Справа № 640/6939/17
н/п 1-кс/640/8101/18
"06" серпня 2018 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
заявника - адвоката ОСОБА_3 ,
іншого володільця майна - ОСОБА_4 ,
слідчого - ОСОБА_5
встановив:
До Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, в якому заявник просить скасувати арешт майна, а саме автомобіля «Volkswagen LT35», д.н.з. НОМЕР_1 , тимчасово вилучений 21.11.2017 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2017.
На обґрунтування клопотання заявник зазначає, зокрема, що 24.07.2018 його підзахисному ОСОБА_4 повідомлено про підозру старшим слідчим з ОВС 1-го відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5 за ч. 1 та ч. 2 ст. 204 КК України, ці статті не передбачають санкції у вигляді конфіскації майна. Для досудового слідства цей транспортний засіб не представляє жодної цінності, а через розбиті стекла він руйнується.
В судовому засіданні інший володілець майна ОСОБА_4 , та його представник - адвокат ОСОБА_3 підтримали подане клопотання просили його задовольнити.
В судовому засіданні старший слідчий з ОВС 1-го відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання.
Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 клопотання слідчого задоволено; ухвалено накласти арешт на майно, зазначене у клопотанні, у тому числі, на автомобіль Volkswagen LT 35, державний номер НОМЕР_1 , який вилучений під час обшуку та майно, яке виявлено підчас обшуку у вказаному автомобілі та знаходиться в ньому, які належать ОСОБА_8 зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ; місцем зберігання арештованого майна визначено СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області (а.с. 18-26).
Згідно мотивувальної частини зазначеної ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2017, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, ч. 3 ст. 204 КК України, а тому з метою забезпечення збереження доказової інформації, яка може містити відомості про факти чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження та яка була отримана під час проведення 27.11.2017 та 28.11.2017 обшуків у нежитлових приміщеннях, які орендовані ОСОБА_8 , за адресою: м. Харків, пров. Добродецького, 2, в автомобілі Volkswagen LT 35, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , в будинку, який належить ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 ; в самовільнозведеному гаражному приміщенні, розташованому на прилеглій території будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_12 ; в нежитлових приміщеннях, за адресою: АДРЕСА_4 , які належать ОСОБА_13 , на зазначеному в клопотанні вилученому майні у вигляді незаконно виготовлених алкогольних напоїв, речей і документів, у тому числі автомобілі Volkswagen LT 35, державний номер НОМЕР_1 , в якому знаходились ємності з рідиною із запахом спирту та який міг використовуватись як можливе знаряддя злочину, тобто відповідало критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим може бути речовими доказами (а.с. 18-26).
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
24.07.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 204 КК України, тобто незаконне виготовлення алкогольних напоїв, шляхом відкриття підпільного цеху з використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво таких товарів, а також ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України, а саме зберігання та транспортування з метою збуту, а також збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв.
Стороною обвинувачення доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу є потреба, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт вказаного транспортного засобу.
Скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження. Вищевказаний захід забезпечення має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є предметом, доказом злочину, знаряддям його вчинення.
Так, за зазначеним повідомленням 24.07.2018 ОСОБА_4 про підозру, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_14 , у період 2017 (точну дату та час слідством не встановлено), організував підпільний цех з виготовлення алкогольних напоїв, за допомогою обладнання, що забезпечує масове виробництво таких товарів, які з метою збуту зберігав за адресою: м. Харків, пров. Добродецького, 2, та в автомобілі Volkswagen LT 35, д.н.з. НОМЕР_1 , та в подальшому збував громадянам. ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_14 діючи умисно, здійснили транспортування та збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв до кінцевих споживачів, використовуючи автомобіль Volkswagen LT 35, д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом доставки продукції до місць, попередьо узгоджених з покупцями, де в подальшому здійснював реалізацію .
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
За вказаних обставин, на теперішній час достатніх даних, що скасування арешту з вказаного транспортного засобу не може негативно вплинути на хід досудового розслідування, слідчому судді не надано. Слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні тривають.
Даних на підтвердження того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, до слідчого судді не надано, а тому клопотання є передчасним та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 174, 309, 372 КПК України,
Ухвалив:
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Повний текст ухвали складено не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини.

Слідчий суддя ОСОБА_1