Справа № 333/377/17
Пр. № 1-кп/333/28/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має неповну середньою освітою, вдівця, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)13.03.1991 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.141, ч.2 ст.144 КК України, засуджений до 3 років позбавлення волі. Згідно з прим, ст.46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 роки;

2)27.05.1996 року Комунарським районним судом м Запоріжжя за ч.2 ст. 140 КК України, засуджений до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 19.09.1998 року з ОСОБА_6 по відбуттю строку покарання;

3) 27.07.1999 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 140 КК України, засуджений до 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 01.04.2000 року з Оріхівської ВК по відбуттю строку покарання;

4) 12.07.2002 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 70, 72 ч.2 ст.15, ч.2 185 КК У країни, засуджений до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

5) 21.01.2002 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України, засуджений до 1 року позбавлення волі;

6) 25.02.2003 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.70 ст.71 КК України, засуджений до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.06.2003 року з Оріхівської ВК;

7) 07.10.2004 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185 КК України, засуджений до 2 років позбавлення волі. Звільнений 14.08.2006 з Оріхівської ВК по відбуттю строку покарання;

8) 04.12.2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.342 КК України, засуджений до 2 років обмеження волі;

9) 23.03.2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України, засуджений до 3 років обмеження волі. Звільнений 24.10.2011 року з Дружелюбівської ВК по відбуттю строку покарання;

10) 25.12.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.309, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, засуджений до 2 років позбавлення волі. Звільнений 08.05.2014 року з Оріхівської ВК по відбуттю строку покарання,

11) 12 жовтня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України, засуджений до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 3 роки,

12) 12 грудня 2016 рокуКомунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст. 71 КК України, засуджений до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-
Судовим слідством, суд
ВСТАНОВИВ:
09 серпня 2016 року приблизно о 14 год. 30 хв., ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишається непоміченим для оточуючих, знаходячись в торговому залі магазину «Лідер взуття», розташованого на другому поверсі ТЦ «Варус-10» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_7 залишила свій мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand 2» вартістю 2 000 грн. 00 коп. на торговому прилавку, таємно викрав вищевказаний мобільний телефон та зник з місця скоєння злочину разом з викраденим майном.

У результаті злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_7 спричинено майнову шкоду у загальному розмірі 2000 гривень 00 копійок.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Допитаний в судовому засіданні 23.11.2017 року обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, підтвердивши факти їх скоєння за обставин, викладених вище, розкаявся у вчиненому, та пояснив, що 09.08.2016 року близько о 14-30 год. він зайшов в магазин «Лідер взуття» купити черевики. На полиці біля каси лежав телефон, поруч нікого не було. Він взяв телефон і пішов з магазину. Телефон в подальшому здав в ломбард за 100 гривень, кошти витратив на покупку продуктів харчування. Крім того, 10.08.2016 року близько о 15 годині він побачив, що у дворі на лавці спав чоловік, у якого він з кишені шортів витягнув телефон чорного кольору, модель не пам`ятає, і гаманець. Телефон в подальшому він здав в ломбард за 100 гривень, чи були гроші в гаманці не пам`ятає.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження не оспорювали всі фактичні обставини справи, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, та за відсутності будь-які сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого.

Під час судових дебатів обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він не визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, не визнає обставини справи, пояснивши, що в часи та дні, в які йому інкримінуються кримінальні правопорушення, він був на роботі в ТЦ «Економ Плюс» та не мав можливості покинути робоче місце, в зв`язку з чим не скоював зазначені в обвинувальному акті злочини.

На підставі ч.5 ст.364 КПК України, суд відновив з`ясування обставин по даному кримінальному провадженню та встановив повний порядок дослідження доказів.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_5 не визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, його провина підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, що узгоджуються між собою, а саме:

- поясненнями допитаної в ході судового слідства потерпілої ОСОБА_8 , яка показала, що працює продавцем в магазині «Лідер взуття», розташованого на другому поверсі ТЦ «Варус-10» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А. 09 вересня 2016 року близько о 14 годині вона викладала товар на полиці, а мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand 2» залишила на полиці біля каси. В цей час в магазині знаходився лише один покупець - це був саме обвинувачений ОСОБА_5 , крім нього в магазині нікого не було. Коли повернулася до каси, телефону на полиці вже не було. Вона почала дзвонити на цей телефон, але він був виключений. Телефон був в корпусі чорного кольору на 2 сім-карти без чохла, вона придбала його в 2015 році за 3000 гривень;

- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення Комунарського ВП Дніпровського відділу поліції Запорізького головного управління національної поліції від 09.08.2016 року, за яким о 16.00 год. потерпіла ОСОБА_7 повідомила про те, що 19.08.2016 року з 14.20 год. до 14.40 год. невідомий в торгівельному залі магазину «Лідер взуття», розташованому надругому поверсі ТЦ «Варус-10» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А, шляхом вільного доступу скоїв крадіжку мобільного телефону «Samsung Galaxy Grand 2» в корпусі чорного кольору (т.2, а.с.7).
Від допиту заявлених свідків за реєстром матеріалів досудового розслідування прокурор та сторона захисту відмовилися.

Таким чином, оцінивши в сукупності дослідженні докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у скоєнні даного кримінального правопорушення встановлена повністю.

Суд не приймає до уваги та не кладе в основу вироку покази свідка ОСОБА_9 по епізоду таємного викрадення майна у ОСОБА_7 , оскільки даний свідок в судовому засіданні не зміг чітко вказати дату придбання телефону у обвинуваченого та описати мобільний телефон.

Версія обвинуваченого, щодо невизнання своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, у скоєні якого він обвинувачується та доводи захисника обвинуваченого, що останній 09 серпня 2016 року о 14 годині знаходився на роботі в ТОВ «ТК «Економ Плюс», виконував обов`язки вантажника та не міг покинути місце роботи, з посиланням на графік роботи обвинуваченого, відповідно до відповіді ТОВ «ТК «Економ Плюс» № 13/19 від 20.03.2018 року, спростовується поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , яка особисто бачила саме ОСОБА_5 09 серпня 2016 року приблизно о 14 год. 30 хв. в торгівельному залі магазину «Лідер взуття»,де залишила свій мобільний телефон без нагляду, виконуючи свої трудові обов`язки, та інших осіб в цей час в магазині не було. Та після того, як ОСОБА_5 покинув приміщення магазину, вона виявила зникнення мобільного телефону. У суду не має підстав не довіряти поясненням потерпілої, яка в судовому засіданні давала послідовні пояснення, була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, причин обумовлювати потерпілою обвинуваченого судом не встановлено. Дану позицію обвинуваченого в судовому засіданні суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності. Версія обвинуваченого щодо перебування його на робочому місці в магазині «Економ Плюс» в якості вантажника жодним чином з боку сторони захисту не доведена.
Розглянувши та дослідивши під час судового слідства усі докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 мали місце. Зазначені діяння містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Суд також зазначає, що позиція обвинуваченого ОСОБА_5 щодо зміни своїх показів та не визнання вини по даним кримінальним правопорушенням може пояснюватись як позицією захисту останнього щодо уникнення відповідальності за скоєні злочини.
Клопотання захисника ОСОБА_4 щодо виправдання його підзахисного за ч.2 ст. 185 КК України є безпідставним та таким що не узгоджується з оціненими зібраними по справі і дослідженими у судовому засіданні доказами, сторона обвинувачення вірно кваліфікувала дії обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України, а тому підстав для виправдання ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України не має і судом таких доказів не здобуто.
Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності суд приходить до висновку, про достатність досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язку для ухвалення відносно ОСОБА_5 обвинувального вироку.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена по даному кримінальному правопорушенню (епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_7 ) і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Окрім того, органом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 10 серпня 2016 року приблизно о 15 год. 00 хв., ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишається непоміченим для оточуючих, знаходячись біля будинку № 7 по вулиці Ситова у м. Запоріжжі, скориставшись тим, потерпілий ОСОБА_10 заснув на лавці біля вказаного будинку, таємно з кишень останнього викрав мобільний телефон «Nomi 504» в корпусі чорного кольору, вартістю 2000 грн. 00 коп., а також шкіряне портмоне чорного кольору, вартістю 5500 грн., в якому знаходились грошові кошти у розмірі 5 000 грн.

Після чого разом з викраденим майном зник з місця скоєння злочину розпорядився ним на власний розсуд.

У результаті злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_10 спричинено майнову шкоду у загальному розмірі 12 500 гривень 00 копійок.

Однак, суд приходить до висновку, що обвинувачення за даним епізодом не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а тому обвинуваченого ОСОБА_5 слід виправдати за цим епізодом обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, виходячи з наступних міркувань.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 10.08.2016 року він з 10 години до 12 години випивав спиртні напої разом з молодим чоловіком, якого раніше не знав, потім, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння він заснув на лавці біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Як він потрапив на лавку не пам`ятає, куди дівся чоловік, з яким він випивав не знає. Декілька разів прокидався, в черговий раз, коли прокинувся, побачив над собою обличчя ОСОБА_5 , якого він раніше бачив на території Космічного мікрорайону м. Запоріжжя. Але стверджувати, що це був саме ОСОБА_5 , не може, оскільки обличчя ОСОБА_5 було перед ним як «міраж». Впізнає ОСОБА_5 за зростом та статурою. Потім знову заснув. Його розштовхала знайома жінка о 12.40 год., після чого він виявив, що у нього з кишень шортів зник телефон Nomi 504 в корпусі чорного кольору, та гаманець, в якому знаходилися 2000 гривень та 200 доларів США. Зазначив, що лежачи на лавці, хоча і спав, але в «пів ока» бачив і відчував, що як у нього з кишень шортів ОСОБА_5 витягав його телефон. Пояснив, що таким чином він має бажання повернути свої речі, які у нього зникли.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він працює реалізатором на ринку «Анголенко» в м. Запоріжжі, де наприкінці літа 2016 року, дату та місяць назвати не зміг, до нього 2-3 рази звертався обвинувачений ОСОБА_5 і пропонував купити у нього мобільні телефони Samsung та Nomi, які він і придбав, за яку суму коштів не пам`ятає, та не зміг дати опис придбаних телефонів.

Від допиту заявлених свідків за реєстром матеріалів досудового розслідування прокурор та сторона захисту відмовилися.

Згідно протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення Комунарського ВП Дніпровського відділу поліції Запорізького головного управління національної поліції від 10.08.2016 року, потерпілий ОСОБА_10 просить органи поліції притягти до кримінальної відповідальності невідомого, який 10.08.2016 року приблизно з 13.00. год. до 14.00 год., знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_2 таємно, коли він спав на лавці, із кишень його шортів викрав мобільний телефон «Nomi 504» в корпусі чорного кольору та гаманець, в якому знаходились грошові кошти у розмірі 5 000 грн. (т.2, а.с.44).
За протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.01.2017 року з фото таблицями, свідок ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб вказує на особу під №2, а саме на ОСОБА_5 , як на особу, яка в 10-х числах серпня 2017 року продала йому два мобільних телефони та в 20-х числах жовтня 2016 року продав ще два мобільних телефони. Дану особу він впізнає по загальним рисам та ознакам обличчя (т.2 а.с.17-20).
Суд визнає наданий стороною обвинувачення доказ, а саме протокол пред`явлення особи для впізнання від 13 січня 2017 року неналежним та таким, що не містить будь-яких доказів, що саме ОСОБА_5 продавав ОСОБА_9 мобільний телефон, який належав потерпілому ОСОБА_10 ..

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що купував мобільні телефони у обвинуваченого, дати, моделі телефонів та їх опис надати не зміг.

Суд не бере до уваги пояснення даного свідка, який не надав переконливих свідчень щодо дати , часу та моделі телефону, який купував у обвинуваченого та який би суд мав можливість ідентифікувати як телефон, що міг би належати потерпілому ОСОБА_10 .

