Справа № 461/1616/18
Провадження № 1-в/461/75/18
УХВАЛА
Іменем України

22.10.2018 м. Львів

Галицький районний суд міста Львова
у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
інспектора органу пробації ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові подання старшого інспектора Галицького РС Львівського МВ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_7 про скасування випробувального строку та направлення для відбування покарання засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого у АДРЕСА_1 , засудженого вироком Личаківського районного суду м.Львова від 03.11.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком за ст. 75 КК України три роки;

ВСТАНОВИВ:

В поданні старшого інспектора Галицького РС Львівського МВ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_7 ставиться питання про скасування звільнення від відбування покарання та про направлення ОСОБА_6 для відбування покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 03.11.2015 року. Зазначає, що ОСОБА_6 неодноразово викликався на облік, однак у встановлені дні не з`являвся. За вказаною у вироку суду адресою не проживає. Додатково зазначає, що згідно з інформацією УІАЗ ГУ НП у Львівській області 09.05.2015 р. ОСОБА_6 оголошено підозру у вчиненні злочину за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і матеріали скеровані до суду. Згідно з інформацією УІАЗ ГУ НП у Львівській області від 26.12.2017 р. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. За період перебування на обліку в органу пробації ОСОБА_6 зарекомендував себе з негативної сторони. 10.08.2017 року та 28.09.2017 року ОСОБА_6 притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Крім того, притягався до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП.
В судовому засіданні інспектор органу пробації підтримав доводи подання та надав пояснення, аналогічні викладеним в поданні. Просив подання задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав та просив таке задовольнити.
Засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення подання заперечив. Пояснив, що належним чином виконує покладений на нього обов`язок. Просив суд не направляти його в місця позбавлення волі та не скасовувати іспитовий строк.
Захисник в судовому засіданні проти задоволення подання заперечив. Зазначив про відсутність даних про вчинення систематичних правопорушень ОСОБА_6 та про порушення покладеного судом обв`язку.
Дослідивши матеріали подання та матеріали особової справи ОСОБА_6 , заслухавши пояснення представника інспекції та прокурора, думку засудженого та пояснення захисника, суд прийшов до висновку, що у задоволенні подання необхідно відмовити з наступних підстав.
Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 03.11.2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України і призначено йому покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення від 24 вересня 2015 року, у виді 3(трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину.
Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 проживає у АДРЕСА_1 та перебуває на обліку у Галицького РС Львівського МВ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, де йому встановлено дні явки на реєстрацію.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Відповідно до ч. 2ст. 166 КВК України, подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
У разі відмови судом у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням повторне направлення до суду такого подання здійснюється після застосування до засудженого повторного письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання (ч.6 ст.166 КВК України).
Інспектор органу пробації у поданні покликається на те, що засуджений ОСОБА_6 неодноразово викликався на облік, однак у встановлені дні не з`являвся. За вказаною у вироку суду адресою не проживав. Працівники органу пробації вчиняли дії, спрямовані на здійснення приводу засудженого та встановлення місця проживання останнього. На думку суду, вказані обставини не можуть бути підставою для скасування ОСОБА_6 випробувального терміну. Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 03.11.2015 року встановлено лише один обов`язок не вчинення нового злочину. Обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання судом ОСОБА_6 не встановлено. Відповідно засуджений ОСОБА_6 не міг порушити обов`язки, які на нього не покладались. Саме по собі не проживання ОСОБА_6 за вказаною у вироку суду адресою не є порушення випробувального терміну.

Посилання інспектора органу пробації на необхідність скасування ОСОБА_6 випробувального терміну з причин того, що останній підозрюється у вчиненні інших злочинів суд вважає безпідставними. У поданні зазначається, що згідно з інформацією УІАЗ ГУ НП у Львівській області 09.05.2015 р. ОСОБА_6 оголошено підозру у вчиненні злочину за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і матеріали скеровані до суду, а згідно з інформацією УІАЗ ГУ НП у Львівській області від 26.12.2017 р. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Оголошення ОСОБА_6 підозри та направлення кримінального провадження з обвинувальним актом до суду не може бути підставою для скасування випробувального терміну та направлення для відбування покарання. За відсутності вироку суду про встановлення вини особи у вчиненому злочині діє презумпція невинуватості особи, передбачена ст. 62 Конституції України. Будь-яких належних та допустимих даних про те, що засуджений ОСОБА_6 дійсно порушив встановлений вироком Личаківського районного суду м.Львова від 03.11.2015 року обов`язок протягом трирічного іспитового строку не вчиняти нового злочину суду не надано.
Ч. 2 ст. 78 КК України передбачено також можливість направлення засудженого для відбування призначеного покарання якщо засуджений систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_6 тричі притягувався до адміністративної відповідальності:
-постановою Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2017 р., якою ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення 10200 грн. штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (справа №461/5734/17);
-постановою Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2017 р., якою ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення 10200 грн. штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (справа №461/6871/17);
-постановою Галицького районного суду м. Львова від 20.12.2017 р., якою ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три місяці (справа №461/8127/17).
П.2 ч.3 ст. 166 КВК України встановлено, що систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Вчинення ОСОБА_6 двічі адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП дійсно свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Щодо вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з постанови Галицького районного суду м. Львова від 20.12.2017 р., ОСОБА_6 здійснював рух транспортним засобом, у якого режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідав вимогам конструкції транспортного засобу, а саме при натисканні на педаль гальмування не горів задній лівий стоп-сигнал. На думку суду, характер даного правопорушення не свідчить про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_6 тричі вчиняв правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення. Вчинення ОСОБА_6 двічі адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП дійсно свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення. Проте правопорушення, передбачене ч.4 ст. 121 КУпАП, зважаючи на характер даного правопорушення,не свідчить про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення. Тобто, усі три вищезазначені адміністративні правопорушення, вчинені засудженим ОСОБА_6 , не складають системи правопорушень. Тобто, суду не доведена передбачена п.2 ч.3 ст. 166 КВК України систематичність правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення.

За час іспитового строку ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувався. В матеріалах подання відсутні дані, які б свідчили про систематичне вчинення правопорушень ОСОБА_6 , що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, тобто відсутні свідчення про небажання засудженого стати на шлях виправлення. Тому суд виключає можливість направлення до місця відбування покарання ОСОБА_6 .
Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання старшого інспектора Галицького РС Львівського МВ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_7 про скасування випробувального строку та направлення для відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1