ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2018 року

справа №667/728/15-к
провадження №51-3899км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Конотопа Сумської області, жителя м. Херсона, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 березня 2016 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі ст. 71 КК шляхом приєднання невідбутої частини покарання за ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2008 року остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Апеляційний суд Херсонської області ухвалою від 16 березня 2016 року залишив вирок щодо ОСОБА_6 без зміни.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 8 січня 2015 року близько 20:15, перебуваючи біля будинку № 7, розташованого на вул. Арктичній у м. Херсоні, переслідуючи прямий, корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, вчинив напад на ОСОБА_10 , застосовуючи насильство, небезпечне для її життя і здоров`я, а саме ударив її рукою в обличчя, від удару потерпіла втратила рівновагу і впала на асфальт, після чого продовжив завдавати ударів у голову, заподіявши тілесних ушкоджень у вигляді забито-рваної рани обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після застосування вищевказаного насильства ОСОБА_6 заволодів майном потерпілої ОСОБА_10 вартістю 1 870 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор у касаційній скарзі просив скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через м`якість.
До початку касаційного розгляду прокурор подав до суду касаційної інстанції заяву про відмову від касаційної скарги, у зв`язку з чим його касаційна скарга не розглядається.

Засуджений ОСОБА_6 у касаційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції:
- неправильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та неправильно оцінив наявні у провадженні докази, зокрема показання потерпілої ОСОБА_10 , яка, на його думку, не могла його бачити і впізнати;
- не взяв до уваги, що до нападу може бути причетна інша особа його знайомий ОСОБА_11 , оскільки саме він продав свідку ОСОБА_12 мобільний телефон, що належав потерпілій та який у подальшому було вилучено працівниками міліції;
- прокурор всупереч вимогам п. 6 ст. 333 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не відкрив стороні захисту матеріали, отримані внаслідок проведення за дорученням суду пред`явлення потерпілій фотознімку ОСОБА_11 для впізнання;
- прийняв рішення про його винуватість, не врахувавши принципу презумпції невинуватості, конституційних положень про те, що всі сумніви щодо доведеності винуватості особи мають тлумачитися на її користь, та практики Європейського суду з прав людини з цього приводу;
- не врахував його доводів щодо порушень закону під час досудового розслідування, зокрема, що його затримано раніше, ніж про те вказано в протоколі затримання;
- неправильно кваліфікував його дії як розбійний напад, оскільки така кваліфікація не відповідає реально отриманим потерпілою тілесним ушкодженням.
Також засуджений вказує, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 419 КПК ретельно не перевірив усіх доводів, зазначених в апеляційних скаргах, і не мотивував свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції.

Захисник ОСОБА_9 у касаційній скарзі посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що:
- протокол, складений за результатами проведення за дорученням суду органом досудового розслідування слідчої дії пред`явлення потерпілій ОСОБА_10 фотознімків громадянина ОСОБА_11 для впізнання є недопустимим доказом, оскільки всупереч вимогам ст. 228 КПК перед проведенням вказаної слідчої дії слідчий не з`ясував, чи може потерпіла когось впізнати і за якими прикметами;
- суд не встановив, що ОСОБА_10 пред`являвся фотознімок саме ОСОБА_11 , який на той час помер;
- прокурор, порушуючи вимоги п. 6 ст. 333 КПК не надав стороні захисту доступу в передбаченому законом порядку до матеріалів, отриманих внаслідок проведення за дорученням суду пред`явлення потерпілій фотознімків для впізнання;
- належних доказів винуватості ОСОБА_6 матеріали провадження не містять, оскільки за встановлених судом обставин кримінального провадження потерпіла не могла чітко запам`ятати особу, яка скоїла на неї напад, а інші докази не вказують на вчинення злочину саме ОСОБА_6 .

Позиції учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційні скарги не надходило.

У судовому засіданні:
- засуджений та захисник підтримали касаційні скарги;
- прокурор просив залишити судові рішення без зміни.

Мотиви Суду
У касаційних скаргах порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням зазначеного доводи у скаргах щодо переоцінки фактичних обставин кримінального провадження та доводи, що стосуються оцінки доказів (показань потерпілої, даних протоколів проведених слідчих дій), не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
Так, у судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 з впевненістю вказала на обвинуваченого ОСОБА_6 як на чоловіка, який йшов по дорозі їй назустріч, а потім зі спини напав на неї шляхом завдання удару в обличчя, після чого, розвернувши до себе, намагався вирвати в неї сумку. Зрозумівши, що вона не відпустить сумку, обвинувачений повалив її на землю і почав бити кулаком в обличчя. Потерпіла пояснила, що коли минув шоковий стан після нападу, вона з впевненістю дійшла висновку, що на неї скоїв напад саме ОСОБА_6 , якого вона запам`ятала за обличчям, коли він після першого удару ззаду повернув її до себе, перед тим як повалити на землю, та за верхнім одягом, в який він був одягнутий, а саме коричневою дублянкою та темними штанями.
Суд першої інстанції встановив, що показання потерпілої у суді узгоджуються з її показаннями під час досудового розслідування, є чіткими, та такими, в яких вона впевнена і на яких наполягає, та підтверджуються висновком експерта № 78 від 27 січня 2015 року про заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
При цьому суд першої інстанції не прийняв як доказ вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину наданий прокурором протокол пред`явлення особи для впізнання від 21 січня 2015 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_10 при проведенні вищевказаної слідчої дії серед представлених їй чотирьох осіб вказала на особу під номером 3 ( ОСОБА_6 ), який із застосуванням насильства 8 січня 2015 року викрав у неї жіночу сумку. Суд визнав цей доказ недопустимим, оскільки його добуто з порушенням вимог ч. 2 ст. 228 КПК потерпілій були пред`явлені особи (статисти), які суттєво відрізнялись за віком від ОСОБА_6 .
З матеріалів провадження вбачається, що з метою перевірки версії обвинуваченого щодо можливої причетності до скоєння інкримінованого йому злочину іншої особи, а саме ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції в порядку ст. 333 КПК доручив органу досудового розслідування провести слідчу дію пред`явлення потерпілій осіб для впізнання за фотознімками. Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18 липня 2015 року ОСОБА_10 серед фотознімків осіб, пред`явлених для впізнання, у тому числі ОСОБА_11 , не впізнала жодної особи, стверджувала, що раніше цих осіб не бачила, а це спростовує версію обвинуваченого щодо можливої причетності останнього до нападу на потерпілу. При цьому із вказаного убачається, що перед проведенням цієї слідчої дії у потерпілої попередньо було з`ясовано, чи може вона впізнати нападника, опитано про його зовнішній вигляд і прикмети, а також про обставини, за яких вона його бачила, про що свідчить наявний у протоколі її підпис (а.п. 126).

Крім того, обвинувачений після повернення матеріалів до суду першої інстанції за виконанням доручення і до початку судових дебатів ознайомився з матеріалами провадження у повному обсязі, що підтверджується його розпискою від 7 вересня 2015 року (а.п. 147). Згідно з журналом і аудіозаписом судових засідань дослідження виконання доручення, а саме протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 липня 2015 року, відбулося у судовому засіданні 21 вересня 2015 року, що в цілому спростовує доводи скарг засудженого та захисника щодо порушення їх прав у частині ненадання їм доступу до вказаних матеріалів як таких, що могли істотно вплинути на законність судового рішення.
Доводи засудженого про те, що його затримано раніше, ніж про те вказано в протоколі затримання були предметом розгляду судів обох інстанції під час обрання засудженому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та під час розгляду провадження по суті. Як установлено судами, ОСОБА_6 стверджував, що був затриманий 21 січня 2015 року не о 16:20, а о 09:00, однак жодних доказів на підтвердження цього суду не надав і матеріали провадження їх не містять. Також ОСОБА_6 не навів таких доказів і в касаційній скарзі та не вказав, яким чином ці обставини вплинули на правильність судових рішень щодо доведеності його винуватості, кваліфікації його дій, виду та розміру призначеного покарання, у зв`язку з чим Суд не бере ці доводи до уваги.
На думку Суду, за встановлених судом першої інстанції обставин та з урахуванням того, що фізичним насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, охоплюються легке тілесне ушкодження,що спричинило короткочасний розлад здоров`я, дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК кваліфіковано правильно.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженим та захисником в апеляційних скаргах доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, даних, які б свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не виявлено.

З урахуванням вищезазначеного Суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення скарг та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3