Справа №486/829/16-к 21.08.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000426, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 січня 2018 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 ,
потерпілий ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 січня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Ухвалено звільнити ОСОБА_5 від призначеного йому покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнити його від покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та стягнути з нього на користь ОСОБА_8 30 000 грн. за спричинену моральну шкоду.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що не згоден з вироком в частині призначення покарання. Вважає, що при призначенні покарання суд не застосував положення ст. 69 КК України, але зазначив при цьому всі підстави для її застосування. Також не згоден із вироком у частині стягнення з нього на користь ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 250 000 грн., оскільки на його думку, потерпілий ОСОБА_8 в суді не довів, що йому спричинено моральну шкоду саме в такому розмірі.
Вважає, що вирок не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, покарання, яке призначив йому суд, являється надто суворим, а заявлений потерпілим ОСОБА_8 цивільний позов в частині стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 350 000 грн. підлягає частковому задоволенню в сумі 30 000 грн.
Звертає увагу на те, що у вироку зазначено, що він повністю визнав свою вину у вчиненні даного злочину, у скоєному щиро кається, тобто зазначив дві обставини, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України. З посиланням на ст. 69-1 КПК України, ч. 1 ст. 121 КК України зазначає, що максимальне покарання за вчинений ним злочин передбачено у виді 8 років позбавлення волі, дві третини з 8 становить 5,33. Таким чином, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції занадто суворо його покарав, призначивши йому покарання у виді 6 років позбавлення волі, і вирок в цій частині підлягає скасуванню.
Зазначає, що потерпілий ОСОБА_8 заявив цивільний позов про стягнення з нього майнової шкоди на суму 26 077,84 грн. та моральної шкоди на суму 350 000 грн., при цьому ніяким чином його не довівши. Стверджує, що не дивлячись на це, під час судового слідства він повністю відшкодував спричинену майнову шкоду, сплативши потерпілому ОСОБА_8 грошові кошти на загальну суму 50 000 грн., і потерпілий ОСОБА_8 це підтвердив.
Вказує на те, що під час судового слідства він визнав спричинену ним ОСОБА_8 моральну шкоду, але лише в сумі 30 000 грн., тому що під час досудового слідства та в суді першої інстанції встановлено, що саме ОСОБА_8 затіяв з ним сварку, оскільки знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Він наніс йому лише один удар скляним посудом в область голови, оскільки хотів, щоб ОСОБА_8 від нього відстав, таких наслідків від удару він не очікував.
Вважає, що суд першої інстанції при винесенні вироку, частково зменшуючи розмір позовних вимог, заявлених потерпілим ОСОБА_8 , не врахував зазначені ним обставини та той факт, що у нього на утриманні перебуває малолітня дитина, він проживає з батьками похилого віку, його мати являється інвалідом.
Визнає, що своїми протиправними діями він спричинив потерпілому ОСОБА_8 , крім матеріального збитку, ще й моральну шкоду, оскільки потерпілий довгий час лікувався та втратив одне око, але після цього прикрого випадку соціальний статус останнього не змінився, тобто він не втратив роботи, працює провідним спеціалістом у банківській установі, травма не заважає йому керувати транспортними засобами, не змінила його сімейного стану, і тому, апелянт вважає, що заявлений цивільний позов про стягнення з нього моральної шкоди в сумі 350 000 грн. підлягав частковому задоволенню, а саме стягненню з нього на користь ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 30 000 грн., і вирок в цій частині теж підлягає скасуванню.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

03.06.2016 р. близько 06.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в кафе «Український дворик», по вул. Миру в м. Южноукраїнську Миколаївської області, вживав алкогольні напої. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин обвинувачений вчинив сварку з ОСОБА_8 , під час якої, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , розуміючи, що об`єктом його злочинного посягання є здоров`я останнього, наніс удар скляним посудом, який тріснув у нього в руках, в область лівої частини обличчя потерпілого, в результаті чого ОСОБА_8 від дії гострих кінців розбитого скляного посуду, отримав проникаюче склеро-рогівкове поранення лівого ока. Після вчинення злочину ОСОБА_5 швидко покинув приміщення вказаного кафе та пішов в напрямку стоянки автомобілів таксі.
За висновком експерта № 292 від 23.06.2016 р., у ОСОБА_8 виявлено проникаюче склеро-рогівкове поранення лівого ока з повною втратою зору на ліве око, розривом верхнього повіка, ранами в ділянці лівої брови. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою розладу здоров`я зі стійкою втратою працездатності не менше чим одну третину.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, поєднане зі стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу останнього, який характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіарта та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, має статус учасника бойових дій, визнав обставинами, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, поєднане зі стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину, та апелянтом не оспорюються.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

Так, за змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, раніше не судимий, характеризується позитивно, має статус учасника бойових дій. Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Як передбачено ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно з п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначення покарання з дотриманням правил ст. 69-1 КК України можливе лише за наявності обставин, передбачених п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди, а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, потерпілий просив стягнути 350 000 грн., посилався на перенесені моральні страждання, фізичний біль, перенесений у зв`язку з отриманою травмою, послідуючими операціями, в тому числі з видалення ока.
Обвинувачений, при розгляді як судом першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, заявлений потерпілим позов в частині майнової шкоди визнав частково.
Разом з цим, даних про добровільне відшкодування моральної шкоди обвинуваченим потерпілому протягом судового розгляду ОСОБА_5 не надані.

З огляду на викладене, підстав для призначення ОСОБА_5 покарання, із застосуванням положень ст. 69-1 КК України, не має.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про необхідність зменшення розміру моральної шкоди, то апеляційний суд доходить наступного.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За вимогами ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при вирішенні цивільного позову.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_8 отримав проникаюче склеро-рогівкове поранення лівого ока з втратою зору на ліве око, розрив верхнього повіка, рани в ділянці лівої брови, переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, визнаний інвалідом третьої групи.
Крім того, з оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди цілком враховано обставини, визначені ст. 23 ЦК України, що мають істотне значення для відшкодування моральної шкоди, в тому числі причинний зв`язок між протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_5 відносно потерпілого ОСОБА_8 та наслідками, які настали.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що розмір моральної шкоди визначено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого і конкретних обставин справи, вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 січня 2018 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3