Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/359/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Подолянці Чуднівського району Житомирської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виховує ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконує разові роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився, наразі є засудженим вироком Любарського районного суду Житомирської області від 26 січня 2018 року за частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 304 Кримінального Кодексу України до 3 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробуванням

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 05 листопада 2015 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом у військовій частині п/п В НОМЕР_1 спочатку - у військовому званні "молодший сержант" , з 02 червня 2016 року був понижений у званні до звання "старший солдат", а з 17 серпня 2016 року - до звання "солдат"; в зв`язку із чим обіймав різні посади.

Проте, 20 серпня 2016 року близько 08 годині 00 хвилин він самовільно залишив місце служби та був відсутній у місці служби без поважних причин до 01 вересня 2016 року.

До того ж, 03 листопада 2016 року близько 08 годині 00 хвилин він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутній у місці служби до 01 грудня 2017 року.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд враховує, що:

-відповідно до статті 32 Кримінального Кодексу України, пункту 3 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки" /надалі - Пленуму/ неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони передбачені тією самою частиною тієї самої статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, утворюють повторність злочинів;
-відповідно до абзацу 2 пункту 7 Пленуму у разі, якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального Кодексу України із зазначенням повторності
злочинів у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуючої ознаки відповідних злочинів;
-відповідно до абзацу 2 пункту 7 Пленуму якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 Кримінального Кодексу України повинні отримувати окрему кваліфікацію.

-відповідно до частини 1 статті 33 Кримінального Кодексу України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу. До того ж, відповідно до роз`яснень, що містяться у абзаці 2 пункту 8 Пленуму сукупність утворюють також злочини, передбачені однією і тією ж статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, якщо вони мають різні стадії
Таке доводить, що кваліфікація усіх вчинених обвинуваченим злочинів, як таких, що передбачені однією частиною відповідної статті Кримінального Кодексу України, має здійснюватись за однією частиною відповідної статті із зазначенням кваліфікуючих ознак усіх злочинів, що утворюють сукупність.

Отже, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - як самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.
При цьому він зазначив, що не з`являвся до військової частини через сімейні обставини, як то - тривала хвороба батьків, смерть бабусі, народження дитини, що не мали раптовий характер та існували постійно.
Обвинувачений також зазначив, що у содіяному кається

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місця служби протягом періодів з 20 серпня по 01 вересня 2016 року та з 03 листопада 2016 року до 01 грудня 2017 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З урахуванням цього суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.
Мотиви зміни обвинувачення.

Органами досудового розслідування та державним обвинуваченням окремі передбачені однією частиною однієї статті Кримінального Кодексу України епізоди злочинної діяльності ОСОБА_4 кваліфіковані окремо.
Проте, таке суперечить наведеним вище вимогам статей 32, 33 Кримінального Кодексу України та роз`ясненням, що містяться у Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки".
За такого повторне посилання на вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених однією частиною однієї статті Кримінального Кодексу України, з пред`явленого йому обвинувачення слід виключити.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його щире каяття, сприяння у розкритті злочину та розгляді кримінального провадження.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину

В цьому випадку вчинення злочину ОСОБА_4 вочевидь є наслідком його ставлення до служби, яку він, уклавши контракт, обрав добровільно.

Суд також враховує тривалість відсутності обвинуваченого на службі, а також - ту обставину, що ОСОБА_4 допущено два епізоди злочинної діяльності.

Разом із цим, внаслідок вчинення ОСОБА_4 злочину жодних негативних наслідків не настало.

Щодо особи винного.

ОСОБА_4 на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має родину, малолітню дитину.

При цьому обставини справи доводять, що саме виконання своїх завдань у родині зрештою й спонукали обвинуваченого до вчинення злочину.

Визначення виду та міри покарання.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - у вигляді 4 років позбавлення волі.

При цьому після вчинення злочину, за який обвинувачений засуджується цим вироком, він був засуджений вироком Любарського районного суду Житомирської області.

За такого відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України йому слід призначити покарання за сукупністю злочинів, за які він засуджується цим вироком та вироком від 26 січня 2018 року.

Стаття 70 Кримінального Кодексу України передбачає призначення покарання з застосуванням принципів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини.

При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначення покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує данні про його особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

В зв`язку із цим суд враховує, що вчинені ОСОБА_4 злочини є різними за своєю суттю.

З огляду на це суд вважає, що покарання за сукупністю цих злочинів слід призначити шляхом часткового складання покарань, призначених за кожен з них.

За такого за сукупністю злочинів суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

При цьому враховуючи, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, наразі зі служби звільнений, у содіяному покаявся та за вчинення злочинів проти власності є засудженим, але звільненим від відбування покарання, а також - висновок органу пробації щодо можливості його виправлення без застосування покарання, суд вважає, що його виправлення є можливим без застосування відносно нього покарання, через що вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки 6 /шість/ місяців.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3)не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =

17.05.2018