Справа №621/1768/18
УХВАЛА
іменем України

20 липня 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника володільця майна - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру,

в с т а н о в и в:

До Зміївського районного суду Харківської області надійшло клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що13.04.2018 року до чергової частини Зміївського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 про зловживання повноваженнями реєстратором відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради ОСОБА_6 .

13.04.2018 року відомості за вказаною заявою були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за правовою кваліфікацією ч.1 ст.367 КК України та розпочато досудове розслідування.

В ході досудового розслідування встановлено, що 11.10.2006 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступник ПАТ «Правекс Банк» укладено договір про відкриття кредитної лінії №12206-153/06P із ОСОБА_5 та їй надано грошові кошти у сумі 26 000 доларів США строком до 11.10.2022 року у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 12 % річних, та у кожному випадку невиконання своїх зобов`язань, розмір процентної ставки збільшується на 1 відсоток річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між потерпілою та зазначеним банком укладено договір іпотеки №1200-029/07Ф, предметом іпотеки являється квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, повідомила, що приблизно в кінці 2010 року у зв`язку з погіршенням матеріального стану перестала сплачувати зобов`язання за кредитним договором в зв`язку з чим у 2011 році представники банку звернулися до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, який після судових процесів у 2014 році задоволено після чого на підставі рішення суду Фрунзенським (Немишлянським) ВДВС м. Харків стосовно неї відкрито виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на квартиру. А також Роменським ВДВС Сумської області відкрито було ще одне виконавче провадження стосовно її чоловіка ОСОБА_7 , який виступив поручителем щодо погашення її заборгованості перед банком. В рамках виконавчого провадження відкритого Роменським ВДВС з доходів отриманих від надання в оренду належного йому земельного паю відраховувалися грошові кошти на користь банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно інформації Зміївської міської ради Харківської області реєстрація права власності за товариством на вище вказану квартиру здійснювалась на підставі договору іпотеки №3502, кредитного договору серія та номер:12206-153/06P, виданий АКБ Правекс-Банк», вимога, серія та номер: б/н, видавник: ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу 83, опис вкладень до цінного листа 83.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна в розділу обтяжень значиться, що на вказану квартиру накладено арешт Фрунзенським ВДВС ХМУЮ проте незважаючи на це державний реєстратор здійснив перереєстрацію права власності на квартиру за товариством.

В клопотанні зазначається, що реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на квартиру , розміщену за адресою: АДРЕСА_1 була здійснена із порушенням вимог чинного законодавства.

Із вказаних підстав, прокурор просить суд задовольнити клопотання та постановити ухвалу про арешт майна.

До клопотання прокурором надано копії наступних документів: витягу з ЄРДР в рамках кримінального провадження №0000289 від 13.04.2018 року за ч. 1 ст. 367 КК України; заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення; протоколу допиту потерпілого від 19.05.2018 року; кредитного договору № 12206-153/06Р від 11.10.2006 року, укладеного між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 ; договору іпотеки № 12206-153/06Р від 12.10.2006 року; договору поруки № 12206-153/06Р, укладеного між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_7 ; листа начальника відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради ОСОБА_6 ; заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; картки прийому заяви № 103509664; квитанції про сплату бюджетного платежу; листа-опису поштового відправлення; вимоги ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» направленого на ім`я ОСОБА_5 ; постанови ВДВС Роменського МУЮ; постанови ВДВС Роменського МУЮ про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.02.2016 року; інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; Довідки про реєстрацію юридичної особи ТОВ ФК «Довіра та Гарантія».

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Представник ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» під час розгляду клопотання заперечував проти клопотання про накладення арешту на квартиру та пояснив, що ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» є добросовісним набувачем нерухомого майна, здійснила всі необхідні та передбачені законом дії і набула право власності на квартиру на законних підставах.

ОСОБА_5 та державний реєстратор ОСОБА_6 на судовий розгляд клопотання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання про арешт майна без участі нез`явившихся осіб.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення прокурора та представника ТОВ ФК «Довіра та гарантія» дослідивши надані докази, дійшов наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Зміївським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні за № 0000289 від 13.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

У судовому засіданні слідчим суддею з`ясовано, що всупереч п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України в матеріалах клопотання відсутня підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, тобто підозра жодній особі не пред`явлена.

Крім того, санкція ч. 1 ст. 367 КК України не передбачає покарання у виді конфіскації майна або можливості застосування спеціальної конфіскації.

В матеріалах клопотання відсутній обґрунтований розмір цивільного позову у кримінальному провадженні, обґрунтований розмір неправомірної вигоди або матеріальної шкоди, а вартість майна, яке зазначене в клопотанні, фактично не з`ясована.

Також, прокурором не доведено під які саме ознаки речового доказу підпадає майно, яке підлягає арешту; яким чином квартира могла зберегти на собі сліди вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України; як квартира може відноситись до предмету, що був об`єктом кримінально протиправних дій з огляду на те, що безпосереднім об`єктом злочину ст. 367 КК України виступає встановлений порядок службової діяльності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст.132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Отже, з огляду на те, що слідчим суддею встановлено, що на теперішній час підозра у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України ні кому не предявлена; цивільний позов не заявлений; відомості про спричинення матеріальної шкоди інтересам держави або іншим особам відсутні; у наданих до суду матеріалах не обґрунтована можливість використання цього майна як доказу саме за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України; санкція ч.1 ст. 367 КК України конфіскацію майна не передбачає, та не може бути застосована в даному випадку спеціальна конфіскація, то слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено необхідність такого арешту.

Посилання прокурора, як на підставу арешту майна, на ту обставину, що у разі реалізації квартири, буде утруднене повернення вказаної квартири належному власнику, не може слугувати підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки у разі, якщо власник квартири вважає, що порушуються його права на це майно, він не позбавлений можливості їх захистити в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
В задоволенні клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру, за матеріалами кримінального провадження за № 0000289 від 13.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: