Справа № 307/1370/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12.07.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 , (головуючий), ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/442/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2017 року.

Цією ухвалою до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Суд першої інстанції визнав установленим, що ОСОБА_8 , 09 червня 2016 року, близько 06 години, знаходячись неподалік будинку №31 по вул.. Обла в місті Брно, Чеської Республіки, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливо зухвалістю, діючи умисно, з хуліганських мотивів, тримаючи в своїх руках дерев`яний стілець, ударами якого пошкодив запаркований автомобіль марки «Шкода Рапід» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » Чеської Республіки, на якому розбив переднє лобове скло, заднє скло, чотири скла на дверцятах та обидва дзеркала заднього виду. В результаті хуліганських дій ОСОБА_8 заподіяв власнику автомобіля,товариству ТОВ «КАУМИ», юридична адреса м. Фулнек №156,74 245, Чеської Республіки, матеріальну шкоду в розмірі 90 967 (дев`яносто тисяч дев`ятсот шістдесят сім) чеських крон, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить на 09.06.2016 рік становить 95 546 гривень 91 копійку (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот сорок шість гривень дев`яносто одна копійка).

Приймаючи рішення про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України у стані неосудності, в стані, коли не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в зв`язку з тим, що страждає хронічним психічним захворюванням.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати і призначити матеріали провадження до нового судового розгляду, посилаючись на те, що суд першої інстанції не навів доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, а лише дослідив висновок судово-психіатричної експертизи та характеризуючі дані останнього, що призвело до невиконання судом вимог ст.513 КПК України. Такод вказує на те, що розгляд клопотання відбувся без участі особи ОСОБА_9 , а його законний представник не був присутнім на початку судового засідання. Також у постанові про призначення групи прокурорів відсутній підпис прокурора ОСОБА_10 та не зазначено старшого групи прокурорів. Окрім цього, зазначає, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 пройшов стаціонарне лікування у Обласній психіатричній лікарні м. Берегово, після чого його стан покращився, він залучався до трудових процесів, виписаний в супроводі матері і більше за медичною допомогою не звертався, тому на момент розгляду клопотання відпала потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру.

Заслухавши доповідь судді про зміст ухвали, доводи апеляційної скарги, пояснення адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційних вимог, законного представника, яка також підтримала апеляційну скаргу захисника, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін і вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст. 512 КПК України судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.

Розгляд справи повинен відбуватися з дотриманням вимог, передбачених ст. 513 КПК України.

Тому, колегія суддів вважає слушними доводи захисника щодо відсутності під час розгляду клопотання в судовому засіданні законного представника ОСОБА_8 ОСОБА_7

Законний представник користується процесуальними правами особи, інтереси якої він представляє, однак, законному представнику ОСОБА_7 не вручено пам`ятки про його процесуальні права та обов`язки одночасно з їх повідомленням особою, яка здійснює таке повідомлення. А з даних звукозапису перебігу судового засідання слідує, що 15 серпня 2017 року після технічної перерви законний представник прибула в судове засідання із запізненням, також із звукозапису слідує, що законному представнику не було роз`яснено її права та обов`язки, також остання була відсутня при дослідженні письмових доказів.

Окрімцього, судом допущено ті інші порушення вимог кримінально-процесуального Закону.

Так, примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги, який застосував щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції, передбачений ч.2 ст. 94 КК України і, відповідно до неї, може бути застосований судом щодо особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо вона за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, передбачений ч.3 ст. 94 КК України і, відповідно до неї, може бути застосований судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Окрім цього, у п.15 постанови № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру» Пленум Верховного Суду України вказав, що для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, під час судового засідання зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 58 від 20.04.2017 року, ОСОБА_8 страждав і страждає в даний час хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїчної шизофренії, епізодичного перебігу з наростаючим дефектом. Хронічне психічне захворювання позбавляло його в період часу, що відноситься до інкримінованих діянь та позбавляє в даний час здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_8 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в психіатричній лікарні із звичайним наглядом.

Так, згідно пояснень законного представника в суді першої інстанції 18 червня 2016 року, тобто майже одразу після вчинення злочину, ОСОБА_8 поступив у Обласну психіатричну лікарню м. Берегово, де проходив лікування до 22 липня 2016 року. Після проведеного лікування стан його здоров`я покращився і він виписаний під її супровід матері.

Суд першої інстанції, на момент розгляду клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру, з метою з`ясування стану здоров`я ОСОБА_8 , не викликав та не допитав у судовому засіданні лікаря, що проводив його лікування у Обласній психіатричній лікарні м. Берегова та лікаря, який давав висновок щодо психічного стану здоров`я обвинуваченого.

З цього також слідує, що на час розгляду клопотання суд першої інстанції не з`ясував, чи обвинувачений ОСОБА_8 за своїм психічним станом може приймати участь у судовому провадженні та надавати пояснення в судовому засіданні.

Наведене вище свідчить про істотне порушення судом прав ОСОБА_8 , як особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 506 КПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що зумовлює скасування судового рішення й призначення провадження до нового розгляду.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені недоліки, які потягли за собою скасування ухвали, дослідити доводи апеляційної скарги, дати їм належну оцінку та прийняти відповідне процесуальне рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2017 року щодо ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру скасувати й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: