Справа № 489/4097/17
Кримінальне провадження
№ 1-кп/489/173/2018
У Х В А Л А
26 липня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджан, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До теперішнього часу судове слідство по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, не закінчено.

Строк тримання ОСОБА_4 під вартою закінчується 06.08.2018 року.

Прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 заявили суду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання в орендованій батьком квартирі або на особисте зобов`язання, мотивуючи тим, що на теперішній час докази всі досліджені, ризики значно зменшились, стан здоров`я обвинуваченого погіршився за час перебування в СІЗО, медична допомога в СІЗО не надається, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання захисника та обвинуваченого не підлягає задоволенню, а клопотання прокурора підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.9 КПК України, суд приймає до уваги висновки викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема у рішеннях "В. проти Швейцарії" від 26.01.1993 р., "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів оцінюється не тільки залежно від суворості можливого покарання та тяжкості злочину. Їх треба визначати з врахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого корисливого насильницького злочину в період іспитового строку, раніше судимий, офіційно ніде не працює та не має постійного джерела прибутку, заходів до працевлаштування не вживає, офіційного постійного місця реєстрації на території м. Миколаєва не має, є громадянином іноземної держави, на теперішній час обвинувачення прокурором не змінено. Вищезазначене дає достатні підставі вважати, що ризики, які було враховано при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме вчинення нового злочину та переховування від суду - не зменшилися. Таким чином, суд вважає, що інший менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити до 23.09.2018 року.

В клопотанні захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1