Справа № 199/6543/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого:судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0001316 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, останній просив звільнити його з-під варти за станом свого здоров`я.

Вирішуючи питання про доцільність зміни запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або його продовження, суд бере до уваги, що відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд вважає, клопотання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки застосування до обвинуваченого більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії від 06.04.2000» тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості над повагою до особистої свободи.

У своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, та ризик ухилення обвинуваченого від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення.

Матеріали кримінального провадження доводять про наявність обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , якого повідомлено про підозру у скоєнні на протязі нетривалого часу умисного тяжкого корисного кримінального правопорушення, та умисного кримінального правопорушення середньої тяжкості, за яке законом у разі визнання винуватості та на підставі статті 70 КК України, йому може бути призначено покарання від 3 до 6 років позбавлення волі, який ніде офіційно на працював, може скоювати нові злочини, намагатись незаконно впливати на потерпілу, що є винятковими підставами для продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до ст.183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, і необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, при продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує необхідність виконання процесуальних рішень суду та запобіганню спробам ухилення обвинуваченого від суду або переховування, скоювати злочини, що є винятковими підставами для продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у з зв`язку з викладеним та наявністю фактів про існування реального суспільного інтересу, який за належним врахуванням принципу презумпції невинуватості, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд відхиляє клопотання ОСОБА_4 про звільнення його з-під варти з огляду на вище викладене, оскільки не зважаючи на те, що він є інвалідом 3 групи та страждає на певні хронічні захворювання, відомості про те, що він не може утримуватися під вартою в умовах слідчого ізолятору, суду не надані.

Керуючись ст.ст.131,132,199,331,369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити раніше обраний запобіжний захід тримання під вартою у Державній установі виконання покарань (№ 4) управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Дніпропетровська, на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 грудня 2018 року включно.
Відмовити обвинуваченому ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про його звільнення з-під варти.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілій та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для виконання.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає, а заперечення можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя: ОСОБА_1