У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим та про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
13.09.2018 року ОСОБА_3 звернувся із скаргою до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва на постанову начальника 2 відділення 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 від 19.07.2018 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127.

В обґрунтування скарги зазначає, що він являвся вкладником ПАТ «Міський комерційний банк», який було визнано неплатоспроможним, на даний час банк перебуває в стадії ліквідації. Вказує, що посадовими особами банку неправомірно було виведено грошові кошти з такого, що в свою чергу призвело до неплатоспроможності банку, як наслідок він втратив свої заощадження. В зв`язку з цим він звернувся до слідчого Служби безпеки України, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України, із заявою про визнання його потерпілим.

Оскаржуваною постановою йому було відмовлено у визнанні потерпілим, вважає таку постанову неправомірною, а тому просить її скасувати, зобов`язати слідчого невідкладно допитати його в якості потерпілого, надати йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, витяг з ЄРДР, ознайомити його із сутністю підозри та процесуальними документами, надати для ознайомлення вказівки прокурора у кримінальному провадженні, копії наказів та інших документів.

Зазначає, що копію оскаржуваної постанови він отримав лише 12.09.2018 року під час судового засідання у справі 761/34312/18 за його скаргою про відвід слідчого ОСОБА_6 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просить таку задовольнити, надав пояснення аналогічні її доводам.

Слідчий ОСОБА_4 заперечив щодо вимог скарги, вважає таку безпідставною, вказує, що кошти були виведені із банку в період жовтня-листопада 2011 року, а ОСОБА_3 став владником фінансової установи лише 30.01.2012 року, таким чином відсутній причинно-наслідковий зв`язок між виведенням з банку грошових коштів та шкодою, яка була завдана ОСОБА_3 через неповернення йому банківського вкладу. Окрім цього, звертає увагу, що правовідносини щодо неповернення ОСОБА_3 його вкладу регулюються цивільним законодавством.

Заслухавши думку скаржника та слідчого, ознайомившись із доводами скарги та долученими до неї документи, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Процесуальним законом не передбачено винесення окремої постанови та/або ухвали про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, у визнанні особи потерпілою може бути відмовлено лише після ретельної перевірки доводів особи, що подала заяву про визнання її потерпілою та за очевидних та достатніх підстав, передбачених ч. 5 ст. 55 КПК України.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчим відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за ознаками вчинення заволодіння грошовими коштами ПАТ «Міський комерційний банк» в сумі 59 296 600,00 Євро службовими особами зазначеного банку, що перераховані в період з 03.10.2011 року по 11.11.2011 року на кореспондентський рахунок ПАТ «Міський комерційний банк» у банку «Meinl Bank AG» (Республіка Австрія), натомість ОСОБА_3 став вкладником банку ПАТ «Міський комерційний банк» лише з 30.01.2012 року, тобто після акумулювання коштів фінустанови на закордонних рахунках.

Окрім цього, у постанові вказано, що згідно довідки за результатами перевірки Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Міський комерційний банк» від 09.11.2017 року, внаслідок переведення коштів на закордонні рахунки, збитки завдано саме банку, а не його вкладникам, в тому числі ОСОБА_3 .

Відтак, слідчий прийшов до висновку, що жодні збитки ОСОБА_3 не завдано, а тому останній не є потерпілим у кримінальному провадженні.

Однак, такий висновок є передчасним.

Як вбачається із листа «City Commerce Bank» від 22.01.2015 року №23/2507, ПАТ «Міський комерційний банк» впродовж 2011-2012 років перерахував на власний рахунок кореспондентський рахунок у «Meinl Bank AG» 59,35 мільйонів Євро, вказані кошти перебували на рахунку банку станом на 01.01.2014 року, що підтверджено відповідною випискою, а станом на 14.01.2014 року на рахунку банку було вже 0,043 мільйонів Євро.

Таким чином, грошові кошти ПАТ «Міський комерційний банк» фактично зникли у проміжок часу між 01.01.2014 року та 14.01.2014 року, тобто в період коли ОСОБА_3 був вкладником ПАТ «Міський комерційний банк».

Оцінка зазначеним обставинам не надана під час винесення постанови про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні.

За викладених обставин, слідчий суддя не може констатувати наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди внаслідок ймовірного неправомірного заволодіння коштами ПАТ «Міський комерційний банк», а тому визнати оскаржувану постанову слідчого належним чином мотивованою та обґрунтованою не видається можливим.

З врахуванням наведеного, в цій частині скарга є підставною та підлягає до задоволення, а оскаржувана постанова відповідно підлягає скасуванню.

Оскільки слідчим не надано доказів своєчасного вручення копії постанови ОСОБА_3 , строк на її оскарження останнім не пропущено.

Водночас, вимоги скаржника про зобов`язання слідчого невідкладно допитати його в якості потерпілого, надати йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, витяг з ЄРДР, ознайомити його із сутністю підозри та процесуальними документами, надати для ознайомлення вказівки прокурора у кримінальному провадженні, копії наказів та інших документів, задоволенню не підлягають, оскільки вказані питання входять до компетенції слідчого, вирішуються ним за відповідними клопотаннями, в порядку ст. 220, 221 КПК України, та можуть бути предметом оскарження до слідчого судді лише після відмови слідчого у вирішенні такого клопотання.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 2, 7-9, 55, 303, 306, 307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим та про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Постанову начальника 2 відділення 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 від 19.07.2018 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127- скасувати.

В задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1