АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1003/18 Справа № 201/8080/18 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

представника органу опіки та піклування ОСОБА_9

педагога ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_11 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволене клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , погоджене з прокурором прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_13 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 строком на 60 (шістдесят) днів, до 22 вересня 2018 р.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що, на думку суду, доведеними є обгрунтованість підозри у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч.1 ст. 177 КПК України, таких, як можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні та знищення, переховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний, розуміючи тяжкість підозри, може вживати будь-яких заходів для введення слідства в оману та спотворювання всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а в разі неможливості вчинення таких дій, може покинути місце свого постійного проживання з метою уникнення покарання.

Крім того вказує, що прокурором доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства до потерпілих, при цьому він є раніше судимою особою.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що прокурором та слідчим не наведено жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а самі ці ризики не є доведеними.

Вказує, що слідчий суддя у своєму рішенні не обгрунтував та належним чином не навів вагомих аргументів на користь того, чому він вважає обгрунтованою підозру, пред`явлену його підзахисному, а також під час прийняття оскаржуваного рішення слідчим суддею було проігноровано практику ЄСПЛ та позиції ВССУ.

Апелянт одночасно вказує, що слідчий суддя своє рішення про обрання запобіжного заходу ґрунтував тільки на тяжкості вчиненого злочину, що є неприпустимим, а також залишив поза увагою те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, родину, та є неповнолітньою особою.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного, захисника та представника органу опіки та піклування, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність; педагога, яка підтримала позицію прокурора; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, підозрюваний ОСОБА_8 є особою, що досягла чотирнадцяти років, втім не досягла шістнадцятирічного віку, а отже на підставі п. 12 ч. 1 ст. 3 КПК України його належить вважати неповнолітньою особою.
Згідно ч. 1 ст. 484 КПК України порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх визначається загальними правилами КПК України з урахуванням особливостей, передбачених главою 38 КПК України.
Відповідно до ст. 492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 належним чином виконав вказані вимоги кримінального процесуального закону.
Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, зважаючи на наступне.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування підозрюваного від слідства та суду, можливого незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, підтверджується зокрема протоколами допитів потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; висновком спеціаліста - судово-медичного експерта від 05.07.2018 р. щодо обсягу, характеру та ступеню тяжкості заподіяних ОСОБА_15 тілесних ушкоджень; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25.07.2018 р., згідно якому потерпіла ОСОБА_15 впізнана ОСОБА_8 як особу, що 28.06.2018 р., застосувавши до неї фізичне насильство, заволоділа належним їй телефоном "Самсунг Гелексі 7"; власними показаннями ОСОБА_8 , який, будучи допитаним у статусі підозрюваного, фактичні обставини вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтвердив.
У зв`язку з вищенаведеним, доводи захисника щодо відсутності обгрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення колегія суддів оцінює критично.
Обговорюючи питання про наявність ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та можливість усунення їх у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання цього підозрюваного під вартою, колегія суддів зважає на те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення є умисним тяжким злочином корисливої спрямованості та за нього передбачене суворе покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Судом апеляційної інстанції приймаються до уваги також фактичні обставини скоєння інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме те, що ним за короткий проміжок часу були вчинені два епізоди відкритого протиправного заволодіння чужим майном, при цьому обидва вони були пов`язані із застосуванням фізичного насильства до потерпілих, зокрема підозрюваний шляхом нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_15 , яка є дорослою жінкою, подолав волю останньої до спротиву та зміг скритися із викраденим майном.
Крім того, ОСОБА_8 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду від 31.01.2018 р. був засуджений за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України. Зважаючи на те, що від відбування призначеного покарання за вказаним вироком підозрюваний був звільнений на підставі акту амністії, він згідно ч. 3 ст. 88 КК України не є раніше судимою особою, втім вказані обставини свідчить про антисоціальну спрямованість його особи та стійкість протиправної поведінки.
Також даним вироком суду було встановлено із пояснень матері обвинуваченого, працівника ювенальної поліції, досудової доповіді органу пробації та письмових доказів, що ОСОБА_8 неодноразово затримувався відділами поліції м. Дніпро, втікає з дому, виховному впливу матері не піддається, схильний до потрапляння під вплив осіб, схильних до скоєння правопорушень, за місцем навчання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу розладів поведінки та психіки внаслідок вживання канабіноїдів, та за його поведінкою неможливо здійснювати контроль без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Зважаючи на викладене, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що відносно ОСОБА_8 існують ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування цього підозрюваного від слідства та суду, можливого незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують, що відносно ОСОБА_8 , незважаючи на його неповнолітній вік, запобігти доведеним ризикам можливо тільки шляхом обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Посилання апелянта на недостатнє врахування слідчим суддею суду першої інстанції відомостей про особу ОСОБА_8 в частині наявності в останнього родини і постійного місця проживання не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на встановлені відомості про особу підозрюваного і позицію його матері, яка під час судового розгляду кримінального провадження № 0000907 вказувала, що нездатна контролювати поведінку сина, а у межах даного кримінального провадження надала письмову заяву про те, що відмовляється від участі у ньому та від ОСОБА_8 (а.с. 43). З тих самих міркувань, а також приймаючи до уваги, що цей підозрюваний не виховується в дитячій установі, колегія суддів вважає неможливим застосування до останнього запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 493 КПК України.
У зв`язку з вищенаведеним, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422, 484, 492 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_16