України про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який перший допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
Разом з тим, ОСОБА_2 у заяві не наводить обґрунтування, чому саме Верховний Суд України, на його думку, першим припустився помилки при постановленні судового рішення щодо нього, враховуючи, що заява ОСОБА_2 містить також і вимогу про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду.
Крім того, ОСОБА_2 подав клопотання у якому просить у порядку виключного провадження переглянути за нововиявленими обставинами вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 02 квітня 2004 року та ухвалу Верховного Суду України від 05 жовтня 2004 року із застосуванням норм Глави 32 КПК України 1960 року, оскільки на думку ОСОБА_2 , вказана глава КПК у редакції 1960 року значно розширює його права під час звернення із подібною заявою.
Однак, розділом ХІ «Перехідні положення» КПК України передбачено, що заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, які подані після набрання чинності цим Кодексом, розглядаються відповідними судами у порядку та строки, визначені цим Кодексом, та у складі суду, передбаченому ст. 35 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 цього Кодексу.
Оскільки заява не відповідає вимогам ст. 462 КПК України, її слід залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 462, ст. 464 КПК України
постановив:
Заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 02 квітня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 05 жовтня 2004 року, залишити без руху та встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали заяву буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя

ОСОБА_1