Дата документу 30.08.2018
Справа № 501/184/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого - ОСОБА_8 ,
представника служби з питань пробації - ОСОБА_9 ,
обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іллічівська (м.Чорноморська) Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Іллічівська (м.Чорноморська) Одеської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
18 листопада 2017 року, о 15 години 33 хвилин, ОСОБА_10 умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись на території для паркування автомобільного транспорту біля будівельного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, вул.Віталія Шума, 4-а, таємно викрав закупівельний візок, об`ємом 155 л., вартістю 882 грн., що належить ТОВ «Макси Трейд», після чого з місця події зник, отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав себе винним у вчинені даного кримінального правопорушення, не оспорював його фактичні обставини та показав суду, що 18 листопада 2017 року він самостійно викрав магазинний візок, який знаходився біля магазину «33 квадратних метра», в м.Чорноморську та який він в подальшому намагався здати на металобрухт.
Дослідивши докази, суд доходить таких висновків.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, крім його показів, підтверджується дослідженими судом доказами.
Так, обвинувачений ОСОБА_11 показав суду, що 18 листопада 2017 року він біля магазину «33 квадратних метра», в м.Чорноморську, випадково зустрів свого знайомого ОСОБА_10 , який був із магазинним візком, після чого вони, спілкуючись, пішли разом. При цьому ОСОБА_10 котив перед собою візок. Він візка не торкався. Із ОСОБА_10 про викрадення візка він не домовлявся. Ніяких дій, спрямованих на викрадення візка, він не вчиняв.
Представник потерпілого ОСОБА_8 показав суду, що 18 листопада 2017 року з території для паркування автомобільного транспорту біля магазину «33 квадратних метра» було викрадено закупівельний візок, який належить ТОВ «Макси Трейд».
Свідок ОСОБА_12 показав суду, що він працює приймальником в пункті прийому металобрухту. Одного разу до пункту прийому металобрухту прийшов ОСОБА_10 та намагався здати магазинний візок, однак він йому в цьому відмовив. Разом із ОСОБА_10 був ОСОБА_11 , однак він нічого не казав про візок та не намагався його здати.
Винуватість ОСОБА_10 підтверджується також дослідженими судом матеріалами кримінального провадження.
Так, сторона обвинувачення надала суду у якості доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 заяву представника потерпілого до міліції про вчинений злочин (а.с.71) та протокол огляду місця події (а.с.72), відповідно до якого під час огляду місцевості було встановлено, що на вул.Віталія Шума, в м.Чорноморську Одеської області, знаходиться магазин «33 квадратних метра» із територією для паркування автомобільного транспорту, звідки, як встановлено досудовим розслідуванням, було викрадено закупівельний візок.
В судовому засіданні судом було досліджено відеозапис з камер відеоспостережень магазину «33 квадратних метра», виданий стороні обвинувачення представником потерпілого (а.с.82 заява представника потерпілого про видачу відеозапису).
На відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_10 викрав закупівельний візок з території для паркування автомобільного транспорту, яка знаходиться біля магазину «33 квадратних метра», та прослідував разом із ним в сторону від магазину. При цьому з відеозапису вбачається, що ОСОБА_10 діяв самостійно.
Постановою слідчого від 27 листопада 2017 року СД-диск із відеозаписом було визнано речовим доказом (а.с.84) та оглянуто, про що слідчим було складено протокол (а.с.83).
Стороною обвинувачення у якості доказу було надано протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с.85), згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнав у обвинуваченому ОСОБА_10 особу, яка 18 листопада 2017 року разом із ОСОБА_11 прийшла до пункту прийому металобрухту. При цьому, як зазначив у протоколі впізнання свідок, саме у ОСОБА_10 був закупівельний візок.
Таким чином, ОСОБА_10 своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.
В обвинувальному акті дії ОСОБА_10 стороною обвинувачення були кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як вчинені за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_11 .
Однак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення стороною обвинувачення не доведена, в зв`язку із чим дії ОСОБА_10 судом кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, як вчинені самостійно.
ОСОБА_11 обвинувачувався у наступному.
«18 листопада 2017 року, приблизно, о 15 години 32 хвилини, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спільно з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проходячи повз будівельний магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме: закупівельного візку, об`ємом 155. л., що належить ТОВ «Макси Трейд», вартістю 882 грн.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив, направлений на таємне заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, знаючи і розуміючи, що їх дії будуть не поміченими для інших осіб, шляхом вільного доступу, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , 18.11.2017 приблизно о 15 годині 33 хвилині, знаходячись на території для паркування автомобільного транспорту біля магазину «33 квадратних метри», розташованого за адресою: м. Чорноморськ, вул. Віталія Шума, 4-а, викрали з території вищезазначеного магазину закупівельний візок, об`ємом 155 л., що належить ТОВ «Макси Трейд», спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 882 грн.
Після чого, з місця події зникли, отримавши можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.»
В обвинувальному акті, який надійшов до суду, дії ОСОБА_11 було кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
В обвинувальному акті формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_11 , було викладено наступним чином:
« ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинувачуються у вчинені за попередньою змовою групою осіб корисливого правопорушення за наступних обставин: 18.11.2017 року, приблизно, о 15 години 32 хвилин, більш точний час проведеним досудовим розслідуванням не встановлено, проходячи повз будівельний магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташований за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив, направлений на таємне заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, знаючи і розуміючи, що їх дії будуть не поміченими для інших осіб, шляхом вільного доступу, за попередньою змовою групою осіб, знаходячись на території для паркування автомобілей будівельного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: м. Чорноморськ, вул. Віталія Шума, 4-а, таємно, викрали закупівельний візок, об`ємом 155 л., що належить ТОВ «Макси Трейд», вартістю 882 грн.
Після чого, з місця скоєння злочину зникли, отримавши можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд.»
Дослідивши докази, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_11 є склад кримінального правопорушення.
Висновки суду доводяться наступним.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 не визнав себе винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та показав суду, що 18 листопада 2017 року він біля магазину «33 квадратних метра», в м.Чорноморську, випадково зустрів свого знайомого ОСОБА_10 , який був із магазинним візком, після чого вони, спілкуючись, пішли разом. При цьому ОСОБА_10 котив перед собою візок. Він візка не торкався. Із ОСОБА_10 про викрадення візка він не домовлявся. Ніяких дій, спрямованих на викрадення візка, він не вчиняв. Він був присутній при тому, як ОСОБА_10 в пункті прийому металобрухту намагався здати візок, але йому в цьому було відмовлено. Ніяких дій, спрямованих на збут візка, він не вчиняв.
Показання обвинуваченого ОСОБА_11 підтверджуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , наданими суду, згідно яких 18 листопада 2017 року він викрав магазинний візок, який знаходився біля магазину «33 квадратних метра», в м.Чорноморську, який він в подальшому намагався здати на металобрухт. Під час викрадення візка він зустрівся біля магазину із ОСОБА_11 , який у викраденні візка участі не приймав. ОСОБА_11 був присутній при тому, як він в пункті прийому металобрухту намагався здати візок, але ніяких дій, спрямованих на збут візка, ОСОБА_11 не вчиняв.
Показання обвинувачених підтверджуються також показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав суду, що він працює приймальником в пункті прийому металобрухту. Одного разу до пункту прийому металобрухту прийшов ОСОБА_10 та намагався здати магазинний візок, однак він йому в цьому відмовив. Разом із ОСОБА_10 до пункту прийому прийшов ОСОБА_11 , однак він нічого не казав про візок та не намагався його здати.
Сторона обвинувачення надала суду у якості доказів винуватості ОСОБА_11 заяву представника потерпілого до поліції про вчинений злочин (а.с.71) та протокол огляду місця події (а.с.72), відповідно до якого під час огляду місцевості було встановлено, що на вул.Віталія Шума, в м.Чорноморську Одеської області, знаходиться магазин «33 квадратних метра» із територією для паркування автомобільного транспорту, звідки, як встановлено досудовим розслідуванням, було викрадено закупівельний візок.
Стороною обвинувачення у якості доказу було надано також протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с.85), згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнав у обвинуваченому ОСОБА_10 особу, яка 18 листопада 2017 року разом із ОСОБА_11 прийшла до пункту прийому металобрухту. При цьому саме у ОСОБА_10 був закупівельний візок.
Однак, як випливає з тексту протоколу, ОСОБА_12 під час проведення вказаної слідчої дії не стверджував, що обвинувачений ОСОБА_11 під час відвідування пункту прийому металобрухту вчиняв дії, які б свідчили про його ймовірну причетність до викрадення закупівельного візка чи про намагання збути візок.
