Справа № 367/7056/18
Провадження №1-кс/367/1430/2018
УХВАЛА
Іменем України

24 жовтня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області клопотання слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001923 від 27.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури юристом 1-го класу ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001923 від 27.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування зазначеного клопотання слідчий посилається на те, що у провадженні слідчого відділу Ірпінського ВП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001923 від 27.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

З матеріалів досудового розслідування встановлено, що 16 вересня 2016 року між ОСОБА_5 і товариством з обмеженою відповідальністю «Гостомельські липки» в особі директора ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення, контори, що знаходиться у АДРЕСА_1 , з відстрочкою платежу і яке, на час укладення Договору, перебувало у спільній частковій власності ( ОСОБА_5 1/2 частина і ОСОБА_7 1/2 частина без виділення часток в натурі).

Договір посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .

Пунктом 3 цього Договору визначено, що цей продаж вчиняється за 330 182,00 гривень, які Покупець зобов`язується передати Продавцю до 16 вересня 2017 року.

Частиною 13 цього Договору передбачено, що невиконання умов, вказаних в пункті 3 цього Договору є підставою для його розірвання.

Покупець свої обов`язки щодо оплати товару до 16 вересня 2017 року, а також на даний час, не виконав, товар Продавцю не повернув.

Натомість 30 травня 2017 року, ухиляючись від виконання обов`язку щодо оплати товару і, маючи на меті утруднити повернення товару, проданого з відстроченням платежу, ОСОБА_6 , діючи як керівник ТОВ «Гостомельські липки» передав собі ж за Актом приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер 5 від 30 травня 2017 року (видавник Акту приймання передачі ТОВ «Гостомельські липки» у особі ОСОБА_6 , отримувач майна фізична особа ОСОБА_6 ) і зареєстрував право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, контори (що була у спільній частковій власності з ОСОБА_7 ) за собою, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 20838089).

Акт передачі нерухомого майна не був нотаріально посвідченим. Згода другого співвласника на відчуження майна, що перебувало у спільній частковій власності була відсутня.

07 вересня 2018 року між ОСОБА_6 і власником другої частини приміщення ОСОБА_7 укладений Договір про поділ нежитлового приміщення (контори) в натурі та припинення спільної часткової власності, який посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Відповідно до цього Договору та Висновку щодо технічної можливості розподілу нежитлової будівлі на окремі домоволодіння № 465/18 від 05.09.2018 року, за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості нежитлове приміщення (контори) № НОМЕР_1 , загальною площею 584 м2, якому відповідно до рішення виконавчого комітету Гостомельської селищної ради Київської області від 5 вересня 2018 року за №99 залишили поштову адресу: АДРЕСА_1 (дев`ять).

Даний індивідуально визначений об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення (контори) № НОМЕР_1 , загальною площею 584 м2, за адресою: АДРЕСА_1 (дев`ять) є ідентичним 1/2 частині нежитлового приміщення (контори), що перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_5 до моменту укладення Договору купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення, контори, що знаходиться у АДРЕСА_1 , з відстрочкою платежу від 16.09.2016 року між ОСОБА_5 і ТОВ «Гостомельські липки».

Крім того з метою неповернення зазначеного приміщення ОСОБА_6 07.09.2018 об 18 годині отримав позику від громадянки ОСОБА_10 у сумі 3 504 000,00 гривень, заставивши у іпотеку вже виділене у окреме домоволодіння, нерухоме майно контори.
Враховуючи викладене в сторони обвинувачення є достатні підстави вважити причетним ОСОБА_6 до заволодіння правом власності на 1/2 частини нежитлового приміщення, контори, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість, яких надана Верховною радою України, КПК України та інших законів України. Завданнями ж кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Таким чином відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Вказана норма закріплена і в главах 23, 24, 54 Цивільного кодексу України, відповідно до яких право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У зв`язку з грубим порушенням права власності ОСОБА_5 , що виразилося у шахрайському набутті права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, контори, що знаходиться у АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , який не мав на меті виконувати свої цивільно-правові зобов`язання, у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення арешту майна.

До майна, що належить арештувати відносяться 1/2 частини нежитлового приміщення, контори, що знаходиться у АДРЕСА_1 та згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 109.

Згідно статті 190 КК України об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Таким чином особливістю предмета шахрайства є те, що ним може бути як чуже майно, так і право на таке майно.

Враховуючи те, що 1/2 частину нежитлового приміщення, контори, що знаходиться у АДРЕСА_1 , раніше перебувала у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_5 та під впливом обману передані ним в користування ОСОБА_6 , який вже використовує їх, тому це унеможливлює реалізацію потерпілим своїх законних майнових прав, інтересів як власника та спричиняє майнову шкоду. Тому вказане майно відповідає вимогам зазначеним у статті 98 КПК України, тобто є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій.

Підставами накладення арешту відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 170 КПК України на вказаний об`єкт нерухомості є їх беззаперечна його відповідність критеріям зазначеним у статті 98 КПК України.

Метою арешту відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів у теперішнього власника та користувача для запобігання їх подальшого відчуження чи передачі права користування на користь третіх осіб, а також припинення їх використання особами, які шляхом обману набули це право.

Документами, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, однак вказана інформація зазначається виключно у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України, тобто з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У зв`язку з тим, що дане клопотання подається не з цією метою, а з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації, тому обов`язку зазначення розміру шкоди КПК України не вимагає.

Разом з тим, в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що існує реальна загроза подальшого відчуження права користування земельними ділянками та права власності на житловий будинок, які належить арештувати, тому враховуючи те, що майно на яке необхідно накласти арешт не було тимчасово вилучене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно ч. 2 ст. 172 КПК України наявна необхідність у розгляді вказаного клопотання без повідомлення власників та користувачів майна.

У зв`язку із вищевикладеним слідчий просить накласти арешт на нежитлове приміщення (контори) № НОМЕР_1 , загальною площею 584 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (дев`ять), реєстраційний номер:109, що належить ОСОБА_6 на підставі Договору про поділ нежитлового приміщення (контори) в натурі та припинення спільної часткової власності, серія та номер: 2404, виданий 07.09.2018, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу, Київської області ОСОБА_9 , шляхом позбавлення права на користування, розпорядження, відчуження.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав, підтвердив обставини, викладені у клопотанні, просив клопотання задовольнити.

Власник майна в судове засідання не викликався.

Заслухавши пояснення слідчого, вивчивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З клопотання та матеріалів доданих до нього вбачається, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, а саме нежитлове приміщення (контори) № НОМЕР_1 , загальною площею 584 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (дев`ять), реєстраційний номер:109 належить ОСОБА_6 на підставі Договору про поділ нежитлового приміщення (контори) в натурі та припинення спільної часткової власності, серія та номер: 2404, виданий 07.09.2018, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу, Київської області ОСОБА_9 є речовим доказом в кримінальному провадженні, що підтверджується постановою про визнання речовим доказом від 04.10.2018 року, яка винесена слідчим СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 , дане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме є об`єктом кримінально протиправних дій.

Враховуючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання слідчого про арешт майна та накласти арешт на зазначене майно шляхом тимчасової заборони на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Таким чином, слідчий суддя задовольняє клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 98, 170 173, 175, 395 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури юристом 1-го класу ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001923 від 27.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на речовий доказ у кримінальному провадженні № 0001923 від 27.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме на нежитлове приміщення (контори) № НОМЕР_1 , загальною площею 584 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (дев`ять), реєстраційний номер:109, що належить ОСОБА_6 на підставі Договору про поділ нежитлового приміщення (контори) в натурі та припинення спільної часткової власності, серія та номер: 2404, виданий 07.09.2018, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу, Київської області ОСОБА_9 , заборонивши відчуження, користування та розпорядження вказаним нежитловим приміщенням, тимчасово, до скасування даного арешту у встановленому КПК України порядку.
Копію ухвали направити ОСОБА_6 для відома.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до суду апеляційної інстанції на протязі п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1