Справа № 346/5142/17
Провадження № 11-кп/779/148/2018
Категорія ч. 2 ст. 389 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.03.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

з участю: прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості. Просить закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю у його діях складу злочину. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що ОСОБА_7 не відносить до кола осіб, які є суб`єктом злочину ч. 2 ст. 389 КК України, оскільки суб`єктом вказаного злочину може бути, зокрема, особа, яка була засуджена до покарання у виді громадських робіт вироком суду, а не та, якій таке покарання було призначено судовим рішенням у порядку заміни невідбутої частини покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі більш м`яким покарання на підставі ст. 82 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ухилився від відбування громадських робіт, будучи засудженим до цього покарання. Даний злочин було скоєно за наступних обставин.

21.07.2016 року ОСОБА_9 було засуджено вироком Коломийського міськрайонного суду за ст.ст. 185 ч.3, 69, 71 КК України до покарання у виді один рік обмеження волі.

26.05.2017 року ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області не відбуту частину покарання обмеження волі, замінено на покарання у виді двісті сорок годин громадських робіт.

З 26.06.2017 року засуджений став перебувати на обліку в Коломийському міськрайонному відділі з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань, а 17 серпня 2017 року, під підписку був ознайомлений у встановленому законом порядку з порядком і умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попереджений, що в разі ухилення від відбування покарання може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України. Також йому було видано направлення до Коршівської сільської ради, Коломийського району, для відбування покарання. Розпорядженням Коршівської сільської ради № 1 від 01 вересня 2017 року обвинуваченого прийнято на громадські роботи та складено графік виходу для відпрацювання.

У вересні 2017 року обвинувачений вийшов на роботу тільки один раз, відпрацювавши чотири години громадських робіт.

Станом на 25.10.2017 року з призначених згідно ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області - двісті сорок годин громадських робіт, ОСОБА_7 відпрацював чотири години.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив вимоги апеляційної скарги задовольнити, скасувати вирок;

- обвинувачений підтримав доводи апеляційної скарги, пояснив, що він дійсно був засуджений до покарання у виді обмеження волі, яке у подальшому було замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт, з яких він відбув лише 4 години.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 КК України ухилення від покарання, призначеного вироком суду, має наслідком відповідальність, передбачену ст.ст. 389 та 390 цього ж Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.07.2016 року обвинуваченого ОСОБА_7 було засуджено за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 69, 71 КК України до покарання у виді один рік обмеження волі. Вирок набув чинності 02.11.2016 року (а.п. 38-39).

З наведеного вбачається, що ОСОБА_7 рахується як засуджена особа, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 43 КПК України, засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2017 року ОСОБА_7 було замінено невідбуту частину покарання у виді обмеження волі на покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 було визнано винуватим в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Законом України № 1492-VIII від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» внесено зміни в абзац другий ч. 2 ст. 389 КК України, який викладений у новій редакції, а саме: «2. Ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт».

З матеріалів провадження вбачається, що на час прийняття оскаржуваного вироку суду першої інстанції, діяла нова редакція абзацу першого ч. 2 ст. 389 КК України, де суб`єктом цього кримінального правопорушення можуть бути як особи, які засуджені вироком суду до покарання у виді громадських чи виправних робіт, так й особи, яким на підставі інших судових рішень було замінено покарання на такі.

Оскільки ОСОБА_7 ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2017 року на підставі ст. 82 КК України замінено невідбуту частину покарання у виді обмеження волі більш м`яким покаранням, а саме на покарання у виді 240 годин громадських робіт, ОСОБА_7 є суб`єктом кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 389 КК України.

В той же час, мотивування прокурора, що міститься в апеляційній скарзі в частині того, що ОСОБА_7 не є суб`єктом за ч. 2 ст. 389 КК України, стосується норми, яка на теперішній час втратила чинність, оскільки стара редакція абзацу першого ч. 2 ст. 389 КК України, яка мала такий зміст: «2. Ухилення від відбування громадських чи виправних робіт особою, засудженою до цього покарання», дійсно передбачала, що правовою підставою для відбування покарань, передбачених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, може бути лише вирок суду, тобто в якості суб`єкта такого злочину виступали виключно особи, які були саме засуджені до громадських робіт, яким таке покарання було призначено вироком суду.

Твердження апелянта про те, що за змістом ст. 52 КК України відповідальність, передбачена ст. 389 КК України може бути застосовано до особи за ухилення від відбування покарання, призначеного саме вироком суду, колегія суддів вважає таким, що не заслуговує на увагу, оскільки правовий статус ОСОБА_7 , якому за вироком місцевого суду було призначено покарання у виді обмеження волі, яке у подальшому ухвалою місцевого суду було замінено на покарання у виді громадських робіт, при цьому не змінюється, оскільки він на даний час є засудженою особою.

Крім того, зміст ч. 5 ст. 52 КК України не обмежує коло суб`єктів злочинів, передбачених ст.ст. 389, 390 КК України, а лише передбачає відповідальність за ухилення від покарання призначеного вироком суду.

Крім того, зі змісту пояснювальної записки до проекту Закону України №1492-VIII від 07.09.2016 року, яким в подальшому була змінена редакція ст. 389 КК України, вбачається, що «Проектом Закону пропонується внести зміни до статей 389, 390 Кримінального кодексу України, які вирішать існуючі проблеми у судовій практиці з розгляду питань про ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Наразі диспозиції частини другої статті 389 та статті 390 Кримінального кодексу України передбачають кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських чи виправних робіт, а також обмеження волі лише тих осіб, які засуджені до таких видів покарань. Водночас особи, яким відповідний вид покарання призначений у порядку заміни згідно з актом про помилування, відповідно до статей 57 (виправні роботи), 82 (заміна невідбутої частини покарання більш м`яким), 83 (звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років) Кримінального кодексу України, у разі невиконання таких покарань не несуть ніякої відповідальності. При цьому суди відмовляють у розгляді справ про ухилення від відбування таких покарань, мотивуючи це тим, що вказані статті стосуються виключно осіб, які засуджені за вироком суду до зазначених покарань».

Тобто, на думку апеляційного суду, зміст цієї пояснювальної записки вказує на те, що законодавець вносив зміни в ст. 389 КК України, викладаючи її в новій редакції, саме з метою, щоб особи, яким призначено покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, не уникали відповідальності за невиконання рішення суду, що спростовує твердження прокурора про невірне тлумачення судом першої інстанції змісту як ст. 389 КК України так й ст. 52 КК України.

Тому, враховуючи викладені обставини, а також зважаючи на зміст ч. 2 ст. 389 КК України, в діючий редакції, колегія суддів вважає що в задоволені апеляційної скарги прокурора належить відмовити, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки на теперішній час ОСОБА_7 відбув покарання, останнього належить негайно звільнити з-під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.03.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, - залишити без змін.

Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити негайно з-під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_10

ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя: ОСОБА_3