Ухвала
Іменем України
20 липня 2018 року

м. Київ
справа № 530/1334/16-к
провадження № 51-6778 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Зінківського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2016 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Цим же вироком, вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, в період з червня по 08 вересня 2016 року ОСОБА_4 , перебуваючи на полях біля АДРЕСА_2 , виявляв і зривав рослини снотворного маку й дикорослі рослини коноплі та переносив їх за місцем свого проживання, де незаконно виготовляв із них наркотичні засоби, у тому числі особливо небезпечний наркотичний засіб концентрат з макової соломи, які незаконно зберігав без мети збуту.
08 вересня 2016 року під час проведення санкціонованого обшуку господарства за місцем проживання ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено наркотичні засоби загальною масою 7373, 66 г.
Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 26 квітня 2018 року вирок суду залишив без змін.
У касаційні скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині безпідставного застосування до ОСОБА_4 ст. 69 КК при призначенні покарання за ч. 3 ст. 309 КК та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Разом з цим зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін, а тому оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Перевіривши дотримання прокурором порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК, то вони є непереконливими.
На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, доводи прокурора належним чином перевірив, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК , залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, на яких визнав її необґрунтованою.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Положеннями ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Апеляційний суд, спростовуючи доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, які є аналогічними доводам касаційної скарги, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання за ч. 3 ст. 309 КК із застосуванням ст. 69 КК взяв до уваги дані про особу ОСОБА_4 , який в силу ст. 89 КК не судимий, не працює та перебуває на обліку в лікаря-нарколога.
Також суд урахував відсутність обтяжуючих покарання обставин та установлені пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття ОСОБА_4 ; його стан здоров`я; те, що він є обмежено працездатним.
Таким чином, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного та вищевказаних обставин суд дійшов правильного висновку і призначив засудженому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 309 КК, на підставі ст. 69 КК.
З таким висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції та вважає, що призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 309 КК із застосуванням положень ст. 69 КК, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 69 КК.
Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду з мотивів, зазначених у касаційній скарзі прокурора, а тому вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3