печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Київської міської ради про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000120 від 26.11.2012,-

В С Т А Н О В И В :

16.08.2018 Київська міська рада в особі звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000120 від 26.11.2012.
Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2015 року, накладено арешт на земельну ділянку площею 54709,47 кв. м. (кадастровий номер: 66:248:025) по вул. Лохвицькій, 1 у Дарницькому районі м. Києва, з забороною розпорядження вказаною земельною ділянкою.
Зазначає, що на даний час, у зв`язку з докорінною зміною ситуації, в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Також зазначає, що вказана земельна ділянка належить територіальній громаді м. Києва та в рамках даного кримінального провадження Київська міська рада визнана в якості потерпілого.
Особа, що подала клопотання в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлялися належним чином. Проте представник Київської міської рада ОСОБА_3 через канцелярію суду подав клопотання про розгляд клопотання за його відсутності.
Представник Головного слідчого управління Національної поліції України у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані, про причини неявки до суду не повідомлено.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000120, зареєстрованому в ЄРДР 26.11.2012, за фактами вчинення службовими особами групи компаній «Укогруп» кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч.ч. 3, 4 ст. 197-1, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 382, ч. 1 ст. 364-1, ч. 2 ст. 364, ч.ч. 1, 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2015 року, накладено арешт на земельну ділянку площею 54709,47 кв. м. (кадастровий номер: 66:248:025) по АДРЕСА_1 , з забороною розпорядження вказаною земельною ділянкою.
Вказаний арешт на земельну ділянку накладався з метою забезпечення повного, об`єктивного та всебічного розслідування даного кримінального провадження, незастосування арешту на зазначене вище майно перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене, пошкоджене, або на вказану земельну ділянку злочинним шляхом може бути оформлене право власності чи користування, з метою проведення судових експертиз та перевірок дотримання містобудівного, земельного законодавства та норм охорони праці, попередження завдання збитків територіальній громаді міста Києва, а також зважаючи на те, що земельна ділянка площею 54709,47 кв. м. (кадастровий номер: 66:248:025) по вул. Лохвицькій, 1 у Дарницькому районі м. Києва, є самовільно захопленою та зберігає на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, які самостійно та в сукупності з іншими зібраними по кримінальному провадженні доказами мають суттєве значення для з`ясування обставин вчинення злочину, встановлення осіб, причетних до його вчинення, з метою забезпечення цивільного позову.
Також, задовольняючи вказане клопотання слідчий суддя послався на те, що вказана земельна ділянка відповідає критеріям, зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України.
Разом з тим, з ухвали слідчого судді про накладення арешту не вбачається мети накладення вказаного арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України.
Крім цього, при розгляді клопотання про скасування арешту, слідчим не доведено необхідність у збереженні накладеного арешту на вказану земельну ділянку.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому дим Кодексом.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-И). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статгі 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Отже, враховуючи, що власником земельної ділянки площею 54709,47 кв. м. (кадастровий номер: 66:248:025) по вул. Лохвицькій, 1 у Дарницькому районі м. Києва є територіальна громада м. Києва, яка визнана потерпілим по даному кримінальному провадженні, а також недоведеність необхідності подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та скасування арешту на вказану земельну ділянку.
На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,-

У Х В А Л И В :

Клопотання Київської міської ради про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000120 від 26.11.2012 задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2015 року № 757/8879/15-к на земельну ділянку площею 54709,47 кв. м. (кадастровий номер: 66:248:025) по вул. Лохвицькій, 1 у Дарницькому районі м. Києва.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчийсуддя ОСОБА_1