АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/1804/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/255/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Кривому Розі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000277 від 03.04.2017 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чкалове Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого: ПАТ «ПГЗК» провідним інженером, неповнолітніх дітей на утриманні немає, є інвалідом 3 групи, який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:
Прокурор - ОСОБА_8
Обвинувачений - ОСОБА_6 .
Захисник - ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06.03.2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення та засудженим за наступних обставин.

25 березня 2017 року о 16 годині 40 хвилин в м. Покров Дніпропетровської області ОСОБА_6 знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де в ході бесіди з раніше йому знайомою ОСОБА_9 на ґрунті давно сформованих виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .. В цей же день і час ОСОБА_6 , знаходячись там же і реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи протиправно, підійшов до ОСОБА_9 та умисно завдав множинні удари кулаком правої руки в область грудей ОСОБА_9 , чим згідно висновку експерта №189 від 10.04.2017 року, спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-шкіряних крововиливів грудної клітини, котрі згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Умисні дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок суду першої інстанції незаконний, необґрунтований, належним чином не вмотивованим, винесеним з порушенням норм кримінального та кримінального процесуального законодавства Украйни.

Зазначає про те, що жоден свідок, який був допитаний у судовому засіданні не бачив як він наносив потерпілій удари, про які зазначає потерпіла.

Окрім того, звертає увагу на те, що орган досудового розслідування та суд не врахували, що тілесне ушкодження потерпілої згідно акту судово медичного обстеження № 150 від 27.03.2017 року, є незначним за розміром та те, що потерпіла не зверталась до жодного медичного закладу за медичною допомогою.

ОСОБА_6 вважає, що судом не прийнято до уваги, що єдине тілесне ушкодження у потерпілої розміщено на площі 1*0,5 см, а місце його розташування, згідно висновку експерта, не співпадає з показами самої потерпілої ОСОБА_9 , які вона особисто давала в судовому засіданні, та в присутності учасників процесу показувала місце, куди їй були спричинені тілесні ушкодження.

Також вказує на те, що органом обвинувачення та судом не усунені протиріччя в показах потерпілої та висновках судово медичних експертиз, що ґрунтується на первісному акті обстеження, не надана належна оцінка показам потерпілої та її правнука неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , в частині місця та обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілій.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 вказує на те, що вирок суду першої інстанції незаконний, необґрунтований, належним чином не вмотивованим, винесеним з порушенням норм кримінального та кримінально процесуального законодавства Украйни.

Захисник звертає увагу на те, що судом не повною мірою відображено показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не узгоджуються між собою

Окрім того, звертає увагу на те, що обвинувачений фізично не міг наносити тілесні ушкодження внизу живота потерпілої, оскільки його зріст не міг надати таку можливість, а також дані свідчення спростовує висновок експерта СМЕ №150 від 27.03.2017 року, згідно якого виявлено тілесні ушкодження в області грудної клітини та на момент огляду потерпілої в області мечеподібного відростку грудини є блідо червоного кольору крупноцяткові внутрішньо шкіряні крововиливи. Також згідно висновку СМЕ розмір тілесного ушкодження складає 1x0,5 см та можливо було отримати такий сінець від самостійного удару об поверхню тупого предмету.

Вказує на те, що потерпіла в судому засіданні зазначала, що свідок ОСОБА_11 бачила факт побиття, однак під час допиту даний свідок не підтвердила дану обставину.

Також зазначає про те, що в судовому засіданні потерпіла зазначила, що жодного разу після даних подій вона не зверталася до медичних закладів та не приймала жодних ліків, що в свою чергу не узгоджується ні з кількістю нібито отриманих нею тілесних ушкоджень, ні з їх обсягом.

Захисник вважає, що заява потерпілої від 25.03.2018 року про вчинення щодо неї кримінального правопорушення є ні що інше ніж наклеп, оскільки на протязі тривалого часу між обвинуваченим та потерпілою тривають неприязні відносини.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, просила вирок суду залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 захисник ОСОБА_7 , кожен окремо, підтримали доводи апеляційних скарг, просили їх задовольнити в повному обсязі.
До початку розгляду справи на адресу апеляційного суду Дніпропетровської області від потерпілої ОСОБА_9 надійшли заперечення на апеляційні скарги, в яких вона просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Оскільки вважає посилання в апеляційних скаргах на передбачені КПК України підстави для скасування вироку, є надуманими, необґрунтованими та не узгодженими між собою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, захисника підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з положеннями, закріпленими у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаних вимог закону суд першої інстанції при ухваленні вироку не дотримався.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого, викладені в апеляційних скаргах, щодо істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованими з огляду на таке.

Так, у вироку не наведено детального аналізу усім доказам у провадженні та висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, дії обвинуваченого були кваліфіковані органами досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вказана кваліфікація судом першої інстанції була визнана правильною, а вина ОСОБА_6 доведеною.

Між тим, визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд повно та об`єктивно обставини за яких потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження не з`ясував та позиція обвинуваченого, що він тілесних ушкоджень не спричиняв потерпілій, судом першої інстанції залишилась неперевіреною.

В мотивувальній частині вироку суд зазначив, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведено, підтверджується показаннями потерпілої, свідків та зібраними і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами в їх сукупності, які не містять протиріч між собою, але вказане, не відповідає матеріалам кримінального провадження.

При цьому, суд вказав, що обвинувачений в судовому засіданні вину не визнав і не підтвердив показання потерпілої та свідків, які є послідовні та не протирічать іншим доказам у провадженні.
Окрім того, на підтвердження доведеності вини обвинуваченого у вчиненні ним злочину, суд послався на показання свідків неповнолітнього ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , покази яких містять протиріччя та не відповідають показанням потерпілої і іншим матеріалам провадження.

Як убачається з вироку суду, як на доказ винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, суд посилається на висновок експерта №189 СМЕ від 10 квітня 2017 року та додатковий висновок судово медичної експертизи № 265 від 17.05.2017 року ОСОБА_12 , яким визначено які тілесні ушкодження виявлені у потерпілої ОСОБА_9 .
Однак, згідно даних експертиз виявлені тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо шкіряних крововиливів грудної клітини відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо через перешкоду (одяг), або від ударів об такі предмети.

Разом з цим, суд, дійшовши висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого злочину, вищенаведеним протиріччям не надав належної оцінки і не усунув їх під час судового розгляду та не навів переконливих доводів чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні неодноразово заявляв про упередженість органу досудового слідства при проведенні досудового розслідування, зважаючи на те, що онук потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_13 працює прокурором Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, а покійний син потерпілої ОСОБА_14 працював на посаді прокурора м. Орджонікідзе та старшого помічника прокурора м. Нікополя, однак судом дані обставини не були прийняті до уваги.

За таких обставин, підстави вважати вирок суду вмотивованим у колегії суддів відсутні.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України,та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входить зазначене порушення судом вимог ст. 370 КПК України, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи які викладені в апеляційній скарзі захисника, обвинуваченого та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 419 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000277 від 03.04.2017 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України скасувати та призначити судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4