АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1358/18 Справа № 189/1085/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Покровського відділу Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Маріуполь, Донецької області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не працює, не одружена, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима,

визнаної винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України по кримінальному провадженню № 40000223, -
встановила:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винною у тому, що вона 15 квітня 2017 року близько 07:30 год., перебуваючи поблизу ринку, розташованого по вул. Горького, 64 в с.м.т. Покровське, Дніпропетровської області, на ґрунті тривалих неприязних відносин та в ході сварки з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тримаючи в руці автомобільний ключ, навмисно нанесла ним ОСОБА_10 удар по правій кисті та по правій лопатці, спричинивши останній легкі тілесні ушкодження.

Продовжуючи утримувати вказаний ключ, нанесла ним удар ОСОБА_11 у правий променево-зап`ястковий суглоб, після чого ногами по одному удару у колінні суглоби, удар ключем ОСОБА_11 по обличчю, після чого нігтями руки спричинила ушкодження у вигляді подряпин на лівій стороні обличчя ОСОБА_11 , чим спричинила потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Дані злочинні дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч.1 ст.125, ч. 2 ст. 125 КК України та за даним законом їй призначено покарання:

-за ч. 1 ст.125 КК України - у виді 200 годин громадських робіт;

-за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді 240 годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Обвинувачена не погодила з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати, ухвалити виправдувальний вирок в зв`язку з недоведеністю вини.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що захищалася від нападу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Вважає,що судом не було взято до уваги відсутність тілесних ушкоджень на голові ОСОБА_10 , згідно висновків експертизи, тому показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про нанесення потерпілій тілесних ушкоджень в голову не відповідають дійсності.

Стверджує, що свідки не назвали предмет, яким було спричинено потерпілим удари. В ході досудового розслідування та судового слідства не встановлено та не вилучено даний предмет, а висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях.

Вказує, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заподіяні легкі тілесні ушкодження, але при захисті від нападу, в стані необхідної оборони.

Прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням процесуального закону. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд в порушення п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд повернув заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов ОСОБА_11 , оскільки нею не сплачено судовий збір за вимогу щодо стягнення моральної шкоди.

Потерпілі в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися. Про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Заяв, клопотань до суду з клопотанням відкладення слухання справи, не подавали. З урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подані апеляційні скарги за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена та її захисник підтримали свої вимоги, просили їх задовольнити, вирок скасувати. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримав апеляційні вимоги прокурора, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції, просив задовольнити їх, апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення.

В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Суд першої інстанції, провів судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої про недоведеність її вини в інкримінованому їй злочині, колегія суддів зазначає наступне.

Так, обвинувачена зазначає, що судом не було взято до уваги відсутність тілесних ушкоджень на голові ОСОБА_10 , згідно висновків СМЕ, а тому показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про нанесення потерпілій тілесних ушкоджень в голову, не відповідають дійсності.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що момент нанесенні ударів не бачила; свідок ОСОБА_15 вказав, що не був очевидцем конфлікту; свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 зазначили, що потерпілі напали на обвинувачену.

Як вбачається з вироку, при викладенні обставин вчинення злочину не зазначав, що обвинувачена наносила потерпілим удари в голову. Органом досудового розслідування такі обвинувачення ОСОБА_7 не висувалися.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що момент нанесення ударів потерпілим обвинуваченою вона не бачила, однак бачила в руці у ОСОБА_7 залізний предмет, яким вона розмахувала.

Свідок ОСОБА_15 показав, що сам інцидент він особисто не бачив, але впевнений, що в даній ситуації винна обвинувачена, оскільки вона раніше неодноразово ображала ОСОБА_19 , хоча остання приводу для цього не давала.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_18 пояснили суду, що потерпілі напали на обвинувачену.

Свідок ОСОБА_17 зазначила, що пішла до магазину і побачила, як неподалік кричали і билися дві жінки, одна другу повалила на машину, поряд стояв чоловік. Коли вона вийшла з магазину, сварка вже закінчилася, обвинувачена витирала кров з обличчя, потерпілих на місці події вже не було.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, який дослідивши докази по справі, згідно вимог ст. 94 КПК України, в їх сукупності, прийшов до висновку, що до показів свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_20 про те, що потерпілі першими напали на обвинувачену, необхідно відноситись критично, оскільки вони спростовують показами інших свідків по справі, потерпілих, які надавали суду послідовні покази, і також іншими матеріалами справи. Крім того, ОСОБА_16 є співмешканцем ОСОБА_7 , а ОСОБА_20 її далеким родичем, а тому дані свідки є заінтересованими особами.

Не є слушними і доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що висновки суду про нанесення потерпілим ударів автомобільним ключем, ґрунтуються на припущеннях. Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 наносила удари потерпілим металевим предметом (автомобільним ключем), оскільки жоден з допитаних осіб не назвав автомобільний ключ, а називали металева палиця, монтировка, заводна ручка, тощо.

Не знайшли свого підтвердження і доводи обвинуваченої про заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілим в стані необхідної оборони.

Як обґрунтовано зазначено у вироку, в матеріалах провадження відсутні підстави для застосування ст. 36 КК України, оскільки не відбулося такого посягання, яке б викликало у того, хто захищається невідкладну необхідність у заподіянні тому, хто посягає, шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення посягання. Не було встановлено неправомірних, протиправних дій, які б становили суспільну небезпеку, небезпеку особистим охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається з боку обвинуваченої, при яких необхідно було б діяти в межах необхідної оборони. Належних доказів отримання обвинуваченою тілесних ушкоджень при зазначеній події, в матеріалах справи немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, доведена під час судового розгляду. А тому підстави для задоволення апеляційної скарги останньої - відсутні.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, від сплати судового збору від час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак, як вбачається з справи, суд першої інстанції в порушення вказаних норм закону, повернув заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов ОСОБА_11 через несплату нею судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди.

За таких підстав, для забезпечення принципу верховенства права та законності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора із скасуванням вироку в частині цивільного позову та призначення нового судового розгляду в порядку цивільного провадження.
Під час нового розгляду цивільного позову суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно дослідити зібрані докази, дати їм належну оцінку, та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,
постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Покровського відділу Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині цивільного позову потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 скасувати і направити до суду першої інстанції для його розгляду в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4