АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
ОСОБА_5
ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року,
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_8
особи, яка подала скаргу, ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року залишено без задоволення скаргу адвоката ОСОБА_7 на постанову слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 30 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0002916.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 30 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0002916; зобов`язати Генеральну прокуратуру України продовжити проведення досудового розслідування по матеріалах кримінального провадження № 0002916 від 14 вересня 2017 року за фактом вчинення кримінального правопорушення у вигляді притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, поєднаного з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, яке полягає у складанні та направленні повідомлення про підозру ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що з оскаржуваною ухвалою неможливо погодитись, оскільки вона є необґрунтованою, висновок слідчого судді не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Апелянт звертає увагу на те, що із змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що слідчий при її винесенні обмежився лише допитами у якості свідків слідчого та прокурора ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які безпосередньо причетні до складання та підписання підозри ОСОБА_10 , та в діях яких вбачається наявність явних ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.
Також, ОСОБА_7 вказує на те, що слідчим не було виконано необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети, що передбачено ст. 223 КПК України.
Таким чином апелянт наголошує, що слідчим не було виконано процесуальні дії, які мав би вчинити, тобто:
- не провів огляд матеріалів кримінального провадження №0000090 від 25 березня 2014 року з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення відповідно до вимог ст. 237 КПК України. Такий огляд, на думку апелянта, слідчий повинен був зробити першочергово та невідкладно, тому що саме притягнення до кримінальної відповідальності в межах кримінального провадження № 0000090, шляхом складання ГПУ повідомлення про підозру ОСОБА_10 , стало підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002916 від 14 вересня 2017 року та початку по ньому досудового розслідування;
- не допитав заступника Генерального прокурора України ОСОБА_13 , який висловлювався про оголошення підозри ОСОБА_10 зокрема з метою повторного його оголошення в міжнародний розшук про що йшла мова у заяві (повідомленні) про вчинене кримінальне правопорушення;
- не допитав особу, як заявила про вчинене кримінальне правопорушення, хоча мав би це зробити, повістку та запрошення до ГПУ від слідчого він (Пеліхос) не отримував;
- не допитав ОСОБА_10 та не визнав його потерпілим у цій справі, не дивлячись на те, що, крім ОСОБА_10 , ніхто інший не може бути потерпілим; слідчим не було здійснено заходів спрямованих на допит ОСОБА_10 у якості потерпілого;
- не було проведено ряд інших слідчих (розшукових) дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів: встановлення та допит свідків злочину, інших посадових осіб ГПУ, причетних до складання та підписання підозри ОСОБА_10 , збирання та дослідження інших речей та документів, тощо.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та матеріали закритого кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів закритого кримінального провадження, 20 червня 2017 року до Генеральної прокуратури України ОСОБА_14 подана заява (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення, в якому заявник, не погоджуючись з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000090, внесеному до ЄРДР за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України щодо ОСОБА_10 , в якому, на його думку, відсутні докази причетності останнього до вказаного злочину, а також оспорюючи правомірність повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, що свідчить про притягнення посадовими особами Генеральної прокуратури України завідомо невинного до кримінальної відповідальності, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, яке полягає у складанні та направленні повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вказаному кримінальному провадженні (ас. 16-19).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 6 липня 2017 року зобов`язано уповноважених службових осіб Генеральної прокуратури України розглянути в порядку та строки, передбачені ст.. 214 КПК України, заяву ОСОБА_7 від 20 червня 2017 року (ас. 51-52).

14 вересня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 6 липня 2017 року за заявою ОСОБА_14 до ЄРДР внесені відомості за № 0002916 за фактом притягнення посадовими особами Генеральної прокуратури України завідомо невинного до кримінальної відповідальності, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, яке полягає у складанні та направленні повідомлення про підозру ОСОБА_10 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України (ас. 6-7, 60 матеріалів кримінального провадження № 0002916).
Досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснювалось третім слідчим відділом управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України.
Як вбачається з матеріалів закритого кримінального провадження, слідчим встановлені та допитані слідчий ОСОБА_15 та процесуальний керівник у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , якими складено та погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч 5 ст. 191 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000090 (ас. 67-80).

З показань вказаних осіб вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000090 триває, слідчими суддями перевірялась обґрунтованість повідомленої ОСОБА_10 підозри під час розгляду клопотання про дозвіл на його затримання з метою приводу, надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування.
Під час проведення досудового розслідування за результатами проведених слідчих та процесуальних дій, як вбачається з показань вказаних осіб, було встановлено достатньо приводів, підстав та наявних доказів для оголошення ОСОБА_10 підозри, у зв`язку з чим і було складено повідомлення про підозру. Станом на час проведення допиту у кримінальному провадженні № 0002916 розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000090 у більш повному обсязі є недопустимим, оскільки може негативно вплинути на встановлення істини у справі.
Слідчим приймалися заходи для виклику та допиту ОСОБА_10 , проте, виклик ОСОБА_10 до слідчого повернувся за закінченням строку зберігання (ас. 64-65).
За результатами досудового розслідування постановою слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 30 жовтня 2017 року кримінальне провадження № 0002916 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого ОСОБА_11 та прокурора ОСОБА_12 ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України (ас. 83-87).

Не погоджуючись з прийнятим слідчим рішенням, ОСОБА_7 звернувся зі скаргою на вказану постанову в порядку ст.. 303 КПК України до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.
Слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні скарги, вказав про те, що висновок слідчого про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та положенням закону про кримінальну відповідальність.

З таким висновком слідчого судді погоджується й колегія суддів.
Доводи апелянта про те, що слідчий не провів огляд матеріалів кримінального провадження № 0000090 від 25 березня 2014 року з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення відповідно до вимог ст. 237 КПК України, який, на думку апелянта, слідчий повинен був зробити першочергово та невідкладно, тому що саме притягнення до кримінальної відповідальності в межах кримінального провадження № 0000090, шляхом складання ГПУ повідомлення про підозру ОСОБА_10 , стало підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002916 від 14 вересня 2017 року та початку по ньому досудового розслідування, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, слідчий у кримінальному провадженні № 0002916 ОСОБА_9 згідно з положеннями кримінального процесуального закону позбавлений можливості давати будь-яку оцінку сукупності доказам, як і кожному доказу окремо, зібраним у іншому кримінальному провадженні, а саме у кримінальному провадженні № 0000090, оскільки на час проведення у вказаному кримінальному провадженні досудового розслідування будь-яка оцінка зібраним у справі доказам з боку слідчого ОСОБА_9 є прямим втручанням в діяльність слідчого в іншому кримінальному провадженні, що прямо заборонено ч. 5 ст. 40 КПК України.

Окрім того, на думку колегії суддів, є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що слідчий під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002916 не допитав ОСОБА_10 та не визнав його потерпілим у цій справі, слідчим не було здійснено заходів спрямованих на допит ОСОБА_10 у якості потерпілого.

Колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Проте, матеріали закритого кримінального провадження не містять будь-яких заяв від ОСОБА_10 про визнання його потерпілим, а з матеріалів закритого кримінального провадження вбачається, що слідчим приймалися заходи для виклику та допиту ОСОБА_10 , проте, останній виклик не отримав і до слідчого не з`явився.

Доводи апелянта про те, що слідчий не допитав заступника Генерального прокурора України ОСОБА_13 , який висловлювався про оголошення підозри ОСОБА_10 , зокрема з метою повторного його оголошення в міжнародний розшук, про що йшла мова у заяві (повідомленні) про вчинене кримінальне правопорушення, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки слідчим під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлені та допитані особи, якими складено та оголошено підозру ОСОБА_10 .

Щодо неповноти досудового розслідування, яка полягає, на думку апелянта, в не допиті особи, як заявила про вчинене кримінальне правопорушення, у не проведенні ряду інших слідчих (розшукових) дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів: встановлення та допит свідків злочину, інших посадових осіб ГПУ, причетних до складання та підписання підозри ОСОБА_10 , збирання та дослідження інших речей та документів, тощо, то колегія суддів вважає вказані доводи необґрунтованими.

Так, статтею 60 КПК України передбачені права заявника, а саме: отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; отримати інформацію про закінчення досудового розслідування, тобто, законом не передбачено право заявника давати пояснення, показання, відмовитися від дачі показань.
Слідчий, відповідно до вимог ч. 5 ст. 40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
З огляду на викладене, враховуючи те, що слідчим ОСОБА_16 у кримінальному провадженні № 0002916 встановлені особи, якими складено та оголошено підозру ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000090, те, що на даний час згідно з показаннями слідчого та прокурора продовжується досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, і будь-які відомості про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_10 з реабілітуючих підстав чи ухвалення виправдувального вироку суду відсутні, як і будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про умисел слідчого та прокурора або інших осіб на притягнення завідомо невинуватого до кримінальної відповідальності, на що обґрунтовано послався слідчий суддя в ухвалі, яка оскаржується, на думку колегії суддів, слідчим ОСОБА_16 у кримінальному провадженні № 0002916 на даний час прийняте законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини колегія суддів доходить висновку, що слідчим суддею постановлене законне рішення, яке ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року, якою скаргу адвоката ОСОБА_7 на постанову слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 30 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0002916 залишено без задоволення, - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3