21.05.2018
Справа №642/4721/13-к
Провадження №1-в/642/109/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №642/4721/13-к, №1-кп/642/51/14 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2014 року по вищезазначеному кримінальному провадженні було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 у межах заявлених позовних вимог на суму 276774,00 грн.

ОСОБА_4 в судове засідання з`явився, просив клопотання задовольнити та скасувати накладений арешт, оскільки ОСОБА_5 матеріальних та моральних претензій до нього немає, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою.

Прокурор проти задоволення клопотання про скасування арешту не заперечував.

Заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та або уникнення конфіскації.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ЕСНК 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, 8егіез А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, 8егіез А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, 8егіез А N 98).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожному будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і противоправних посягань, в тому числі і на судовий захист.

Згідно з ч. 1 та ч.2ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже на підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.98,170,171,174 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2014 року на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 у межах заявлених позовних вимог на суму 276774,00 грн., у кримінальному провадженні №642/4721/13-к, №1-кп/642/51/14 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в семиденний строк з дня проголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя - ОСОБА_1