В судовому засіданні судом було досліджено відеозапис з камер відеоспостережень магазину «33 квадратних метра», виданий стороні обвинувачення представником потерпілого (а.с.82 заява представника потерпілого про видачу відеозапису).
На відеозапису зафіксовано, як ОСОБА_10 викрав закупівельний візок з території для паркування автомобільного транспорту, що знаходиться біля магазину «33 квадратних метра», та прослідував разом із ним в сторону від магазину, а також зафіксовано, що ОСОБА_11 не виконував жодних дій, спрямованих на викрадення закупівельного візку, та ніяким чином не сприяв ОСОБА_10 у викраденні.
Постановою слідчого від 27 листопада 2017 року СД-диск із відеозаписом було визнано речовим доказом (а.с.84) та оглянуто, про що слідчим було складено протокол (а.с.83).
На думку суду, зазначений відеозапис є беззаперечним доказом невинуватості ОСОБА_11 .
Судом також були досліджені інші докази, зазначені вище, які не спростовують висновку суду щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_11 .
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявила клопотання (а.с.130) про визнання заяви ОСОБА_10 , яку він подав до відділу поліції 27 листопада 2017 року (а.с.122) та в який виклав обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, недопустимим доказом через їх невідповідність реальним обставинам кримінального правопорушення.
Суд вважає, що клопотання захисника підлягає частковому задоволенню.
Сторони кримінального провадження, як це передбачено ч.2 ст.89 КПК України, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Відповідно до ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Частиною першою статті 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ, про що йдеться в ч.2 ст.86 КПК України, не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Недопустимими, відповідно до п.1 ч.3 ст.87 КПК України, є докази, що були отримані, зокрема, з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч.4 ст.87 КПК).
Судом встановлено, що заява ОСОБА_10 , яку він подав до відділу поліції 27 листопада 2017 року (а.с.122), містить його пояснення щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, тобто є його письмовими показаннями.
Однак дані показання органом досудового розслідування були отримані в порушення ст.ст.48-53 КПК України без залучення до участі в кримінальному провадженні захисника, а також ці показання є показаннями свідка, який надалі був визнаний підозрюваним та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
За таких обставин, враховуючи вимоги ст.87 КПК України, суд вважає дану заяву недопустимим доказом.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Частиною другою статті 23 КПК України передбачено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
За таких обставин, суд позбавлений можливості обґрунтовувати своє рішення показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , наданими ним під час досудового розслідування у вигляді власноручної заяви, поданої до відділу поліції.
При прийнятті рішення про визнання ОСОБА_11 невинуватим судом приймається також до уваги, що обставини кримінального правопорушення предмет та спосіб вчинення злочину, обстановка під час вчинення злочину та т.і. - не вимагали співучасті в злочині декількох осіб, тобто обставини кримінального правопорушення підтверджують доводи обвинувачених про самостійне вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_10 .
За таких обставин обвинуваченого ОСОБА_11 слід визнати невинним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, і виправдати.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 (а.с.91 паспорт), суд встановив, що він раніше не судимий (а.с.95), не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину (а.с.92), не працює, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває (а.с.93, 94).
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд визнає щире каяття та сприяння суду у встановленні істини у справі.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді служби з питань пробації, виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливе без призначення покарання, пов`язаного із реальним обмеженням чи позбавленням волі (а.с.113).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, та вважає, що йому має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особа обвинуваченого ОСОБА_10 , наявність у нього неповнолітньої дитини, висновок органу з питань пробації про можливість його виправлення без реального позбавлення або обмеження волі на певний строк дають суду підстави вважати, що його виправлення та перевиховання можливі без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим відповідно до ст.75 КК України він підлягає звільненню від відбування основного покарання з випробуванням, а також на нього слід покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які є необхідні і достатні для його виправлення з урахуванням ступня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні від потерпілого до суду не надходив та представником потерпілого в судовому засіданні суду не надавався, цивільний позов разом із обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування до суду не надходив (а.с.1), його копія під час отримання обвинуваченими копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченим не надавалася (а.с.10, 11).
Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України,
ОСОБА_11 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнати невинним на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, і виправдати.
Визнати ОСОБА_10 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.75, п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробаціїпро зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ (а.с.84): СД-диск із відеозаписом - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя