Номер провадження: 11-кп/785/789/18
Номер справи місцевого суду: 496/4619/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 03.04.2018 року в кримінальному провадженні №0000630 від 28.07.2017 року, -

встановив:

оскаржуваним вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-14.10.2010 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ст.ст. 75, 104, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 16.05.2012 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 13.07.2012 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.1 ст.309, 70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 5 місяців 23 дня;

- 21.12.2016 року Біляївським районним судом Одеської області за ст.15 ч.2, ст.185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі, за ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та із застосуванням положень ст.71 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць. Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрано у виді тримання під вартою та взято під варту у залі суду. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту його взяття під варту, а саме з 03.04.2018 року.
Згідно з вироком районного суду обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

26.07.2017 року, ОСОБА_8 , близько 23 год. 00 хв., перебуваючи біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, переконавшись в таємності своїх дій, підійшов до хвіртки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , відчинивши хвіртку, проник на подвір`я вищевказаного домоволодіння. Впевнившись в тому, що його дії не будуть помічені, побачив на подвір`ї велосипед марки «Салют» темно-синього кольору, який належить ОСОБА_9 , яким вирішив заволодіти. З цією метою ОСОБА_8 з вказаної території подвір`я викотив вказаний велосипед, розпорядившись таким чином зазначеним майном на власний розсуд, завдавши тим самим ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 1600 гривень.
Не погоджуючись з вироком районного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги в яких зазначають, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим, оскільки суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого та обвинувачений та просили пом`якшити призначене йому покарання. Зокрема Захисник просив застосувати при призначенні покарання відносно ОСОБА_8 дію ст.69 КК України. При цьому, обвинувачений та захисник у своїх апеляційний скаргах не заперечували доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину та не оспорювали фактичні обставини справи.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Ці обставини обвинуваченим не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, з підстав його суворості, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме його щире каяття. Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного, а також приймаючи до уваги особу обвинуваченого та його відношення до вчиненого визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, його позитивну характеристику за місцем проживання та службову характеристику, той факт, що він є учасником бойових дій, думку потерпілого, який не мав жодних претензій до обвинуваченого, суд першої інстанції також врахував, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена, на шлях виправлення не встав, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв злочин з корисливих мотивів в період іспитового строку за попереднім вироком суду, а тому вірно застосувавши положення ст.71 КК України, призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки один місяць.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги захисника щодо про можливості застосування до ОСОБА_8 при призначені покарання положень ст. 69 КК України, апеляційний суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена, на шлях виправлення не встав, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв злочин з корисливих мотивів в період іспитового строку за попереднім вироком. Зазначене свідчить про небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення, а також про те, що він становить підвищену суспільну небезпечність. Тому доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування до ОСОБА_10 більш м`якого виду покарання, ніж то передбачено санкцією ч.3 ст.185 КК України, навіть з урахуванням статусу обвинуваченого учасника бойових дії, не є переконливими.
Таким чином, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

З огляду на зазначене, доводи обвинуваченого та його захисника, на які вони посилаються в апеляційних скаргах, судом першої інстанції були враховані в повній мірі. При цьому, районний суд врахував всі обставини справи, у тому числі одну пом`якшуючу покарання обставину, на які посилаються в апеляційних скаргах апелянти, а тому підстав для застосування положень ст.69 КК України апеляційний суд не вбачає.

Посилання обвинуваченого та його захисника на наявність у обвинуваченого статусу учасника бойових дій, як на обставину, яка пом`якшує покарання на те, не є тією обставиною, за існування якої можна пом`якшити призначене покарання. За таких підстав посилання обвинуваченого та його захисника на неврахування зазначеної обставини, як пом`якшуючої, є безпідставними.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Апеляційний суд не приймає до уваги пояснення обвинуваченого під час апеляційного перегляду про те, що злочину він не вчиняв, оскільки обставини вчиненого кримінального правопорушення, у відповідності до вимог ч.3 ст.349, ч.2 ст.394 КПК України, обвинуваченим не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Крім того, під час апеляційного перегляду обвинувачений та його захисник підтвердили суду, що розгляд справи в районному судів проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, оскільки обвинувачений не заперечував фактичні обставини справи та повністю визнав свою провину у вчиненому злочині. Вказані обставини об`єктивно підтверджуються розпискою обвинуваченого щодо роз`яснення йому положень ч.3 ст.349 КПК України, журналом судового засідання та записом фіксації судового процесу в районному суді.

За таких обставин, оскільки апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не містять у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, про що просять апелянти, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 03.04.2018 року в кримінальному провадженні №0000630 від 28.07.2017 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4