Дата документу 21.08.2018
Справа № 501/2873/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іллічівська (м.Чорноморська) Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, працює регіональним менеджером по роботі з клієнтами в ТОВ «АКТЕС», не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.2 КК України,
До 19 годин 40 хвилин 28 липня 2017 року у невстановленому місці ОСОБА_7 умисно, незаконно, для особистого вживання, без мети збуту придбав шляхом купівлі через мережу Інтернет у невстановленої особи особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, сухою масою 401,5 г, у полімерних пакетах по 0,91 г, 96,59 г, 90,69 г, 114,24 г, 99,07 г, а також - психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 14,64 г, у великих розмірах, у 51 полімерному пакеті, які зберігав при собі та у спортивній сумці до 19 годин 40 хвилин 28 липня 2017 року, до їх виявлення під час огляду місця події співробітниками Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області біля будинку №17-в, по вул.Данченко, в м.Чорноморську Одеської області.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та показав суду, що 28 липня 2017 року його зустріли працівники поліції, які були в цивільній формі, та під час огляду знайшли в нього заборонену речовину. Він, зрозумівши, що зараз буде викликано групу швидкого реагування, сказав, що вдома є ще речовина та запропонував добровільно її видати, на що вони погодились. Повернувшись додому разом із працівниками поліції, які в квартиру не заходили, він виніс спортивну сумку із забороненою речовиною, яку видав працівникам поліції. На вулиці їх зустріли інші працівники поліції, одягнені у форму, які оглянули сумку. В результаті огляду заборонена речовина була в нього вилучена. Наркотики та психотропну речовину, які були в сумці, він придбав для особистого вживання через Інтернет, так як приймав наркотики з 18 років.
Дослідивши докази, суд доходить таких висновків.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу та психотропної речовини, крім його показів, підтверджується дослідженими судом доказами.
Так, свідок ОСОБА_8 показала суду, що бачила, як обвинувачений ОСОБА_7 , який є її братом, в день його затримання працівниками поліції пішов з дому та через деякий час повернуся разом із двома незнайомими їй особами. Вдома він в підсобному приміщенні взяв сумку та пішов. Незнайомі особи були на вході до квартири та чекали його, а потім пішли разом із ним. Що було у сумці, їй не відомо, однак вона здогадувалася, що брат на той час зловживав наркотичними засобами.
Свідок ОСОБА_9 показала суду, що є співмешканкою ОСОБА_7 та що в день його затримання працівниками поліції він, повернувшись додому у збудженому стані, взяв з підсобного приміщення сумку, з якою вийшов з квартири. Що було у сумці, їй не відомо. Однак вона здогадувалася, що він зловживав наркотичними засобами.
Свідок ОСОБА_10 показав суду, що в один із днів бачив, як ОСОБА_7 зустрівся із незнайомими йому особами, після розмов із якими той пішов додому та повернувся з сумкою. В подальшому від ОСОБА_7 він дізнався, що в сумці знаходилися наркотичні засоби, які той зберігав для себе.
Свідок ОСОБА_11 показав суду, що є співробітником Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області та що під час патрулювання 28 липня 2017 року був зупинений ОСОБА_7 , у якого із собою була сумка та який на запитання про наявність заборонених речей, повідомив, що в сумці знаходиться наркотична речовина. Після цього на місце події були викликані слідчі.
Свідок ОСОБА_12 показав суду, що він у якості пойнятого приймав участь у огляді місця події, під час якого в сумці ОСОБА_7 були виявлені пакети з речовиною.
Винуватість обвинуваченого підтверджується також дослідженими судом матеріалами кримінального провадження:
- рапортом оперуповноваженого Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 (а.с.69-70), згідно якого під час патрулювання 28 липня 2017 року був зупинений ОСОБА_7 , у якого із собою була сумка та який на запитання про наявність заборонених речей повідомив, що в сумці знаходиться наркотична речовина;
- протоколом огляду місця події (а.с.71-74), згідно якого 28 липня 2017 року, під час огляду сумки ОСОБА_7 , була виявлена та вилучена рослинна та порошкова речовина, яка постановою слідчого була визнана речовим доказом (а.с.86-87);
- висновком експерта №1863-Х від 07 вересня 2018 року (а.с.77-84), згідно якого надана на експертизу речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого у висушеному стані становить 0,91г, 96,59г, 90,69г, 114,24г, 99,07г., а всього 401,5 г; надана на експертизу грудочкопідбна речовина у п`ятдесяти одному полімерному пакетику містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 14,64 г.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразилися у незаконному, без мети збуту, придбанні та зберіганні психотропних речовин у великих розмірах та наркотичних засобів, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України.
Стороною обвинувачення дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропних речовин у великих розмірах та особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту.
Однак суд вважає, що сторона обвинувачення не довела висунуте обвинувачення.
На думку суду, великий розмір наркотичних засобів чи психотропних речовин, без наявності інших об`єктивних доказів, не може свідчити про наявність у винної особи умислу на їх збут.
При цьому суд керується пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», в якому зазначено, що про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо.
Однак, вищезазначені обставини, які можуть свідчити про умисел особи на збут наркотичних засобів, повинні враховуватися у кожному випадку в залежності від встановлених під час судового розгляду фактичних даних і бути належним чином доведені стороною обвинувачення.
На думку суду, стороною обвинувачення не було встановлено належним чином суб`єктивної та об`єктивної сторони інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Зокрема, жодним з наданих стороною обвинувачення доказів не було підтверджено факту незаконно придбання і зберігання обвинуваченим наркотичного засобу та психотропної речовини саме з метою збуту, а також прямого умислу на це, як цього вимагає диспозиція ч.2 ст.307 КК України.
При цьому судом береться до уваги, що в судовому засіданні обвинувачений пояснив, що придбав та зберігав вилучений у нього наркотичний засіб та психотропну речовину виключно для особистого вживання, без мети збуту, а також що вказаний наркотичний засіб та психотропна речовина були придбані ним саме у розфасованому вигляді.
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо мети придбання та зберігання ним вилученого у нього наркотичного засобу та психотропної речовини підтверджуються зазначеними вище показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо факту зловживання обвинуваченим наркотиками, а також довідкою медичного центру «Доктор Благо Плюс» (а.с.48, 65, 66), згідно якої обвинувачений добровільно пройшов курс лікувально-реабілітаційної програми, як наркозалежна особа.
Судом була дана оцінка показам, які надали суду свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Так, свідок ОСОБА_15 показав суду, що збув ОСОБА_14 наркотик, який придбав у особи на ім`я ОСОБА_16 , зателефонувавши йому за номером телефону, який був написаний на одній із будівель в м.Чорноморську, та знайшовши наркотик у схованці в під`їзді одного з будинків міста після перерахунку грошових коштів на банківських рахунок, вказаний ОСОБА_16 .
Свідок ОСОБА_14 показав суду, що під час отримання від ОСОБА_15 наркотика, який він йому замовив, його було затримано працівниками поліції.
Однак суд вважає, що покази зазначених свідків не спростовують висновків суду щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у придбанні та зберігання вилученого у нього наркотичного засобу та психотропної речовини з метою збуту, так як свідки не вказували на обвинуваченого як на особу, яка збула їм наркотичний засіб при наведених ними обставинах, та цей епізод збуту наркотичних засобів не ставився обвинуваченому у вину.
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
Також, в рішенні ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» (п.65) зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Про це також йдеться у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року (п.146), де Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Отже, з урахуванням викладеного, суд не може поза розумним сумнівом брати до уваги як підтвердження умислу обвинуваченого на збут наркотичного засобу та психотропної речовини лише їх розмір при відсутності інших доказів наявності такого умислу.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_17 заявила клопотання про визнання протоколу огляду місця події (а.с.113-114), під час якого у обвинуваченого був вилучений наркотичний засіб та психотропна речовина, а також ці речові докази недопустими доказами.
Захисник мотивувала своє клопотання тим, що під час вилучення речових доказів була порушена передбачена для проведення цієї слідчої дії процедура, так як огляд, під час якого було провпедено обшук обвинуваченого, був проведений не на підставі ухвали слідчого судді.
Суд вважає клопотання захисника необґрунтованим, так як проведення огляду місцевості не вимагає дозволу слідчого судді.
Крім того, під час проведення огляду місцевості обшук обвинуваченого не проводився, так як він добровільно видав працівникам поліції сумку із наркотичним засобом та психотропною речовиною, яка була в нього вилучена.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що він раніше не судимий (а.с.89), посередньо характеризується за місцем мешкання (а.с.93), не одружений, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.90), працює регіональним менеджером по роботі з клієнтами в ТОВ «АКТЕС» (а.с.46-47), має на утриманні неповнолітню дитину (а.с.92).
Згідно висновку судово-психіатричних експертів №496 від 29 листопада 2017 року (а.с.95-98) ОСОБА_7 в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічний психічний розлад, недоумство не страждав, у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не знаходився, повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_7 також не страждає на хронічний психічний розлад та недоумство, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття та сприяння досудовому розслідуванню та суду у встановленні істини у справі.
Суд вважає, що зізнавальні показання обвинуваченого на досудовому провадженні та під час судового провадження про обставини вчиненого кримінального правопорушення мали виняткове значення для розкриття злочину і для встановлення істини в справі, у зв`язку із чим визнає факт дачі обвинуваченими цих показань в якості пом`якшуючої його провину обставини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченому покарання, необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, та вважає, що йому має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особа обвинуваченого, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, дають суду підстави вважати, що його виправлення та перевиховання можливі без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим відповідно до ст.75 КК України він підлягає звільненню від відбування основного покарання з випробуванням, а також на нього слід покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які є необхідні і достатні для його виправлення.
Керуючись ст.ст.368, 370-374 КПК України,
Визнати ОСОБА_7 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, і призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст.75,76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази (а.с.85): сейф-пакети №4216155, 2542253, 2542255, в яких знаходяться наркотичний засіб та психотропна речовина знищити.
Процесуальні витрати у розмірі 2861,30 грн., пов`язані із залученням експерта (а.с.76), стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя