А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
29.01.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017.
Зазначеним вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 25.11.2016 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.2 ст.191, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати в установах, організаціях та підприємствах всіх форм власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки, на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання звільнений з іспитовим строком два роки,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців з позбавленням права обіймати посади в установах, організаціях та на підприємствах всіх форм власності, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Застосований у відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено без змін.
Речові докази: мобільний телефон «Doogee DG750 IRON BONE», який, відповідно до розписки, знаходяться на зберіганні у ОСОБА_9 , повернуто останній як власнику.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 439 грн 80 коп.
Згідно вказаного вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 10.09.2016, біля 21 год. 30 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 , із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що знайшло своє відображення в тому, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 серію ударів взутими ногами по животі, спині, схопив руками за голову та декілька разів вдарив об підлогу, після чого відкрито викрав із кишені штанів останньої належний їй мобільний телефон «Doogee DG750 IRON BONE», вартістю 1 943 грн 20 коп. Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_6 втік з місця вчинення злочину, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на зазначену суму. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1040 від 27.10.2016 завдані потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я і не є небезпечними для життя і здоров`я.
Не погоджуючись із призначеним обвинуваченому ОСОБА_6 покаранням, заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржений ним вирок Ужгородського міськрайонного суду від 30.05.2017 та ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки, в решті оскаржений вирок залишити без змін. Також прокурор просить самостійно виконувати вирок Ужгородського міськрайонного суду від 25.11.2016.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, прокурор вказує, що місцевий суд при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 безпідставно звільнив його від відбування покарання з випробуванням, а також неправильно застосував вимоги закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що жодних обставин, які б свідчили про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання суд першої інстанції у вироку не навів.
ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.187 КК України, який згідно вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких. Даний злочин ним вчинено саме в той час, коли кримінальне провадження про його попереднє обвинувачення за ч.2 ст.191 та ч.2 ст.185 КК України перебувало в провадженні Ужгородського міськрайонного суду. Такі обставини свідчать про стійку асоціальну поведінку винного, відсутність стримуючих факторів та неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
На вищезазначену апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення, згідно з якими захисник не погоджується з наведеними прокурором мотивами та підставами скасування вироку Ужгородського міськрайонного суду від 30.05.2017.
Адвокат вказує, що відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, він шість місяців знаходився під вартою в Закарпатській УВП № 9, після чого вказаний вище запобіжний захід був змінений на домашній арешт.
Також адвокат просить врахувати, що ОСОБА_6 виховує малолітнього сина та став на шлях виправлення, оскільки він добровільно звернувся в Закарпатський обласний наркологічний диспансер для проходження курсу лікування психічних та поведінкових розладів, спричинених вживанням стимуляторів.
Заслухавши доповідь судді та доводи прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій- третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
З вироку Ужгородського міськрайонного суду від 25.11.2016 та оскарженого наразі вироку від 30.05.2017 вбачається, що ОСОБА_6 вчинив злочин відображений в оскаржуваному вироку від 30.05.2017 до постановлення попереднього вироку від 25.11.2016 10.09.2016 (а.п. 168-172, 176-178).
Тому в даному випадку слід призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням вимог ч.4 ст.70 КК України.
Апеляційний суд визнає що призначене ОСОБА_6 , судом першої інстанції, покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки - є законним та обгрунтованим.
Разом з тим, призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, місцевий суд помилково визначив тривалість основного покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Так, оскарженим вироком суду від 30.05.2017 призначено основне покарання - чотири роки позбавлення волі - більш суворе ніж остаточне покарання за попереднім вироком того ж місцевого суду від 25.11.2016 - три роки позбавлення волі.
Жодним з існуючих вироків стосовно ОСОБА_6 не призначалось основне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки і шість місяців, а тому в цій частині, окаржуваний прокурором вирок підлягає відповідній зміні.
Відхиляючи доводи прокурора про необґрунтованість застосованого судом випробування до ОСОБА_6 , апеляційний суд враховує наступне.
ОСОБА_6 є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину,- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 138), свою вину у вчиненому визнав повністю, в суді апеляційної інстанції виявив щире каяття та відшкодував шкоду.
Усі ці обставини відповідно характеризують ОСОБА_6 та безумовно свідчать про можливість виправлення винного в умовах випробування.
Таким чином, апеляційний суд визнає, що при призначенні ОСОБА_6 основного покарання слід застосувати інститут звільнення від його відбування, передбачений ст.75 КК України та з урахуванням тяжкості злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України визначена судом максимальна тривалість іспитового строку, з покладенням на нього в тому числі обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України є правильною та не підлягає зміні.
Керуючись ст. 404,407,418, 419 КПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017 змінити в частині призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2016 більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права обіймати посади в установах, організаціях та підприємствах всіх форм власності строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного йому покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися до органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: