Постанова

Іменем України
17 липня2018 року

м. Київ
справа № 333/5441/15

провадження № 51-1758 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002030 за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 1 статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 7 травня 2015 року по 17 січня 2017 року. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 7 травня 2015 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 6 травня 2015 року о 20:35 у приміщенні буд. № 129 на вул. Степовій у м. Запоріжжі, маючи умисел на умисне вбивство, в ході конфлікту зі своїм знайомим ОСОБА_9 на грунті особистих неприязних відносин, з метою позбавлення його життя, невстановленим під час досудового розслідування предметом, який заздалегідь взяв у приміщенні будинку, завдав потерпілому хаотичні удари у різні частини тіла, що надалі спричинило смерть потерпілого в період з 21:00 до 23:30.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник не погоджується з доведеністю винуватості підзахисного з огляду на неправильну кваліфікацію його дій, оскільки засуджений захищався від нападу потерпілого та не мав мотиву позбавити його життя.
Вважає, що у суді не підтверджено умислу засудженого на вчинення саме умисного вбивства, не було проаналізовано відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягань, а за наявності підстав вважати, що злочин було скоєно у стані сильного душевного хвилювання (афекту), викликаного протиправними діями потерпілого, такі дії ОСОБА_5 слід розцінювати як заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
Вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, на думку сторони захисту, недослідженими залишилися обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, зокрема не з`ясовано спрямованості умислу її підзахисного, його психологічного стану та механізму спричинення тілесних ушкоджень.
Крім того, посилається на відсутність як в обвинувальному акті, так і в судовому рішенні формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, доказів на підтвердження встановлених судом обставин. Також суд, на думку захисника, не зазначив мотивів неврахування інших доказів у справі та надав перевагу доказам сторони обвинувачення.
Захисник вказує і на безпідставну відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту в будинку, де був скоєний злочин, проведення судової комплексної експертизи причини смерті потерпілого, а також відхилення клопотань про неналежність та недопустимість доказів. При цьому, захисник стверджує, що суд апеляційної інстанції не навів на якій підставі апеляційну скаргу захисту залишено без задоволення.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок районного суду. При цьому вказує на фальсифікацію кримінального провадження щодо нього, а саме порушення його прав під час досудового розслідуванні, через відсутність звукозапису протоколу допиту ОСОБА_5 як підозрюваного. Крім того, вказує на суперечності у протоколі допиту свідка ОСОБА_10 , оскільки протокол її допиту на досудовому слідстві відрізняється від протоколу наданого засудженим у додатку до касаційної скарги.
Слід зазначити, що касаційна скарга засудженого в іншій її частині дублює доводи касаційної скарги захисника щодо неналежності та недопустимості доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали касаційні скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Мотиви Суду
Відповідно до частини 1 статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник скаржиться на відмову в задоволенні клопотань сторони захисту про призначення додаткових експертиз, проведення слідчих експериментів та вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, отже фактично посилається на неповноту судового розгляду та дає доказам у кримінальному провадженні свою оцінку, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин, установлених судами.
Крім того, у касаційній скарзі, захисник не оспорює та не заперечує таких обставини, як перебування її підзахисного на місці інкримінованої події, та обставин конфлікту між ним та потерпілим.
Натомість висновки суду першої інстанції, з якими погодився і суд апеляційної інстанції, ґрунтуються на показаннях самого засудженого, який вказав про причину конфлікту з ОСОБА_9 , зазначивши, що останній погрожував йому через сторонніх людей та просив цих людей вбити ОСОБА_5 .
Причини конфлікту підтверджують також свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Крім того, у судовому засіданні під час аналізу сукупності доказів повною мірою було зважено на письмові докази, а саме протокол огляду місця події від 7 травня 2015 року, протокол проведення слідчого експерименту від 17 липня 2015 року, висновок судово-медичної експертизи трупа №1579 від 7 червня 2015 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала від закритої тупої травми шиї із саднами і синцями на ній, множинними переломами, що зумовило механічну асфіксію, яка і була безпосередньою причиною смерті.
Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Зокрема, під час судового розгляду судом було встановлено причину конфлікту засудженого та потерпілого, що вказує на наявність умислу у ОСОБА_5 на позбавлення життя ОСОБА_9 . До того ж, як правильно встановлено судом ОСОБА_5 сам прийшов до будинку потерпілого, а його посилання на те, що потерпілий напав на нього, а він захищався від нього є лише намаганням уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.
Безпідставними також є посилання захисника на перебування її підзахисного у небезпечності, яка, на її думку, і вплинула на такі дії, які захисник називає актом захисту від небезпечності посягань.
Такі доводи були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, при цьому судом правильно зазначено, що величезна кількість спричинених тілесних ушкоджень їх характеристика і локалізація на тілі потерпілого, наявність на штанах ОСОБА_5 залишків крові та його ствердження під час слідчого експерименту, про відчуття люті під час побиття ОСОБА_15 не могли бути зумовлені станом необхідної оборони та не вказують, що особа захищалась від нападника.
Крім того, доводи захисника про перебування її підзахисного у стані сильного душевного хвилювання також є неспроможними.
Так з встановлених судом першої інстанції обставин убачається, що ОСОБА_5 прийшовши до будинку потерпілого цілеспрямовано та мав певний умисел, при цьому при проведенні слідчого експерименту детально відобразив механізм нанесення тілесних ушкоджень, вказавши на те, яким чином вони були

розташовані один від одного, зазначив, що після нанесення таких ушкоджень потерпілому повернувся до будинку. Такі цілеспрямовані дії засудженого не вказують на перебування його в стані душевного хвилювання під час скоєння злочину.
Такі доводи касаційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження.
Крім того, суд в основу вироку поклав письмові докази, а саме: протокол проведення слідчого експерименту, з якого убачається, що ОСОБА_5 , завдав удари потерпілому молотком по голові 4-5 ударів, кілька разів ударив по шиї, 5-10 ударів по руках, близько 5 ударів по плечах та ключиці. При цьому засуджений не міг вказати точної кількості ударів - від 20 до 30, а на питання прокурора вказав, що мав почуття люті стосовно ОСОБА_9 .
Отже, кваліфікація дій ОСОБА_5 за частиною 1 статті 115 КК є правильною, а сукупність доказів у кримінальному провадженні повністю доводить його винуватість.
З матеріалів кримінального провадження не вбачається і стороною захисту не спростовано, що докази здобуті з порушенням вимог кримінального процесуального закону
Зокрема, належність, допустимість та достовірність експертних досліджень вивчалися судом першої інстанції навіть шляхом допиту експертів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтвердили свої висновки. При цьому експерт ОСОБА_18 вказав, що хрипи у ОСОБА_9 , які засуджений чув та на які посилався під час проведення слідчого експерименту, є характерними у разі перелому під`язикової кістки. Експерт ОСОБА_19 вказав, що тілесні ушкодження на шкірі клаптів трупа могли бути заподіяні молотком, вилученим під час огляду місця події, а також підтвердив момент початку проведення експертизи трупа.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження твердження захисника щодо неточностей у висновках експертиз не підтвердилися. Адже суд оцінює достатність і взаємозв`язок доказів у сукупності. На той час експертні дослідження призначалися для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме наявності тілесного ушкодження, ступеня його тяжкості, механізму заподіяння та факту його виникнення за обставин, указаних самим засудженим.
Доводи, викладені у касаційній скарзі захисника, про відсутність у мотивувальній

частині вироку суду формулювання обвинувачення, яке було визнане судом доведеним, є неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до статті 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Так, з огляду на матеріали кримінального провадження та виходячи зі змісту вироку районного суду, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, судом встановлені обставини, які відповідно до частини 1 статті 91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_5 є неконкретним, а тому належить визнати необґрунтованими доводи захисника про те, що формальне недотримання вимог пункту 5 частини другої статті 291 КПК вплинуло на право на захист ОСОБА_5 і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює скасування судового рішення у цьому кримінальному провадженні.

У касаційній скарзі засуджений також вказує на неналежність та недопустимість доказів у кримінальному провадженні, однак вказівка на фальсифікацію матеріалів кримінального провадження належним чином не підтверджена.
Суд відповідно до статті 23 КПК досліджує докази безпосередньо, при цьому не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження судом, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Так, суд першої інстанції при посиланні на письмові докази не брав до уваги протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 7 травня 2017 року, на який він посилається у своїй касаційній скарзі, як на недопустимий доказ, оскільки засуджений надав свої показання безпосередньо в суді та відповів на поставлені запитання, крім того не було покладено в основу вироку і диск аудіозапису такої слідчої дії.
Відмова у задоволенні клопотання засудженого про допит свідка ОСОБА_20 та проведення очної ставки з ним не вказує на порушення його прав.
З огляду на таку вимогу судом при проведенні судового слідства було допитано свідків, які надали інформацію та характеристику, як засудженому ОСОБА_5 , так і потерпілому ОСОБА_9 щодо їхнього побуту, шкідливих звичок та стану здоров`я потерпілого. Таким показанням було надано належну оцінку, крім того, під час розгляду кримінального провадження суд послався на допустимі та належні докази, здобуті у межах вимог кримінального процесуального закону. При цьому не було потреби у проведення додаткових слідчих дій з огляду на встановлені під час судового слідства обставини справи.
Долучені засудженим до касаційної скарги виписки з матеріалів кримінального провадження не свідчать про порушення вимог закону органами досудового розслідування, оскільки суд при постановленні вироку керувався лише тими доказами, які були здобуті та перевірені під час судового розгляду, що також перевірялось і в апеляційному суді.
Таким чином, колегія суддів не встановила будь-яких порушень вимог матеріального та процесуального права, що б вказували на незаконність або необґрунтованість судових рішень.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , належним чином проаналізував усі доводи поданих на вирок місцевого суду апеляцій, кожен з доводів, що в ній містяться, дав повну та вичерпну відповідь.
Крім того, аналогічні за змістом доводи касаційної скарги захисника та засудженого були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування визнав їх неспроможними.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК.
Отже, касаційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а його касаційну скаргу та касаційну скаргу його захисника без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3