АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2372/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
22 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року, -
Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із забороною покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби, в межах строку досудового розслідування, а саме до 13 червня 2018 року включно, щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_9 під домашнім арештом.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник зазначає про відсутність доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та вказує, що слідчим суддею не враховано, що стороною обвинувачення не надано відомостей про існування попередньої змови групою осіб. Додає, що сторона обвинувачення фактично криміналізує звичайний процес укладення суб`єктами господарювання цивільно-правових договорів, оскільки сам по собі проект рішення Одеської міської ради не створює жодних правових наслідків, а порушення вимог Регламенту Одеської міської ради, на які посилається сторона обвинувачення, не містять склад злочину, передбачений статтею 191 КК України.
Також апелянт зазначає, що станом на дату розгляду даного клопотання рішення Одеської міської ради від 19.10.2016 року № 1317-УІІ «Про надання згоди на придбання у комунальну власність територіальної громади м. Одеси індивідуально визначеного майна у вигляді нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д» у судовому порядку незаконним не визнавалося.
Крім того, адвокат вказує на те, що інкриміновані ОСОБА_9 дії, вказані у клопотанні, не відповідають правовій кваліфікації, передбаченій ч. 5 ст. 191 КК України. Додає, що ОСОБА_9 в силу займаній посаді не може забезпечити результати будь-якого голосування з боку депутатів Одеської міської ради, він не є депутатом Одеської міської ради, а тому не може бути членом будь-якої постійної комісії ради.
Апелянт наголошує, що твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не організував та не забезпечив під час підготовки проекту рішення витребування додаткових документів, не грунтується на законі, оскільки всі необхідні для підготовки проекту рішення документи були в наявності. Додає, що жоден із структурних підрозділів Департаменту комунальної власності згідно встановлених радою процедур не наділений повноваженням щодо підготовки документації про придбання територіальною громадою м. Одеса нерухомого майна, а тому Департаментом вжито достатньо заходів для підтвердження обґрунтованості проекту рішення, яке було прийнято 19.10.2016 року, у зв`язку із чим підозра в цій частині є необґрунтованою.
Адвокат звертає увагу суду на те, що підписуючи договір купівлі-продажу ОСОБА_9 керувався чинним законодавством, довіреністю на підписання конкретного договору і рішенням Одеської міської ради. Крім того, апелянт вказує на те, що у клопотанні відсутня інформації стосовно того, що 16 грудня 2016 року Держфінмоніторинг зупинив проведення видаткових фінансових операцій, що можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, за рахунком № НОМЕР_1 , що відкритий в АБ «Південний» (МФО 328209) та належить ТОВ «Девелопмент Еліт», а ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року накладено арешт на грошові кошти у сумі 185 млн. грн., розміщені на рахунку ТОВ «Девелопмент Еліт», з урахуванням того, що правом розпоряджатися коштами набуло лише ТОВ «Девелопмент Еліт», ОСОБА_9 не заволодівав коштами міського бюджету м. Одеси.
Сторона захисту наголошує на тому, що прокурор обмежився формальним посиланням на обґрунтованість підозри і тяжкість обвинувачень ОСОБА_9 та відсутність даних на підтвердження існування у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Додає, що в обгрунтування наявності ризику переховування прокурором зазначено лише про тяжкість злочину, проте ОСОБА_9 перебуваючи під домашнім арештом, продемонстрував належну процесуальну поведінку, з`являвся за кожним викликом до детектива і прокурора.
Адвокат зазначає, що ризик знищення або спотворення будь-яких речей чи документів спростовується тим, що під час прийняття рішення про надання згоди на придбання нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д, депутати розуміли і знали, що приміщення потребує ремонту.
Крім того, апелянт вказує на те, що прокурором та слідчим суддею не наведено мотивів і обгрунтування того, яким чином нічній домашній арешт може запобігти ризику знищення документів, а ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних спростовується відсутністю фактів такого тиску чи впливу. Додає про відсутність доказів існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
У підсумку захисник вказує, що клопотання не містить даних про неможливість застосування до ОСОБА_9 більш мякого виду запобіжного заходу, як і не містить обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
13 лютого 2018 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Прокурор другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_10 , яке ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року задоволено частково та продовжено та продовжено ОСОБА_10 строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із забороною покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби, в межах строку досудового розслідування, а саме до 13 червня 2018 року включно.
Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_10 під домашнім арештом, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури,встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься у клопотанні прокурора.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_10 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку.
Твердження захисника про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає непереконливим, оскільки, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Посилання сторони захисту на те, що слідчим суддею не враховано ненадання стороною обвинувачення відомостей про існування попередньої змови групою осіб, то, з урахуванням стадії кримінального провадження, обставини, на які посилається захисник, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.
Твердження адвоката про те, що інкриміновані підозрюваному дії, не відповідають правовій кваліфікації, передбаченій ч. 5 ст. 191 КК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про продовження строку тримання особи під вартою. Крім того, кваліфікація дій підозрюваного може бути змінена протягом досудового розслідування, проте на момент розгляду клопотання, у колегії суддів не викликає сумнівів правильність кваліфікації дій підозрюваного, з урахуванням обставин справи та доданих до клопотання доказів.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_10 .
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, а тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання прокурора, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 на свободу, у зв`язку із чим вимоги апеляційної скарги щодо недоведеності у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід визнати непереконливими.
Крім того, посилання захисника на невмотивованість прокурором наявності у даному кримінальному провадження ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слід визнати непереконливими, з урахуванням змісту клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під домашнім арештом, відповідно до якого прокурором обґрунтована наявність кожного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України. Даних, які б спростовували такі висновки сторони обвинувачення, адвокатом не надано.
В сукупності із вищезазначеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_10 .
Доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_9 в силу займаній посаді не може забезпечити результати будь-якого голосування з боку депутатів Одеської міської ради, те, що він не може бути членом будь-якої постійної комісії ради, те, що ОСОБА_9 не організував та не забезпечив під час підготовки проекту рішення витребування додаткових документів, те, що жоден із структурних підрозділів Департаменту комунальної власності згідно встановлених радою процедур не наділений повноваженням щодо підготовки документації про придбання територіальною громадою м. Одеса нерухомого майна, те, що підписуючи договір купівлі-продажу ОСОБА_9 керувався чинним законодавством, довіреністю на підписання конкретного договору і рішенням Одеської міської ради, те, що у клопотанні відсутня інформації стосовно того, що 16 грудня 2016 року Держфінмоніторинг зупинив проведення видаткових фінансових операцій, що можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, те, що правом розпоряджатися коштами набуло лише ТОВ «Девелопмент Еліт», те, що ОСОБА_9 не заволодівав коштами міського бюджету м. Одеси, колегія суддів визнає передчасними, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження.
Твердження сторони захисту про те, що клопотання слідчого не містить даних про неможливість застосування до ОСОБА_9 більш м`якого виду запобіжного заходу, слід визнати непереконливими, оскільки такі твердження не знайшли свого підтвердження, з урахуванням змісту клопотання сторони обвинувачення, яке на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст. 183 КПК України.
Посилання адвоката на те, що клопотання не містить обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням змісту постанови про продовження строку досудового розслідування від 04.04.2018, яка, в свою чергу, містить перелік слідчих і процесуальних дій, необхідних для виконання (а.с. 45-47 т. 1).
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 176 178, 181, 194, 196, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року, якою частково задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та продовжено щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування, а саме до 13 червня 2018 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4