Дата документу 25.10.2018 Справа № 315/210/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/169/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/210/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000687, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Кодимського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Українська залізниця» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 60265 грн. 09 коп.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 03 жовтня 2017 року, близько 19-00 години, поблизу с. Залізничне Гуляйпільського району Запорізької області, ОСОБА_7 , керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись у відсутності очевидців, перебуваючи у лісосмузі, неподалік залізничної колії, пошкодив за допомогою кувалди залізобетонну прожекторну щоглу № 2, яка належить регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», після чого, викрав металеві частини конструкції загальною масою 260 кг вартістю 4,70 грн. за 1 кг, на загальну суму 1222 грн., чим спричинив регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» матеріального збитку на вищевказану суму. З викраденим зник.

Крім того, 04 жовтня 2017 року, близько 12-00 години, поблизу с. Залізничне Гуляйпільського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи повторно, керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись у відсутності очевидців, перебуваючи у лісосмузі, неподалік залізничної колії, пошкодив за допомогою кувалди залізобетонну прожекторну щоглу № 3, яка належить регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», після чого, викрав металеві частини конструкції загальною масою 260 кг вартістю 4,70 грн. за 1 кг, на загальну суму 1222 грн., чим спричинив регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» матеріального збитку на вищевказану суму. З викраденим зник.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів та правильність кваліфікації, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, зокрема, звільнення від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Суд першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України врахував таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття у вчиненому злочині. Вважає, що в даному випадку суд невірно оцінив дії обвинуваченого, у зв`язку з чим невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Враховуючи той факт, що збитки, завдані злочином не відшкодовані навіть частково, обвинувачення вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутня така пом`якшуюча обставина, як щире каяття у вчиненому злочині, а тому звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є незаконним та не сприяє реалізації завдань кримінального провадження, а саме забезпечення притягнення винної особи до відповідальності в міру її вини та попередження вчинення нових злочинів, що є передумовою захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням та ухвалити новий вирок, яким визнати винним та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 місяців арешту, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 місяців арешту, згідно вимог ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 4 місяців арешту.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначення покарання носить індивідуальний характер, і його вид, розмір визначається з урахуванням положень зазначеного Закону.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога та на обліку відділу з питань пробації, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні.

В якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд не встановив.

Також при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Гуляйпільським районним відділом з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України, відповідно до якої виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Доводи прокурора про те, що обвинуваченим не відшкодовані збитки потерпілій стороні, завдані злочином, є слушними, однак, з огляду на дискреційні повноваження суду та принцип верховенства права, вони не можуть бути достатньо вагомими для скасування прийнятого судом рішення, оскільки призначене покарання видається цілком справедливим.

Посилання апелянта на відсутність в діях ОСОБА_7 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, є необґрунтованими з огляду на те, що допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся, цивільний позов також визнав у повному обсязі. Крім того, вказана пом`якшуюча обставина була зазначена і в самому обвинувальному акті.

Отже, остаточний висновок суду щодо виду та розміру покарання ОСОБА_7 , а також можливість звільнення від його відбування з встановленим терміном випробування та покладенням на нього обов`язків, за законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням, межі якого визначив, керуючись вимогами ст.ст. 50, 65 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4