Дата документу Справа № 314/398/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/398/18 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/980/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 6 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 1 лютого 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений має більше п`яти судимостей за вчинення умисних злочинів, переважно корисливих тяжких, та знову відбуває покарання за вчинення тяжкого корисливого злочину, за місцем відбуття покарання характеризується посередньо, заходів для свого працевлаштування не приймав, за весь час відбуття покарання має лише одне заохочення, натомість мав стягнення за зберігання мобільного телефону.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він має заохочення, два стягнення за зберігання мобільного телефону були зняті в установленому законом порядку, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, працював прибиральником, але пішов з роботи через конфлікти з іншими засудженими, до кінця строку відбування покарання залишилось приблизно 3 місяці.
Вважає, що вагомих підстав для відмови йому в застосуванні ст. 81 КК України не має.
Крім того, від засудженого ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначає про те, що він тривалий час працює прибиральником, однак адміністрація установи виконання покарань не надала жодних документів, які підтверджують його працевлаштування, він став на шлях виправлення, у вчиненому розкаявся, і його матері необхідна допомога по догляду за племінниками.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, прокурора, яка ухвалу суду вважала законною та обґрунтованою, була проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополь Запорізької області, громадянин України, українець, маючий середню освіту, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 17 березня 2017 року, яким він засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, в строк призначеного покарання зараховано частково відбуте покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2016 року, а саме з 12 січня 2016 року до 2 лютого 2016 року та з 3 липня 2016 року до 24 липня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2016 року, а саме з 25 липня 2016 року до 6 жовтня 2016 року та з 7 жовтня 2016 року до 1 листопада 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року, а саме з 2 листопада 2016 року до 17 січня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року, а саме з 18 січня 2017 року до 17 лютого 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Також зараховано строк попереднього ув`язнення з 17 лютого 2017 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 21 січня 2016 року.
Під час тримання в слідчому ізоляторі з 21 січня 2016 року вимог режиму тримання не порушував, заохочень не мав.
У Вільнянській установі виконання покарань № 11 відбував покарання з 30 жовтня 2016 року, за період відбування покарання допустив 1 порушення установленого порядку відбування покарання за зберігання мобільного телефону, заохочень не мав.
В Софіївській виправній колонії № 55 відбував покарання з 6 квітня 2017 року, за період відбування покарання порушень встановленого режиму відбування покарання не допускав, заохочень не мав.
З 16 травня 2017 року тримався в слідчому ізоляторі, встановлених вимог режиму тримання не порушував, заохочень не мав.
В Софіївській виправній колонії № 55 відбуває покарання з 6 червня 2017 року, за період відбування покарання допустив 1 порушення установленого порядку відбування покарання за зберігання мобільного телефону, має 1 заохочення.
При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Софіївській виправній колонії № 55, засуджений в цілому характеризується посередньо.
Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, не завжди дотримується правомірних стосунків з персоналом. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До виконання законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, але виконує їх. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, хоча достатніх навичок для їх самостійного виконання не має. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не завжди бере участь в організаціях виховних заходів, які проводяться в установі. Не приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Участь в роботі самодіяльних організацій не бере. Іноді підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов (а.с. 7).
Разом з тим, засудженому ОСОБА_7 16 червня 2017 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у вигляді зміни умов тримання, 10 листопада 2017 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, 31 січня 2018 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у вигляді умовно-дострокового звільнення (а.с. 8).
Крім того, з дослідженої судом апеляційної інстанції довідки про заохочення та стягнення вбачається, що два стягнення засуджений отримав 7 січня 2017 року та 14 липня 2017 року за порушення умов відбування покарання за зберігання мобільного телефону, а одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці отримав 29 грудня 2017 року, тобто безпосередньо перед зверненням до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення (а.с. 9-10).
Вказані стягнення, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені і зняті, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.
Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.
Так, з довідки про отриману заробітну плату та довідки про виконання норм виробітку вбачається, що ОСОБА_7 за період з 6 червня 2017 року по 1 лютого 2018 року не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 16-17).

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого про те, що адміністрація установи виконання покарань не надала документів, які підтверджують його працевлаштування, то вони спростовуються вищезазначеними довідками, підстав для сумніву в достовірності яких засудженим в апеляційній скарзі наведено не було.
Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.
Інші доводи апеляційної скарги засудженого колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання та не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 6 березня 2018 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 6 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4