АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/932/18 Справа № 203/4513/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 003714 від 15 листопада 2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою захисника останнього адвоката ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, з освітою повною загальною середньою, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 24.07.2007 році Снятенським районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі. Звільнений в 2015 році по відбутті строку покарання з Сокальської виправної колонії (47) Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Веселе,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. Крім того судом вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за наступних обставин.

15.11.2017 року, близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля багатоповерхового будинку № 2 на пл. Старомостовій у м. Дніпро, разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_10 розпивали спиртні напої. У цей час у ОСОБА_7 та невстановленої слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, та в якості предмету злочинного посягання, визначили майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 .. Далі, у той же день та час, знаходячись біля багатоповерхового будинку № 2 на пл. Старомостовій у м. Дніпро, ОСОБА_7 разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів підійшли до потерпілого ОСОБА_10 та правою рукою ОСОБА_7 почав наносив удари у нижню частину щелепи обличчя останнього, а невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перевіряла майно у кишенях ОСОБА_10 .. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, розуміючи, що у результаті застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , останній не зможе чинити опір його злочинним посяганням, повторно, з корисливих мотивів відкрито викрав майно потерпілого, а саме: мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4», вартість 3533 гривні 33 копійки, золоту каблучку, вартістю 2215 гривні 60 копійок та грошові кошти в сумі 400 гривень. Після чого ОСОБА_7 з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з викраденим майном зникли з місця скоєння злочину та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 6148 гривень 93 копійки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, шляхом пом`якшення, призначити його підзахисному покарання у виді 4 років позбавлення волі та звільнити останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України, призначивши іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Свої вимоги адвокат обґрунтовує тим, що суд при ухваленні вироку залишив поза увагою ті обставини, що обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв у розкритті злочину, завірив суд, що більше вчиняти злочин не буде та стане на шлях виправлення. На переконання захисника, з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначене ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі є безпідставним.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор з доводами захисника не погоджується та просить вирок суду залишити без змін. На переконання прокурора, призначаючи покарання суд належним чином оцінив тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, його особу та обґрунтовано визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття останнього. Поряд із цим, прокурор вказує на те, що наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання, виключає можливість застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який свою апеляційну скаргу підтримав, доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, були предметом оцінки суду першої інстанції й в апеляційному порядку не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 186 КК України в апеляційній скаргзі також не оскаржується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував те, що він раніше судимий за вчинення корисливого злочину та знову скоїв тяжкий корисливий злочин, характеризується негативно, вину визнав повністю, щиро покаявся у скоєному, своїми діями сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Разом із цим, в якості обставин, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та не встановив таких, що його обтяжують.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього лише в умовах ізоляції від суспільства колегія суддів погоджується.

Ті обставини, що обвинувачений визнав повністю вину, щиро покаявся у скоєному, своїми діями сприяв розкриттю кримінального правопорушення шкода, на переконання колегії суддів, не є достатніми для застосування положень ст. 75 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, негативно характеризується, вчинив тяжкий злочин, призначене судом покарання за своїм видом та розміром слід вваж ти справедливим.

З огляду на викладене, доводи захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року залишити без задоволення.

ВирокКіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: