Справа № 206/1833/18
Провадження № 1-в/206/250/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2017 року за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, про застосування до нього ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального Кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

04.04.2018 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального Кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 року, просить зарахувати йому у строк відбуття покарання період з 21.06.2017 року по дату набрання вироком законної сили - 20.03.2018 року, посилається при цьому на висновок ВСУ від 13.03.2018 року по справі № 206/66/17.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив задовольнити клопотання.

Захисник-адвокат в судовому засіднні вважав, що зарахування слід проводити до 20 березня 2018 року включно.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши прокурора, засудженого та захисника-адвоката, вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Статтею 537 КПК України передбачені питання, які вирішуються судом під час виконання вироків.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Так, як вбачається із вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2017 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою. Зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 14.09.2016 року по 20.06.2017 року включно у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 13.09.2017 року включно, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 14.09.2016 року. А отже суд першої інстанції зарахував в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення.

При цьому такий підхід до зарахування строків попереднього ув`язнення повністю узгоджується із висновками, викладеними Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 року (справа № 180/746/16-к; провадження № 51-576км18).

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК, не можна вважати такими, що визначають «караність» або «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

У зв`язку із цим положенням указаної правової норми в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII не може надаватися ультраактивна дія, яка би забезпечила можливість їх застосування після набрання 21 червня 2017 року чинності новою редакцією цієї норми відповідно до Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII.

Водночас, оскільки зазначене вище зарахування не є передбачуваним кримінально-правовим наслідком злочину самого по собі, а безпосередньо обумовлене фактом застосування кримінально-процесуальних заходів (без якого таке зарахування неможливе), то застосування ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII з дати набрання ним чинності щодо періодів попереднього ув`язнення, що мали місце в період дії цієї норми, означає пряму, а не зворотну дію, а тому не порушуватиме положення ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 КК. І лише застосування ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII до періодів попереднього ув`язнення, що тривали до набрання цим Законом чинності, становило би заборонену ч. 2 ст. 5 КК України зворотну дію закону.

Таким чином, при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 72 КК України у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII - до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин, за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження.

Такий підхід узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 12 лютого 2008 року у справі «Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру», в якій Суд не встановив порушення ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті заборони зворотної дії закону. Як убачається з практики Суду,цей міжнародний судовий орган при визначенні автономного поняття «покарання», яке вживається у п. 1 ст. 7 Конвенції, розрізняє норми власне кримінально-правові, що стосуються визнання певного діяння злочином і встановлення відповідальності, та норми, які стосуються процесуальних питань чи питань виконання покарань, які можуть впливати на обсяг покарання, але вони не є такими, що визначають покарання саме по собі (п. 142 рішення).

Таким чином у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 72 КК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального Кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 року, у період з 21.06.2017 року по 20.03.2018 року - відмовити в повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1