АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1101/18 Справа № 185/693/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 13 листопада 2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209, -

встановила:

ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 06 січня 2018 року о 17 годині 10 хвилин, перебував біля приміщення аптеки «Руан», що розташована по вул. Сташкова, буд. 1 в м. Павлограді, Дніпропетровської області, де викрав велосипед марки «Минск», який належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на суму 2037 грн. Після чого ОСОБА_8 з місця злочину з викраденим майном зник.

Дані злочинні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України. За даним законом йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до зазначеного покарання частини покарання, у виді двох років трьох місяців позбавлення волі, що не відбуте ОСОБА_8 за попереднім вироком від 13 листопада 2017 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишено незмінним у вигляді домашнього арешту.

Строк відбуття покарання для ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту виконання вироку в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 300 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Докази щодо обставин вчинення злочину не досліджувались в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати в зв`язку з істотним порушенням процесуального закону, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд не дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки потерпілий ОСОБА_9 заперечував факт відшкодування йому завданого збитку та повернення викраденого. Крім того, стверджував про сфабрикованість розписки про отримання на зберігання речового доказу, а саме викраденого у нього велосипеду, як і заява про небажання брати участь у суді та відсутність претензій до обвинуваченого.

Однак суд першої інстанції, з`ясувавши думку обвинуваченого, не досліджуючи доказів на підтвердження відшкодування завданої потерпілому шкоди, прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинувачений та потерпілий в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. З урахуванням думки прокурора, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду прокурора підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила її задовольнити, а вирок - скасувати.

В судових дебатах підтримала таку ж позицію.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ухвали, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному проваджені. Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. З ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, потерпілий ОСОБА_9 заперечив факт відшкодування йому завданого збитку, повернення викраденого. Крім того, додав, що розписка про начебто отримання ним на зберігання речового доказу, а саме викраденого у нього велосипеду «Мінськ», як і заява про небажання брати участь у суді та відсутність претензій до обвинуваченого, є сфабрикованими. Підписи, як у розписці про отримання ним від працівників правоохоронного органу власної речі, так і у вищезазначеній заяві йому не належать.

Суд першої інстанції, з`ясувавши думку обвинуваченого щодо визнання ним своєї вини, не досліджуючи доказів на підтвердження факту відшкодування завданої потерпілому шкоди, на який вказував обвинувачений, протилежних показів, наданих потерпілим, та інших обставин, які мали істотне значення для прийняття законного й обґрунтованого рішення у відповідній частині, вказав у вироку, що потерпілий має намір звернутися з цього питання до правоохоронного органу із заявою про вчинення посадового злочину працівниками поліції.

Зазначені порушення процесуального закону призвели до істотного обмеження процесуальних прав потерпілого.

Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинуваченого на справедливий розгляд справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Зазначені порушення, відповідно до ст. 412 КПК є істотними порушеннями процесуального закону, такими, які перешкоджають суду прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного на переконання колегії суддів вирок не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК.

Під час нового судового розгляду суду необхідно усунути встановлені порушення судом апеляційної інстанції, та з дотриманням встановленого законом порядку повно, всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 задовольнити. Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: