Справа № 621/220/18
провадження № 1-кп/610/116/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.09.2018 року колегія суддів Балаклійського районного суду Харківської області у складі головуючого: - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153, ч.2 ст. 15, п.10 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Балаклійського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що на теперішній час продовжують існувати ризики переховування його від суду, так як злочини, які інкримінуються останньому, є тяжкими та особливо тяжкими, за які передбачена відповідальність у виді довічного позбавлення волі. ОСОБА_10 має можливість перетину державного кордону України у напрямку країн, які не передбачають наявність закордонного паспорта, крім того, після вчинення злочину ОСОБА_10 зник з місця події, залишивши потерпілу у непритомному стані. Це дає підстави вважати, що він може втекти з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Обвинувачений може впливати на свідків, потерпілу та експертів у кримінальному провадженні, оскільки їх місця проживання та контактні телефони відкриті у даному кримінальному провадженні, а, знаходячись на свободі, ОСОБА_7 матиме можливість впливати на цих осіб з метою зміни або спотворення їх показань. Про це також свідчить той факт, що у ЄРДР внесено відомості щодо примушування законного представника неповнолітньої потерпілої, спрямоване на відмову від давання показань потерпілою ОСОБА_11 .
Крім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на характер та спосіб вчинених дій, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень. А також те, що він раніше судимий за вчинення умисних тяжких злочинів через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти продовження запобіжного заходу, посилався на припущення прокурора про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, вважає надані прокурором докази на підтвердження його вини сфальсифікованими, недопустимими і які є невід`ємною обставиною для зміни запобіжного заходу на більш м`який. Заперечував свою причетність до злочинів, у яких обвинувачується, вказав, що не перешкоджатиме судовому розгляду та буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.
Захисник обвинуваченого також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його необґрунтованим, заявив клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу на домашній арешт. Зазначає, що 28 серпня 2017 року при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 підставами були докази, зібрані за один день, а саме: протоколи допиту потерпілої, протокол впізнання нею ОСОБА_10 та протокол впізнання останнього свідком ОСОБА_12 , не маючи на той час висновків експертиз, які могли підтвердити факт тілесного контакту підозрюваного та потерпілої.
На теперішній час суд дослідив всі письмові докази по справі, які містять суттєві протиріччя і свідчать на користь обвинуваченого, що, на думку захисника, є підставою для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.
Представник потерпілої підтримала клопотання прокурора та просила його задоволити, просила відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника, посилаючись на те, що ризики , які були встановлені під час обрання запобіжного заходу, на теперішній зовсім не зменшились, а продовжують існувати.
Заслухавши клопотання прокурора, захисника, обвинуваченого, думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.
На підставі матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 04 жовтня 2018 року.
У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.
Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;8) наявність судимостей у обвинуваченого;9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

В силу ч.3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною 1 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
Відповідно до правової позиції, сформульованої в п.79 рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні корисливого злочину та злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканності щодо неповнолітньої потерпілої через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, серед яких злочин, пов`язаний проти статевої свободи та статевої недоторканності. Під час обрання та продовження запобіжного заходу констатовано обгрунтованість підозри у вчиненні умисних злочинів, за вчинення яких, у разі визнання винуватим за ч.3 ст. 152 КК України, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а за ч.2 ст. 15, п.10 ч.2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі.
Крім того, необхідно врахувати обізнаність обвинуваченого про особу потерпілої, яка є неповнолітньою, та свідків, які також є мешканками міста Зміїв, що свідчить про реальну можливість незаконного впливу на них з метою надання необхідних йому показів.
Таким чином, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували під час продовження запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, а саме: можливість переховування від суду, вчинення іншого правопорушення, можливість незаконного впливу на неповнолітню потерпілу та свідків не зменшились та існують на даний час, а більш м`який запобіжний захід застосовувати до ОСОБА_7 на даний час є неможливим.
Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого у повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейского суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним у п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції».
Крім того, у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейский суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Доводи сторони захисту про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно вказували на причетність обвинуваченого до злочинів, які є зараз предметом розгляду, не спростовують доводів клопотання обвинувачення щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою. Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути так само переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку суду.
Надані стороною захисту обставини щодо зареєстрованого місця проживання та можливої роботи обвинуваченого, щодо наявності малолітньої дитини не є достатньо вагомими, щоб запобігти зазначеним вище ризикам.
За таких обставин у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити.
Підстав для визначення розміру застави не вбачається.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 176, 177,178, 331 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт- відмовити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 15 листопада 2018 року.
Виконання ухвали доручити Балаклійському ВП ГУНП в Харківській області.
Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: