Постанова
Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ
справа № 490/13495/13-к
провадження № 51-2025км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 4, 6, 9 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено:
- за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
- за пунктами 4, 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Апеляційний суд Миколаївської області ухвалою від 07 липня 2014 року вирок суду першої інстанції залишив без зміни.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2016 року ухвалу апеляційного суду скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Апеляційний суд Миколаївської області ухвалою від 29 грудня 2016 року, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінив: виключив із вироку кваліфікуючі ознаки за пунктами 4, 9 ч. 2 ст. 115 КК вчинення вбивства з особливою жорстокістю та з метою приховати інший злочин. Постановив вважати ОСОБА_7 засудженим:
- за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 14 грудня 2012 року близько 13:00 у стані алкогольного сп`яніння зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на АДРЕСА_2 , який належить ПП ОСОБА_8 , та став вимагати у продавця ОСОБА_9 в борг пляшку пива. Оскільки ОСОБА_9 йому відмовила, між ними розпочалася сварка, в ході якої, ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 декількох ударів кулаками по тулубу, від яких остання впала на підлогу. Після цього ОСОБА_7 дерев`яним держаком для лопати, який знаходився у магазині, завдав 4-5 ударів у голову ОСОБА_9 , заподіявши тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілої, та заволодів належними ОСОБА_8 коштами в сумі 510 грн, якими розпорядився на власний розсуд.
Смерть ОСОБА_9 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді багаточисленних забитих ран голови з масивним крововиливом у м`які покрови, перелому зводу черепа, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, субдуральної гематоми зліва (резекційна трепанація черепа 50 куб см), ускладнена відтоком, набряком головного мозку, набряком легень на фоні вагітності 8-9 тижнів з плодом чоловічої статі в порожнині матки.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що під час досудового розслідування порушено його право на захист, оскільки в нього не було захисника. Стверджує, що в основу вироку судом покладено неналежні та недопустимі докази, які не доводять його винуватості у вчиненні інкримінованих діянь.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку й ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Вказує, що судом було не дотримано вимог ст. 94 КПК, оскільки суди взяли до уваги недопустимі докази, одержані з порушенням права ОСОБА_7 на захист. Вважає, що суд неправильно оцінив висновки експертиз щодо належності крові на пачці цигарок ОСОБА_7 , оскільки вони суперечать показанням потерпілого. Стверджує, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи своїх касаційних скарг, вважали судові рішення незаконними та необґрунтованими, просили їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг засудженого та захисника, просив судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
З огляду на зазначене до компетенції касаційного суду не входить перевірка обставин, зазначених у ст. 409 КПК, а саме невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , були предметом безпосередньої перевірки суду апеляційної інстанції, який у своєму рішенні зазначив про відсутність істотних порушень вимог КПК при встановленні фактичних обставин провадження судом першої інстанції. Тому при розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин провадження, установлених судами.
Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 .Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 , змінюючи кримінально-правову оцінку його дій і кваліфікуючи діяння як розбій, поєднаний з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та умисне вбивство з корисливих мотивів, суд апеляційної інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, безпосередньо досліджені ним під час судового слідства та оцінені відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, апеляційний суд правильно обґрунтував: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що близько 12:00 їхав забрати доньку з роботи та на відстані 250-300 м від магазину зустрів ОСОБА_7 , який попросив у нього сигарету, залишивши при цьому сліди своєї крові на пачці, після чого йому подзвонив ОСОБА_11 та повідомив, що його доньку побили; показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснювали, що бачили ОСОБА_7 , який заходив та виходив з магазину; показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що близько 13:00 повернулась з м. Миколаєва та виявила на підлозі непритомну ОСОБА_9 та відсутність грошей в касі; показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 щодо обставин надання потерпілій першої допомоги; висновками судово-імунологічної, одорологічної, судово-дактилоскопічної, судово-медичної експертиз тощо.

Вказані докази відповідають вимогам КПК на предмет їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у розбої, поєднаному з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та умисному вбивстві з корисливих мотивів.
При цьому за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження в колегії суддів не виникає сумнівів щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК.
Водночас із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 усупереч вимогам ст. 52 КПК не було надано захисника та певні слідчі дії проведено за відсутності останнього, що безумовно, є порушенням права ОСОБА_7 на захист. Проте в основу висновку судів про доведеність винуватості ОСОБА_7 покладено лише ті докази, що є належними і допустимими, надані безпосередньо в суді та одержані відповідо до вимог кримінального процесуального закону.
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, ненадання правової допомоги, якщо це непоправно не вплинуло на загальну справедливість провадження, не можна розцінювати як обов`язкове порушення підпункту «с» пункту 3 та пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі наведені в апеляціях доводи, належним чином було перевірено і визнано безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував у своєму рішенні, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.
З огляду на зазначене суд касаційної інстанції дійшов висновку, що доводи касаційних скарг засудженого та його захисника по суті зводяться до переоцінки доказів та є необґрунтованими. Судові рішення умотивовані та відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Разом з тим, апеляційний суд, виключаючи кваліфікуючі ознаки за пунктами 4, 9 ч. 2 ст. 115 КК вчинення вбивства з особливою жорстокістю та з метою приховати інший злочин і тим самими зменшуючи обсяг обвинувачення, визначеного судом доведеним, залишив незмінним призначений вид та максимальний розмір покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК. Суд касаційної інстанції вважає, що призначений ОСОБА_7 розмір заходу примусу слід зменшити, співрозмірно обсягу вчинених дій, визнаних судом доведеними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які би тягли за собою безумовне скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим:
- за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3