Справа № 333/3994/18
Пр. №1-кп/333/536/18
ВИРОК
Іменем України
02 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, дітей на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

16.05.2018, приблизно о 10-50 год., ОСОБА_4 , знаходячись на сходинковій площадці дев`ятого поверху другого під`їзду, будинку АДРЕСА_3 , біля вхідних дверей до квартири АДРЕСА_4 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи у правій руці скляну пляшку об`ємом 0,5 л, наніс потерпілій ОСОБА_5 один удар вищевказаною пляшкою в ліву частину обличчя, в наслідок чого пляшка розбилась. Внаслідок вищезазначених дій, ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 , згідно висновку експерта №866 МД від 09.07.2018, рани у лобовій ділянці ліворуч, рану лівої скроневої ділянки з розповсюдженням на ліву виличну ділянку, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також синці по нижніх повіках лівої і правої ділянок очних ямок, передньої поверхні грудної клітки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останнього: за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинувачені визнав повністю, щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення злочину, викладених вище та при цьому зазначив наступне, що 16.05.2018 з ранку він прийшов до свого знайомого додому, щоб той йому повернув борг. Однак, знайомий не вийшов, а вийшла його мати і він почав знею спілкуватися. Під час розмови, в них виник конфлікт, і він наніс потерпілій один удар скляною пляшкою з під пива в область голови. Що було далі, він не знає, оскільки втік з місця вчинення злочину.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що в цей день до них додому прийшов п`яний ОСОБА_4 і почав з`ясовувати обставини боргу її сина, почав його викликати на розмову. Вона ОСОБА_4 в квартиру не пускала і той наніс їй пляшкою з під пива, боковий удар в голову. На суворому покаранні не наполягала.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені судом, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів, а також, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованому йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні міри покарання, суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений згідно ст. 12 КК України до злочину невеликої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який позитивно характеризується за місцем проживання, не одружений, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, інші обставини справи, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді громадських робіт.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349,369,373,374,376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому наступне покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Речові докази відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1