Ухвала

19 вересня 2018 р.

м. Київ
справа № 647/1283/17

провадження № 51-8587 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу першого заступника прокурора Херсонської області на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05 червня 2018 року відносно ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 29 березня 2018 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 197 грн 74 коп. витрат на проведення експертизи.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 05 червня 2018 року вирок місцевого суду відносно ОСОБА_4 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винними і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, приблизно о 16.00 год. 21 травня 2017 року з будинку АДРЕСА_1 таємно викрав майно ОСОБА_5 на загальну суму 2500 грн.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду відносно ОСОБА_4 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно виключив із обвинувачення ОСОБА_4 таку кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, як «повторність», та перекваліфікував дії засудженого за ч. 1 ст. 185 КК України. Апеляційний суд цієї помилки не виправив, доводи апеляційної скарги прокурора щодо хибної кваліфікації дій засудженого не врахував та, залишивши її без задоволення, усупереч положенням ст. 419 КПК України своє рішення належним чином не мотивував.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна у касаційній скарзі прокурора не піддаються сумніву.

Відповідно доположень ч. 1 ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з приміткою 1 до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень видно, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 було кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, посилаючись на те, що 10 червня 2016 року було затверджено та направлено до Херсонського міського суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.
Однак Бериславським районним суд Херсонської області було встановлено, що на момент ухвалення вироку у даному кримінальному провадженні розгляд у Херсонському міському суді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, не було завершено.
Разом із цим стороною обвинувачення не було надано та не було досліджено судом вирок суду, яким би ОСОБА_4 було визнано винуватим та засуджено за вчинення корисливих злочинів.
Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Положеннями ст. 62 Конституції гарантується, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Зі змісту касаційної скарги видно, що прокурор не заперечує відсутності обвинувальних вироків за вчинення ОСОБА_4 злочинів, визначених у примітці 1 до ст. 185 КК України, які б набрали законної сили на момент ухвалення вироку Бериславським районним судом Херсонської області у даному кримінальному провадженні. Натомість він вважає, що для кваліфікації дій винної особи за ч. 2 ст. 185 КК України з кваліфікуючою ознакою «повторно» достатньо самого факту обвинувачення у вчиненні більше одного злочину із вищезазначених.
Посилання прокурора на п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2007, відповідно до положень якого «для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин», у цьому випадку є неприйнятним. Адже така правова оцінка діяння є можливою тільки за умови, коли всі епізоди злочинної діяльності є предметом одного судового розгляду, оскільки за таких умов суд безпосередньо досліджує докази та у вироку робить висновок про доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому.
За таких обставин Бериславський районний суд Херсонської області дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виключення із обвинувачення ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки як «повторність» та необхідність перекваліфікації дій останнього з ч. 2 на ч. 1 ст. 185 КК України.
З такими висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора та постановив мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України законним та обґрунтованим. При цьому доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, зокрема ті, на які прокурор посилається в касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та мотивовано спростовані.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування ухвали апеляційного суду, у провадженні не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення цієї касаційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Херсонської області на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05 червня 2018 року відносно ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3