Єдиний унікальний № 502/1491/18
Провадження № 1-кп/500/516/18
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

23 серпня 2018 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

провівши в місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000793, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новобахмутівка Ясинуватського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2018 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні. Ухвалою від 23 серпня 2018 року було призначено підготовче судове засідання.

Разом із обвинувальним актом прокурор заявив клопотання, яке підтримав в судовому засіданні, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, в якому посилається на те, що ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 11.07.2018 року підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 16 діб в межах строку досудового розслідування, тобто до 25.07.2018 року. В подальшому строк запобіжного заходу ОСОБА_4 продовжено слідчим суддею у встановленому законом порядку до 23.08.2018 р. включно. Враховуючи рішення Конституційного Суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року, рішення, що носить преюдиційний характер та положення ч.3 ст.315 КПК України, виникла необхідність в обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 є запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) незаконно впливати на потерпілих, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; 3) вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вказав, що на даний час обирати міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не пов`язану з триманням під вартою не доцільно у зв`язку з тим, що останній обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. Будучи на свободі може переховуватись від суду з метою уникнення вказаного покарання. Крім того, судовий розгляд обвинувального акту ще не розпочато, а тому існує ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. Враховуючи той факт, що обвинувачений офіційно не працює, відсутні засоби до існування, характеризується негативно, отже існують ризики того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як в його діях вбачається систематичне вчинення кримінальних правопорушень. Просив суд також врахувати в сукупності всі обставини, передбачені п.п. 1, 2, 5, 8 ч.1 ст.178 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначаючи, що у нього є постійне місце проживання, стабільний заробіток, оскільки він офіційно працевлаштований. Він не має наміру ухилятись від явки до суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, крім того потребує лікування.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила суд застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , зазначаючи, що дійсно ОСОБА_4 має постійне місце проживання, має тісні соціальні зв`язки та суду не надано доказів того, що він має намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлені клопотання, вважає, що у клопотанні захисника слід відмовити, а клопотання прокурора підлягає задоволенню і обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк тримання під вартою з таких підстав.

Так, відповідно до ухвали слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 11.07.2018 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 16 діб до 25.07.2018 року. При цьому слідчим суддею була встановлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховатися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 25.07.2018 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на 30 діб в межах строку досудового розслідування відповідного кримінального провадження, тобто до 23.08.2018 року включно. У зв`язку з цим виникла необхідність у проведені невідкладної процесуальної дії згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, а саме у вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до проведення у повному обсязі підготовчого судового засідання та вирішення питання про призначення судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст.199 КПК України, якою суд керується в силу ч. 3 ст. 315 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Саме тому, враховуючи, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слідчим суддею під час досудового розслідування вже був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого був продовжений, то на підставі вищенаведених норм суд вважає за необхідне на підставі клопотання прокурора розглянути питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого або ж змінити йому застосований раніше запобіжний захід.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти ОСОБА_6», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення у справі «Яблонський проти Польщі», N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справах «Іловецький проти Польщі», N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії», NN 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX).

Суд також оцінює тяжкість покарання (до 10 років позбавлення волі), що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; те, що він не одружений, не має й утриманців, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та навчання.

Враховуючи, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, не зникли, оскільки є підстави вважати, що він може переховатися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, з огляду на те, що він обвинувачується у вчинені умисного тяжкого насильницького злочину проти власності, маючи непогашену судимість за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя особи, а також з огляду на те, що з 31.08.2016 р. до 10.07.2018 р. ОСОБА_4 перебував у розшуку, у зв`язку з чим кримінальне провадження відносно нього було зупинене.

Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на свободі він може ухилитися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, а тому, незважаючи на існування презумпції невинуватості, інтереси правосуддя переважають інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на свободу. Тому у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Разом з цим, на думку суду, прокурор не довів наявність ризиків незаконного впливання на потерпілих, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Ці ризики ґрунтуються лише на припущеннях та не обґрунтовані і не доведені прокурором.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 на строк, що не перевищує 60 днів, до 21 жовтня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 199, 314, ч. 3 ст. 315, 370, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити, в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинувачуваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на строк, що не перевищує 60 днів, до 21 жовтня 2018 року.

Строк дії наявної ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 21 жовтня 2018 року.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , а також направити до Ізмаїльської установи виконання покарань УДПтС України в Одеській області (№ 22) для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1