Справа № 541/1226/18
Провадження № 1-кп/525/119/2018

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2018 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в сел. Велика Багачка Полтавської області кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 24.07.2017 року за №0000081 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сенча Лохвицького району Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дочку, начальника установки центральної інженерно- технологічної служби №35 Комишнянського ГКР Полтавського ВБР БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування», зареєстрованого та фактично

проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч.2 ст.272 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 наказом «По особовому складу» №27-К від 09.02.2017 року призначений на посаду начальника установки центральної інженерно-технологічної служби №35 Комишнянського ГКР Полтавського ВБР БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» та згідно Посадової інструкції начальника установки центральної інженерно-технологічної служби, затвердженої 22.01.2016 року забезпечує утримування всіх робочих місць на бурових і ділянки в цілому в порядку і чистоті, дотримання робітниками правил виробничої санітарії (п.2.26), забезпечує правильну і безпечну організацію ведення робіт і утримання робочих місць в належному стані, утримання установлених режимів праці і відпочинку до кожної категорії працівників, дотримування трудової і виробничої дисципліни (п.2.40), здійснює постійний контроль за справним станом і привальною експлуатацією обладнання, механізмів, оснастки, інструмента, пристосувань і інвентарю на всій дільниці (п.2.41), систематично перевіряє стан обладнання, механізмів, пристосувань і інструментів на всіх робочих місцях і усуває всі виявлені недоліки (п.2.51).

22.07.2017 року ОСОБА_5 , достеменно знаючи, що на буровій №35 Комишнянського ГКР Полтавського ВБР незадовільний технічний стан площадки для обслуговування устя свердловини, допустив до роботи помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ 5 розряду Полтавського ВБР БУ «Укрбургаз» ОСОБА_6 .

Згідно ст.6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Згідно ст.13 цього Закону роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог.

Пунктом 1.3 Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті, затверджених наказом Держгірпромнагляду 27.03.2007 року передбачено, що до виконання робіт на висоті допускаються особи не молодше 18 років та які пройшли: професійний добір відповідно до Переліку робіт, де є потреба у професійному доборі, затвердженому спільним наказом Міністерства охорони здоров`я та Державного комітету України з нагляду за охороною праці…, медичний огляд відповідно до вимог Положення про медичний огляд працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.03.94 року №45, спеціальне навчання та перевірку знань з охорони праці відповідно до вимог Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 року №15.

Відповідно до п.1.6 вищевказаних Правил, на кожному підприємстві залежно від місцевих умов і особливостей виробництва роботодавець затверджує наказом перелік робіт на висоті, які виконуються за нарядами допусками. Роботи, не передбачені цим переліком, виконуються за розпорядженням осіб, яким надано право видачі нарядів (розпоряджень).

Відповідно до п.4.41 наказу Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №95 від 06.05.2008 року «Про затвердження Правил безпеки в нафтогазодобувній промисловості України» робочі площадки на висоті повинні мати настил, виконаний з металевих листів завтовшки не менше 3 мм, з поверхнею, яка унеможливлює ковзання, або дощок завтовшки не менше, ніж 40 мм, поручні заввишки не нижче, ніж 1,0 м з поздовжніми планками, розташованими на відстані не більше, ніж 0,4 м одна від одної, і борт заввишки не менше, ніж 0,10 м, що утворює з настилом зазор не більше, ніж 0,01 м для стікання рідини. Відповідно до п.4.43 вищевказаного наказу висота захисних огороджень повинна відповідати вимогам стандарту «ССТБ. Оборудование производственное. Ограждения защитные» (ГОСТ 12.2.062-81), висота бортового елемента захисних огороджень повинна бути не менше, ніж 0,1 м.

Близько 10 години 22.07.2017 року помічник бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ 5 розряду Полтавського ВБР БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» ОСОБА_6 , виконуючи свої посадові обов`язки, перебував на площадці для обслуговування устя свердловини з метою змащення роликів ПКР. В ході виконання даної роботи ОСОБА_6 без відповідних засобів індивідуального захисту, зокрема, захисних касок монтажника та запобіжних поясів, рухався по площадці для обслуговування устя свердловини, підлога якої під вагою тіла останнього проломилась і через утворений отвір ОСОБА_6 впав з поверхні площадки для обслуговування устя свердловини на підлогу шахти свердловини з висоти 5,2 м та вдарився об залізне перекриття шахти.

В результаті падіння з площадки для обслуговування устя свердловини на підлогу шахти свердловини, ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: «закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку; множинні переломи ребер зліва (1-10), зправа (1-6); розрив лівої легені; лівосторонній гемо пневматорикс, пішкірна емфізема міжм`язова, медіаспинальна емфізема, ротаційний підвивих С1 хребця; перелом верхньої щелепи зправа, кісток носу; закритий травматичний вивих півмісяцевої кістки лівої кисті; закритий перелом лівих поперечних виростків Т2, Т5, Т6; розрив ключично-акроміального з`єднання, травматичне ушкодження лівого плечового нервового сплетіння; парез лівої кисті, патія ліворуч з переважним ураженням ліктьового та серединного нервів з вираженим парезом кисті, пара орбітальна гематома зліва», які могли утворитись від дії твердих тупих предметів, також, можливо, при його падінні з висоти близько 5,2 метра та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення, що є тяжкими наслідками.

Відповідно до висновку комісійної судової інженерно-технічної експертизи у галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності №19065 від 19.03.2018 року: 1) роботи, які виконував помічник бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту й газ 5 розряду Полтавського ВБР БУ «Укрбургаз» ОСОБА_6 , згідно з Переліком робіт з підвищеною небезпекою, роботи по монтажу, експлуатації і демонтажу бурових вишок (п.103) та роботи верхолазні на висоті (п.94), відносяться до категорії робіт з підвищеною небезпекою; 2) в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку з ОСОБА_6 є недотримання начальником бурової ОСОБА_5 нормативно-технічних вимог, а саме: не забезпечено виконання вимог ст.6,13 Закону України «Про охорону праці», п.п.4.41, 4.43 НПАОП 11.1-1.01-08 «Правила безпеки в нафтогазовидобувній промисловості України» та п.п.2.26, 2.40, 2.41, 2.51 Посадової інструкції начальника установки центральної інженерно-технологічної служби №35 Комишнянського ГКР Полтавського ВБР БУ «Укрбургаз» в частині: створення безпечних умов на робочих місцях у відповідності до вимог нормативно-технічних документів з питань охорони праці, недопущення проведення робіт на площадці, яка знаходиться в аварійному стані (метал в іржі, корозії, поручні деформовані, зламані).

Таким чином, своїми необережними та протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, що спричинило тяжкі наслідки, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.272 КК України.

18 вересня 2018 року між прокурором Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області (старшим групи прокурорів по даному кримінальному провадженню) ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , з участю захисника адвоката ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України при зазначених вище обставинах. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч.2 ст.272 КК України у виді двох років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю щодо організації виконання працівниками робіт, пов`язаних з підвищеною небезпекою на строк два роки. Також в угоді вказується, що сторони не заперечують проти застосування судом до обвинуваченого ОСОБА_5 Закону України «Про амністію у 2016 році», про що ним в разі необхідності буде заявлено клопотання у суді.

Разом з угодою про визнання винуватості захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 було подано письмове клопотання в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування при призначенні покарання Закону України «Про амністію у 2016 році» (п. «в» ст.1), оскільки ОСОБА_5 вчинив необережний тяжкий злочин і має на утриманні дитину, якій не виповнилося вісімнадцяти років.

Також, до суду надано письмову заяву потерпілого ОСОБА_6 (яка датована 18.09.2018 року дана дата проставлена потерпілим під час підготовчого судового засідання) про те, що він надає свою письмову згоду на укладення прокурором Миргородської місцевої прокуратури угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_5 , при цьому, даний потерпілий згідний з угодженим сторонами угоди покаранням.

Дана угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим разом з клопотанням про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» були надані суду на підготовчому судовому засіданні; у зв`язку з цим, судом було надано об`єктивно достатній час прокурору, присутньому в судовому засіданні та потерпілому для можливості ознайомлення з наданою угодою про визнання винуватості та клопотанням про застосування амністії та звільнення від покарання в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 з метою висловлення їх позицій щодо даної угоди про визнання винуватості та вищевказаного клопотання.

В судовому засіданні начальник Великобагачанського відділу Миргородської місцевої прокуратури (член групи прокурорів по даному кримінальному провадженню згідно постанови керівника Миргородської місцевої прокуратури про зміну групи прокурорів від 10.09.2018 року) ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 та не заперечував проти звільнення обвинуваченого від узгодженого в угоді покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Даний прокурор також надав суду для приєднання та дослідження характеризуючі матеріали на обвинуваченого ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 просив угоду про визнання винуватості між ним та прокурором Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, щиро розкаявся у вчиненому злочині та вказав, що повністю відшкодував заподіяну потерпілому шкоду; вказав, що наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі, підтвердив, що угода укладалася ним добровільно. Також просив суд звільнити його від покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має неповнолітню дитину-доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої він записаний у встановленому порядку. Також, на уточнюючі запитання суду про причини не укладення угоди про визнання винуватості в період з 06.06.2018 року (дата затвердження прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 обвинувального акту) по 18.09.2018 року (дату проведення підготовчого судового засідання) (враховуючи наявну в матеріалах справи заяву потерпілого ОСОБА_6 від 06.06.2018 року про не заперечення щодо вкладення угоди між прокурором та обвинуваченим) ОСОБА_5 пояснив це відрядним методом своєї роботи, що пов`язаний з його перебуванням в різних місцях області в силу виконання службових обов`язків.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 просив угоду про визнання винуватості, що укладена 18.09.2018 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 затвердити, призначити узгоджене сторонами угоди покарання та звільнити обвинуваченого від призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що шкода йому відшкодована у повному обсязі, будь-яких претензій до обвинуваченого він не має, просив угоду про визнання винуватості, що укладена між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 18.09.2018 року затвердити та задовольнити клопотання обвинуваченого про застосування до нього положень п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Також даний потерпілий на запитання суду підтвердив, що він добровільно без будь-якого тиску чи примусу написав 18.09.2018 року керівнику Миргородської місцевої прокуратури згоду на укладення прокурором угоди про визнання винуватості по даному кримінальному провадженню з обвинуваченим ОСОБА_5 .

Виконавши положення ст.314 КПК України, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши подану в підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам, встановленим ст.ст.470,472 КПК України, суд прийшов до наступних висновків.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В той же час, укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий чи потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» надані роз`яснення щодо порядку та особливостей здійснення кримінального провадження на підставі угод, зокрема, такого виду угод як угоди про визнання винуватості. Про розгляді наданої суду 18.09.2018 року угоди про визнання винуватості, що укладена та датована 18.09.2018 року між прокурором Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , суд керувався виключно положеннями КПК України та вищевказаними роз`ясненнями, які викладені в пунктах 14-19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод».

З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2018 року потерпілий у справі ОСОБА_6 надав письмову згоду на укладення прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_5 , при цьому, даний потерпілий згідний з узгодженим сторонами угоди покаранням. В судовому засіданні даний потерпілий підтвердив подану ним письмову згоду та ознайомився зі змістом угоди про визнання винуватості і не заперечив проти її затвердження. Вказав, що зміст даної угоди йому зрозумілий, будь-якого тиску на нього при наданні письмової згоди на укладення даної угоди не здійснювалося.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, віднесений до необережним тяжких злочинів, шкода завдана як державним інтересам, так і потерпілому громадянину ОСОБА_6 , однак останній надав письмову згоду прокурору на укладення угоди з обвинуваченим про визнання винуватості.

Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 та ч.4 ст.394 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема вимогам ст.ст.470,472 КПК України, інтересам суспільства та потерпілого у справі ОСОБА_6 , який надав письмову згоду прокурору на укладення угоди з обвинуваченим про визнання винуватості, а кримінальне провадження, враховуючи сукупність вищевикладених обставин, свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні пояснив, що визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України та погоджується на призначення узгодженого покарання згідно умов угоди про визнання винуватості між ним та прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 від 18.09.2018 року.

Виходячи з сукупності викладеного, думок та міркувань учасників процесу та того, що на стадії проведення підготовчого судового засідання до суду подано угоду про визнання винуватості від 18.09.2018 року, що укладена між прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , відповідно, суд був зобов`язаний в силу положень КПК України та роз`яснень, що викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» перейти до процедури розгляду вищевказаної угоди про визнання винуватості, виконавши положення ст.ст.394,470,472,474 КПК України суд, з огляду на викладене, змушений дійти висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 18.09.2018 року між прокурором Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Щодо заявленого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 клопотання (яке підтримано самим обвинуваченим в судовому засіданні) про застосування відносно нього при призначенні узгодженого покарання Закону України «Про амністію у 2016 році», суд виходить з наступного.

Так, 07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році». Пунктом «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив 22.07.2017 року злочин, передбачений ч.2 ст.272 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є необережним тяжким злочином (відповідно, даний злочин не є необережним особливо тяжким злочином), на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» він має дитину-доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (що підтверджується свідоцтвом про її народження, виданим 22.07.2008 року серія НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області), якій не виповнилося вісімнадцяти років, тому, враховуючи сукупність вищевикладених обставин та клопотання обвинуваченого, вбачаються підстави для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання, яке вказане в угоді про визнання винуватості від 18.09.2018 року на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

З обвинувального акту вбачається, що запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовувався.

З обвинувального акту також вбачається, що процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речових доказів у справі не має (що підтверджено в судовому засіданні начальником Великобагачанського відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314,373,374,475 КПК України, роз`ясненнями, що викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», суд, -

з а с у д и в:

Угоду від 18 вересня 2018 року по кримінальному провадженню №0000081 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України про визнання винуватості, укладену між прокурором Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 затвердити.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Призначити ОСОБА_5 узгоджене покарання за ч.2 ст.272 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю щодо організації виконання працівниками робіт, пов`язаних з підвищеною небезпекою на строк 2 (два) роки.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Полтавської області через Великобагачанський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1