Справа № 141/873/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2018 року смт. Оратів
Оратівський районний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого та цивільного відповідачаОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000098 від 27.06.2017 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Фронтівка Оратівського району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, учасника бойових дій в зоні АТО, на утриманні двоє малолітніх дітей,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
26.06.2017 року близько 21 години 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився по вул. Гагаріна, с. Фронтівка, Оратівського району. В цей час між неповнолітніми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла словесна суперечка, після чого до них підійшла ОСОБА_10 та вирішила з`ясувати що трапилось, внаслідок чого у ОСОБА_11 виник словесний конфлікт із ОСОБА_10 . Через декілька хвилин до вищевказаних осіб підійшов ОСОБА_4 , який сказав ОСОБА_6 «йди сюди», на що ОСОБА_6 почав тікати від ОСОБА_4 на територію домогосподарства ОСОБА_12 , однак ОСОБА_4 на середині подвір`я наздогнав ОСОБА_6 , після чого умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6 , далі наніс один удар кулаком лівої руки в обличчя, а також наніс один удар правою ногою по тулубі, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців та саден.
Відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи №97 від 27.06.2017 року у гр. ОСОБА_6 мало місце тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці грудної клітки зліва, садна в ділянці верхньої губи справа, які належить до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений та цивільний відповідач ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України визнав повністю, щиро каявся у скоєному. Цивільний позов не визнає у повному обсязі.

В судовому засіданні представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_7 не заперечувала проти зміни обвинувачення ОСОБА_4 . Цивільний позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

У зв`язку з заявою обвинуваченого ОСОБА_4 про повне визнання вини на підставі ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників процесу вважає за недоцільне здійснювати повне дослідження обставин справи, зокрема, допит свідків та досліджувати письмові докази, що містяться в матеріалах кримінальних проваджень. При цьому, суд пересвідчився у тому, що зміст встановлених обставин є ОСОБА_4 зрозумілим та у відсутності сумніву в позиції обвинуваченого та добровільності його позиції щодо визнання ним фактичних обставин встановлених досудовим слідством. Тому, суд обмежується допитом обвинуваченого та представника потерпілого та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого даних. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу оголошено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оспорювати встановлені досудовим слідством фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку.

Згідно зі ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини особа має право при визначенні... будь-якого кримінального звинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом....

Суд приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєння ним нових злочинів та враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а саме те, що відповідно до положень ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 1 ст. 125 КК України відносяться до категорії невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, суд виходить із сукупності всіх обставин справи, зокрема форми вини, мотиву та цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, наслідків що настали.
Так, до обставин які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України відсутні.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Оратівського районного сектору пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 03.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив умисний злочин невеликої тяжкості. Відповідно до характеристики виданої Фронтівською сільською радою Оратівського району Вінницької області ОСОБА_4 зареєстрований та проживає в с. Фронтівка Оратівського району Вінницької області спільно із дружиною та двома малолітніми доньками. За час проживання у селі зарекомендував себе з позитивної сторони, являється учасником бойових дій в зоні АТО, спиртними напоями не зловживає, скарг від рдних та сусідів до виконкому сільської ради не надходило.
ОСОБА_4 має базову загальну середню освіту, проживає у будинку, який належить його матері спільно із дружиною та дітьми, алкогольними напоями не зловживає, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги не вживає, на даний час ніде не працює, живе за рахунок ведення особистого селянського господарства. Являється учасником бойових дій в зоні АТО, нагороджений відзнакою Президента України за участь в АТО, психічними розладами та хронічними захворюваннями не страждає, свою вину у скоєному правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України не визнає.
Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як "середній" та ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як "середній".
З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_4 вбачається, що виправлення останнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб) та за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: залучення до проведення профілактичних бесід про наслідки вчинених адміністративних та кримінальних правопорушень; залучення до програми «Управління гнівом» направлена на сприяння у набутті навичок самоконтролю та самодисципліни, «Вибір до змін» - направлена на підвищення мотивації до позитивних змін у житті та,, сприяє у набутті навичок планування свого життя. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, уповноважений орган з питань пробації, вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь - письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

Абзацом 17 ч.1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_4 .

Разом з тим суд враховує також особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся, під наглядом у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на даний час ніде не працює, має на утриманні двоє малолітніх дітей ( доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), являється учасником бойових дій в зоні АТО, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обвинувачений та цивільний відповідач ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» з підстав п. «д» ст. 1 цього Закону, оскільки він являється учасником бойових дій в зоні АТО, просив задовольнити дане клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував щодо задоволення клопотання.

Представник потерпілого та цивільний позивач ОСОБА_7 заперечувало щодо задоволення даного клопотання, просила визнати ОСОБА_4 винним

Суд заслухавши думку учасників судового розгляду приходить до наступного.

Згідно із пунктом д) Закону України "Про аміністію в 2016 році" від 22.12.2016 року підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Закон України "Про аміністію в 2016 році" від 22.12.2016 року набрав чинності 07.09.2017 року.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 07.04.2015 року Управлінням особового складу штабу Командування Сухопутних військ, ОСОБА_4 являється учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» встановлено, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

В даному випадку злочин був вчинений до дня набрання ним чинності включно.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не відноситься до осіб, які зазначені у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та в статті 9 Закону України № 1810-VIІI від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році».

За таких обставин обвинувачений підлягає звільненню від призначеного покарання згідно з п. „д" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Обставин, які б унеможливили застосування до ОСОБА_4 акту амністії в судовому засіданні не встановлено.

Представником потерпілого ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 10 000 грн, обґрунтовуючи позовні вимоги душевними стражданнями, які пережив її син потерпілий ОСОБА_6 у зв`язку з самим фактом нанесення йому тілесних ушкоджень; приниженням честі та гідності її сина перед односельчанами; порушенням нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження нормального способу життя.

Обвинучачений ОСОБА_4 в судовому засіданні цивільний позов не визнав, зазначив, що не зрозуміло, яким чином представник потерпілого визначила суму моральної шкоди, яка нічим не доведена.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Вирішуючи цивільний позов про стягнення моральної шкоди, суд виходить із характеру протиправних дій обвинуваченого, які полягали в завданні потерпілому ОСОБА_6 душевних страждань у зв`язку з нанесенням йому тілесних ушкоджень , порушенні устрою життя, та нервовому потрясінні, а тому вважає доводи представника потерпілого щодо завданих йому моральних страждань є обґрунтованими. Разом із тим, заявлена потерпілим сума відшкодування є явно нерозумною та завищеною. Суд переконаний, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не можуть бути невиправданим засобом збагачення. Враховуючи обставини справи, суд вважає адекватним відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що цивільний позов слід задовольнити частково та стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 00 коп.
Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.
Речові докази по справі відсутні.
Судові витрати по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст.100, 124, 349 ч.3, 368, 370, 373-376 КПК України, ст. 141 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 160(сто шістдесят) годин громадських робіт.

Звільнити ОСОБА_4 , від відбування покарання у виді громадських робіт на підставі пункту «д» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти у сумі 5000 грн. 00 коп. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
На вирок суду може бути подана апеляція на протязі 30 діб з моменту його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Оратівський районний суд.

СУДДЯ ОСОБА_1