Постанова
Іменем України

11 жовтня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав учать у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000911, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хотин Чернівецької області, засудженого за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Умань Черкаської області, засудженого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

1. Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор у касаційній скарзі виклав вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, мотивуючи неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Так, стверджує, що апеляційний суд звільняючи ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі акта амністії як особу, яка має на утриманні неповнолітніх дітей, не пересвідчився чи не позбавлений останній батьківських прав. Крім того, також зазначив, що оскільки ОСОБА_6 призначено остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю, до якої входить засудження його за умисний тяжкий злочин, що виключало в свою чергу можливість застосування положень акта амністії.

2. Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
За вироком Камянець-Подільського міськрайонного суду хмельницької області від 30 червня 2017 року засуджено:
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України цей вирок, а також вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 31 серпня 2016 року постановлено виконувати самостійно;

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пять років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців без конфіскації майна; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2016 року та остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна, крім житла.
Судом також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

2.2 Суд апеляційної інстанції (ухвала, що оскаржується)
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено. Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду хмельницької області від 30 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінено.
Вважати засудженим ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пять років без конфіскації майна; на підставі ч. 1 ст. 70 Кк України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 28 листопада 2016 року та остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна, крім житла.

Виключено зі вступної частини вироку відомості про наявність у ОСОБА_6 судимості за вироком суду від 26 січня 2007 року.
Клопотання ОСОБА_6 та його захисника про застосування положень акта амністії задоволено. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, призначеного вироком суду від 30 червня 2017 року.
У решті вирок суду залишено без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 близько 01-ї години 11 травня 2016 року з метою незаконного заволодіння чужим майном, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , де за допомогою викрутки пошкодили дверний замок водійських дверей автомобіля марки «ВАЗ-2104», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 з салону якого умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрали автомобільну магнітолу вартістю 600 грн, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вони ж, за попередньою змовою групою осіб, діючи аналогічним способом, заволоділи: 15 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 1825 грн; 15 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 450 грн; 15 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 3702 грн; 16 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 160 грн; 20 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 2173 грн; 20 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_14 на загальну суму 942 грн; 20 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_15 на загальну суму 650 грн; 20 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 3244 грн; 20 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_17 на загальну суму 2936 грн; 20 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_18 на загальну суму 620 грн; 20 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_19 на загальну суму 1799 грн; 20 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_20 на загальну суму 1097 грн; 20 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_21 на загальну суму 950 грн; 25 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_22 на загальну суму 600 грн; 29 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_23 на загальну суму 380 грн; 29 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_24 на загальну суму 285 грн; 29 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_25 на загальну суму 399 грн; 29 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_26 на загальну суму 990 грн; 29 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_27 на загальну суму 719 грн; 29 травня 2016 року майном потерпілої ОСОБА_28 на загальну суму 1005 грн; 29 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_29 на загальну суму 1389 грн; 29 травня 2016 року майном потерпілого ОСОБА_30 на загальну суму 650 грн.
Крім того, вони ж, за попередньою змовою групою осіб, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом близько 19-ї години 20 червня 2016 року прибули у м. Дунаївці, де о 00 год. 10 хв. 21 червня 2016 року в дворі будинку АДРЕСА_2 , умисно, протиправно, незаконно заволоділи легковим автомобілем марки «ВАЗ-21053», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_31 , вартістю 26 944 грн.
Продовжуючи свої протиправні дії, вони ж, за попередньою змовою групою осіб, близько 00 год. 30 хв. 21 червня 2016 року в дворі будинку АДРЕСА_3 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, умисно, повторно, незаконно заволоділи легковим автомобілем марки «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_32 , вартістю 18 892 грн.

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Прокурор в судовому засіданні суду касаційної інстанції не підтримав касаційну скаргу.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 86. Амністія
Частина 1. Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
Частина 2. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається з:
2) мотивувальної частини із зазначенням:
короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції;
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження;
встановлених судом першої інстанції обставин;
встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними;
мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Частина 3. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

4.2.2 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду провадження судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, установлених КПК України, розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки дотримання апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі акта амністії.
Ця ж ухвала апеляційного суду відносно ОСОБА_7 не оскаржена [4.2.2].

5.2 Щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність
5.2.1 Доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими. Так, ОСОБА_6 , який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, звільнений апеляційним судом від призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». В матеріалах провадженняє копії свідоцтв про народження дітей, рішення суду про позбавлення їх матері батьківських прав. Судом встановлено, що діти перебувають на утриманні обвинуваченого, проживають з ним. Доводи на противагу цьому ніхто не висловлював, в тому числі й сторона обвинувачення. До того ж закон не покладає на суд обов`язок збирати з власної ініціативи додаткові дані, робити запити до органів опіки і піклування щодо з`ясування даних про можливе позбавлення прав щодо дітей тощо.

У касаційній скарзі прокурором також висловлено лише припущення, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, звільняючи ОСОБА_6 від призначеного покарання за амністією. Будь-яких тверджень у касаційній скарзі, що апеляційний суд не мав права звільняти за амністією не наведено.

5.2.2 Безпідставні й твердження прокурора щодо неправильного звільнення за амністією без врахування тяжкості вчиненого злочину, що входить у сукупність призначених злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Амністія застосовується індивідуально, у визначених законом випадках, за наявності до того підстав.
Так, дійсно, судом у цьому кримінальному провадженні вироком від 30 червня 2017 року визначено ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, одночасно із прийнятим рішенням виконувати інший вирок самостійно (вирок від від 28 листопада 2016 року, за яким ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання на підставі статей 75, 76 КК України).
Твердження в касаційній скарзі прокурора, що злочин, за який засуджено ОСОБА_6 іншим вироком, є умисним тяжким злочином, не впливає на прийняття рішення апеляційним судом про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за ч. 2 ст. 185 КК України призначеного вироком суду від 30 червня 2017 року в цьому кримінальному провадженні.
Судом не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, отже підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 436, 438, 441, 442 КПК України, пунктами 46 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_33 ОСОБА_3