Суд не кладе в основу вироку покази потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні надавав пояснення, які ґрунтуються на його припущеннях та жодним доказом не підтверджуються, інших доказів які б доводили вину обвинуваченого суду по даному епізоду не надано.

Згідно представлених суду доказів, такі хоч і доводять факт здійснення крадіжки мобільного телефону «Nomi 504» в корпусі чорного кольору, а також шкіряного портмоне чорного кольору, які знаходилися у ОСОБА_10 , однак вони жодним чином не доводять факту вчинення такої крадіжки саме обвинуваченим.
Проаналізувавши описані вище докази по епізоду крадіжки мобільного телефону та портмоне з грошима у ОСОБА_10 , які досліджені у судовому засіданні у їх сукупність та взаємозв`язку, суд вважає, що такі докази не доводять факту вчинення крадіжки обвинуваченим ОСОБА_5 вказаних речей.
Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд досліджує докази безпосередньо, оцінює їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.
Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).
У пункті 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку, крім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визначене судом недоведеним, підстави для виправдання з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За змістом ст. 373 КПК України суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок у разі, якщо стороною обвинувачення не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вина обвинуваченого по епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_10 не доведена за вказаним обвинуваченням, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід виправдати по епізоду з потерпілим ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_5 не встановлено.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст. 65 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», також враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про обвинуваченого, який раніше неодноразово (12 разів) притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, офіційно не працює, не перебуває на обліку в психіатричній лікарні та в наркологічному диспансері, тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70КК України, у зв`язку з тим, що до постановлення вироку Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року, обвинувачений скоїв дане кримінальне правопорушення.

Підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст.ст.69,75 КК України судом не встановлено.

На час вчинення злочину ОСОБА_5 діяла редакція ч.5 ст.72 КК України, визначена Законом України від 26.11.2015 року № 838-УІІІ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». За змістом цього закону строк попереднього ув`язнення зараховувався до строку покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України від 18.05.2017 року № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності із 21.06.2017 року, редакція ч.5 ст.72 КК України була змінена в частині співвідношення попереднього ув`язнення та покарання у виді позбавлення волі у випадку зарахування попереднього ув`язнення до строку покарання, яке стало зараховуватись день за день.

Наведене вказує на те, що Законом України від 18.05.2017 року № 2046-УІІІ було погіршено становище обвинувачених (засуджених), щодо яких застосовувалось попереднє ув`язнення і яким призначене покарання у виді позбавлення волі, оскільки їм до строку відбутого покарання став зараховуватись менший проміжок часу, ніж під час дії Закону України від 26.11.2015 року № 838-УІІІ.

Оскільки, як Закон України від 18.05.2017 року № 2046-УІІІ, так і ч.5 ст.72 КК України є законом про кримінальну відповідальність і ними погіршується становище обвинуваченого (засудженого), то вони не поширюються на осіб, які вчинили злочин до 21.06.2017 року. Наведене вказує на те, що особам, які вчинили злочин до 21.06.2017 року увесь строк попереднього ув`язнення зараховується до строку призначеного покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Приписи частини першої статті 5 Кодексу 2001 року розвивають положення частини першої статті 58 Конституції України, а саме: «Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість». Водночас, частиною другою статті 5 Кодексу 2001 року передбачено: «Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі».

Аналогічна позиція з цього питання викладена у постанові Верховного суду № 440/853/17 від 13.03.2018 р.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 знаходиться під вартою з 25.10.2016 року, тому строк попереднього ув`язнення має бути зарахований у строк відбуття покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року у період з 25.10.2016 року по день набрання вироком законної сили.

Речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільні позови по даному кримінальному провадженню не заявлений.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2016 року та визначити остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі строком на 5 (пять) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2016 року з 25 жовтня 2016 року з 10.40 год.
У відповідності до ч. 5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_5 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 25.10.2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносноОСОБА_5 залишити у вигляді тримання під вартою.

Обвинуваченого ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України по епізоду викрадення мобільного телефону та портмоне з грошима у потерпілого ОСОБА_10 вчиненого 10 серпня 2016 року та виправдати його в зв`язку з недоведеністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарского районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1