Справа №577/1632/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/180/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Скарга на дії, рішення чи бездіяльність слідчого, прокурора під час досудового розслідування
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/1632/18 за апеляційною скаргою особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2018 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 про зобов`язання прокурора Конотопської місцевої прокуратури визначити іншу групу прокурорів та визначити розумні строк досудового розслідування,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

особи, яка подала скаргу ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка подала скаргу ОСОБА_10 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу якою зобов`язати керівника Конотопської місцевої прокуратури визначити іншу групу прокурорів, забезпечити належний контроль за досудовим розслідуванням, визнати її потерпілою та цивільним позивачем у законному порядку, забезпечити цивільний позов шляхом накладення арешту на майно підозрюваних, оскільки досудове розслідування за її заявою про вчинення злочину від 03.01.2015 взагалі не здійснюється, що проявляється в повній бездіяльності органів поліції та прокуратури, так як за цей час жодні слідчі дії не були проведені, а слідчий суддя цих обставин справи належним чином не врахував та, приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження, фактично самоусунувся від розгляду даної скарги по суті.

18.04.2018 до Конотопського міськрайонного суду Сумської області від ОСОБА_9 надійшла скарга на бездіяльність Конотопської місцевої прокуратури Сумської області про нездійснення належного нагляду за дотриманням законності по кримінальному провадженню від 03.01.2015 за її заявою, яке розслідується органами поліції, яку обґрунтовує тим, що з 2015 року по даний час в кримінальному провадженні змінилося декілька слідчих та прокурорів, однак підозра жодній особі не була пред`явлена, хоча вона вказувала на конкретних осіб, але причетність цих осіб до вчиненого злочину не перевірялася. Зазначає, що результатами її численних скарг керівництвом поліції приймалися рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчих, однак ефективність досудового розслідування від цього не покращилась. Вважає, що досудове розслідування навмисно затягується, оскільки правоохоронні органи зацікавлені у тому, щоб винні особи не були притягнуті до кримінальної відповідальності.

18.04.2018 ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_9 на бездіяльність Конотопської місцевої прокуратури Сумської області. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що питання, які порушує ОСОБА_9 у своїй скарзі виходять за межі повноважень слідчого судді, який за законом має право перевірити лише бездіяльність прокурора, передбачену ч.1 ст.303 КПК України. При цьому, щоб бездіяльність мала місце ОСОБА_9 повинна спочатку звернутися до прокурора і вже у випадку відсутності будь-яких дій з боку прокурора на її скаргу чи заяву, оскаржити цю бездіяльність до слідчого судді.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи особи, яка подала скаргу ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляційну скаргу в повному обсязі, просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за скаргою ОСОБА_9 та приймаючи рішення про відмову у його відкритті, слідчий суддя дійшов висновку, що питання, які порушує ОСОБА_9 у своїй скарзі виходять за межі повноважень слідчого судді, який за законом має право перевірити лише бездіяльність прокурора, передбачену ч.1 ст.303 КПК України, пославшись при цьому на положення ст.ст.26, 303 і 304 КПК України.

Однак такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, не в повній мірі відповідають фактичним обставинам даного кримінального провадження, належним чином не вмотивовані і не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, у відповідності до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади та посадових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а згідно ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вирішення скарг на дії, рішення чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування відноситься до компетенції слідчих суддів (глави 26 КПК).

Відповідно до приписів п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, крім іншого:

- бездіяльність слідчого, прокурора у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк (п.1);

- рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим (п.5);

- рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій (п.7);

- рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування (п.9-1).

Згідно ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст.314-316 цього Кодексу.

З огляду на викладене, положення ч.1 і ч.2 ст.303 КПК України чітко не визначають та не конкретизують усі можливі види «інших процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого та/чи прокурора», які можуть бути оскаржені як на досудовому розслідуванні, так і під час підготовчого судового засідання, а також суб`єкти таких оскаржень.

Розкриття понять, що визначають зміст певних процесуальних дій та статус і повноваження конкретних учасників кримінального судочинства, містяться у відповідних нормах КПК.

Слід зазначити, що право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так й інших осіб, що беруть участь в ньому, і відповідно до ст.7 КПК України однією із загальних (основних) засад кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів вважає, що порівняно з іншими процедурами судовий порядок розгляду скарг повинен забезпечувати більшу об`єктивність, ширші можливості для заінтересованих осіб у відстоюванні своїх інтересів, більшу авторитетність та обов`язковість прийнятого за результатами розгляду скарги рішення і особливої ваги право на оскарження набуває на стадії досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 у своїй скарзі наголошувала про очевидне неефективне досудове розслідування кримінального провадження з 2015 року, відомості про яке були внесені 03.01.2015 до ЄРДР за № 0000019 про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, щодо умисного знищення шляхом підпалу 26.12.2014 належної їй квартири по АДРЕСА_1 .

Органом досудового розслідування згідно витягу ЄРДР визначений Конотопський відділ поліції ГУНП в Сумській області. Слідчі: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Прокурори: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

При цьому, з 2015 року по даний час в кримінальному провадженні змінилося декілька слідчих та прокурорів, підозра жодній особі не була пред`явлена, хоча ОСОБА_9 вказувала на конкретних осіб, але причетність цих осіб до вчиненого злочину не перевірялася.

На підставі численних скарг ОСОБА_9 керівництвом поліції приймалися рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчих, однак ефективність досудового розслідування від цього не покращилась, жодні слідчі дії не проводяться (в тому числі ті, на необхідність проведення яких вона вказувала), належний контроль за досудовим розслідуванням з боку прокуратури передбачений ст.36 КПК України не здійснюється, внаслідок чого порушуються розумні строки досудового розслідування.

Крім того, слідчим і прокурором була проігнорована вимога ОСОБА_9 про визнання її потерпілою та цивільним позивачем у законному порядку і забезпечити цивільний позов шляхом накладення арешту на майно підозрюваних.

Вказані вище обставини свідчать про повну бездіяльність органів поліції та прокуратури, внаслідок чого порушуються права та законні інтереси ОСОБА_9 , а тому остання має право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому ч.1 ст.303 КПК України, оскільки чинні кримінальні процесуальні норми не розкривають зміст та поняття «інші» стосовно об`єктів оскарження, встановлених цією статтею, а застосований у даній нормі закону підхід не дозволяє впорядкувати і максимально конкретизувати підстави та порядок оскарження чітко визначеними суб`єктами відповідних процесуальних рішень.

Як вказала ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження метою її звернення до слідчого судді суду першої інстанції був захист та поновлення її прав і свобод людини, громадянина України, оскільки вона усіма законними методами, та в межах своєї обізнаності в законі, намагалася довести кримінальне провадження за її заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно неї до логічного завершення, однак працівники Конотопського ВП ГУПН в Сумській області та Конотопської місцевої прокуратури не вживали належних заходів щодо встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, слідчим суддею суду першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_9 були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 заслуговують на уваги, оскільки слідчий суддя не з`ясував в повному обсязі предмет та межі судового оскарження заявником неправомірних дій чи бездіяльності службових осіб органів прокуратури та національної поліції, не перевірив чи не було в діях вище зазначених правоохоронних органів недотримання розумних строків тощо.

Що стосується висновків слідчого судді про те, що ОСОБА_9 оскаржувала бездіяльність, яка не може бути оскаржена під час досудового розслідування у відповідності до ч.1 ст.303 КПК України, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки вказаною нормою кримінального процесуального закону, як зазначено вище, не визначено, хоча б приблизний перелік «інших процесуальних дій, які слідчий або прокурор зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк» та які можуть бути оскаржені на досудовому розслідуванні.

Натомість, у відповідності до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу (в тому числі і положеннями ст.303 КПК) не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу, включаючи принципи верховенства права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, диспозитивність.

Крім того, відповідно до приписів ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вказані вище вимоги ст.ст.7 і 9 КПК України узгоджуються і з принципом правової визначеності, закріпленому у чисельних рішеннях ЄСПЛ (п.31, справа «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п.109, справа «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п.53, справа «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine); п.19, справа «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку», а також у рішеннях Конституційного Суду України від 29.06.2010 та від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно яких «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз.3 п.п.3.1 п.3). «Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз.2 п.п.5.4 п.5).

В справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom) від 23.09.1998 (п.54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія»

При цьому, у зазначених вище рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного кримінального процесуального законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування рішення слідчого судді судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а відповідно до ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, ухвалу слідчого судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а тому вона підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Після скасування вказаного рішення слідчого судді колегія суддів вважає за необхідне постановити ухвалу, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії відкриття провадження.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2018 року щодо відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 про зобов`язання прокурора Конотопської місцевої прокуратури визначити іншу групу прокурорів та визначити розумні строки досудового розслідування скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4