Справа № 204/531/18
Провадження № 1-в/204/240/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника установи ОСОБА_5
особи, відносно якої
розглядається заява ОСОБА_6
при розгляді у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяви лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1
В С Т А Н О В И В:
25 січня 2018 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 . У зв`язку з тим, що в провадженні судді перебувала заява лікаря-психіатра про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 за попередній міжкомісійний період, суд призначив справу після розгляду попередньої заяви. В судове засідання, призначене на 01.03.2018 не прибув адвокат ОСОБА_4 , причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим розгляд заяви було перенесено. 05.03.2018 судове засідання було відкладено за клопотанням захисту до розгляду апеляційної скарги за попередньою справою. 02.04.2018 судове засідання було відкладено за клопотанням адвоката для виклику та допиту лікуючого лікаря. 19.04.2018 судове засідання було відкладено за клопотанням захисту до розгляду апеляційної скарги за попередньою справою. В наступне судове засідання, призначене на 23.05.2018 адвокат ОСОБА_4 не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В судові засідання, призначені на 30.05.2018, 04.06.2018, 08.06.2018 захисник не з`явився, подав до суду заяви про перенесення судових засідань у зв`язку з його зайнятістю. Таким чином, справу було розглянуто судом в розумні строки, які були необхідні в даному випадку для повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та порушення права на захист ОСОБА_6 , який бажав слухати справу лише з адвокатом ОСОБА_4 .
Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.02.2013, ОСОБА_6 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України. До ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_5 підтримав подану заяву та просив суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 .
Лікуючий лікар ОСОБА_7 підтримала заяву.Пояснила суду, що психічний стан ОСОБА_6 залишається нестійким, позитивних змін не має. Зазначила, що пацієнт характеризується активним типом суспільної небезпеки, оскільки у нього наявний психопатологічний стан, який супроводжується проявами агресивності, роздратованості, відмовою від лікування, що зафіксовано документально. Хворий грубо поводиться з персоналом, веде себе зухвало. Також у нього відсутнє розуміння хворобливості свого стану, він вважає себе повністю здоровим, не виказує жалю з приводу скоєного.

ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що він режиму не порушує, медичному персоналу не грубить. Пояснив суду, що він вважає себе здоровою людиною.
Захисник ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що ОСОБА_6 не є психічно хворою людиною, посилаючись на те, що під час проведення експертизи він симулював хворобу. Просив призначити повторну судово-психіатричну експертизу.Також зазначив, що заяву подано неналежною особою.
Прокурор ОСОБА_3 підтримала подану заяву.
Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Крім того, у відповідності до ч.3 ст. 314 КПК України, розгляд питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа.
Надаючи оцінку доводу захисника в частині того, що заяву було подано неналежною особою, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що заяву було подано та підписано ОСОБА_5 . У судовому засіданні встановлено, що інтереси лікарні представляє, зокрема, лікар-психіатр ОСОБА_5 , якому надано таке право відповідно до довіреності (а.с.17), яка підтверджує його повноваження як представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», тобто, психіатричного закладу, який надає особі психіатричну допомогу, про який йдеться у ст.95 КК України та ст.314 КПК України. Враховуючи той факт, що ОСОБА_6 знаходиться на лікуванні в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», а ОСОБА_5 є лікарем-психіатром та представником психіатричного закладу, який надає особі психіатричну допомогу, суд приходить до висновку, що заяву подано належною особою. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що доводи захисника в цій частині вже були предметом оцінки судом та було надано їх належну оцінку в ухвалах Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2017, 19.02.2018. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції. Зазначені ухвали набрали законної сили.
Відповідно до ч.1 ст.532 КПК України вирок або ухвали суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
Відповідно до ч.1 ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконання на всій території України.
Таким чином, дане посилання захисника ОСОБА_4 вже розглядалося в суді першої інстанції, ухвали набрали законної сили, а тому відповідно до ст.533 КПК України підлягає обов`язковому виконанню.
Посилання захисника в частині того, що відповідно до експертного дослідження судово-психіатричного експерта ОСОБА_8 , до ОСОБА_6 повинні бути застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу с посиленим наглядом, суд відкидає, оскільки вони вже підлягали оцінці та було надано їх належну оцінку, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, викладеної у відповідних ухвалах суду від 16.01.2017 та 19.02.2018, які набрали законної сили, та відповідно до ст.533 КПК України підлягають обов`язковому виконанню.
Надаючи оцінку позиції захисника та ОСОБА_6 стосовно симуляції хвороби, суд приходить до наступного. Позиція ОСОБА_6 та його захисника полягає в тому, що ОСОБА_6 під час проходження психіатричної екпертизи симулював захворювання. Аналізуючи фактичні обставини справи, що наразі є предметом розгляду в суді, з`ясувавши думку учасників процесу, зокрема, вислухавши пояснення лікарів-психіатрів, дослідивши письмові матеріали справи, зокрема, Акт стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи №415 (аркуші особової справи 128-133), встановлено наявність у ОСОБА_6 психічної хвороби. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №38 (а.с.3-6), ОСОБА_6 страждає на психічне захворювання шизофренію, простої форми, безперервного типу перебігу, «simplex» синдром, помірно виражений психопатоподібним тип дефекту. З пояснень представника лікарні ОСОБА_5 , та лікуючого лікаря ОСОБА_7 , діагноз психічної хвороби, зазначений в висновку, повністю підтверджений. Крім того, з ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2017 вбачається, що при дослідженні експертного дослідження судово-психіатричного експерта ОСОБА_8 , на який посилається захисник, судом було встановлено, що ОСОБА_8 у своєму висновку, також прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_6 психічного захворювання, таку позицію він висловив і при допиті у судах.У зв`язку з чим, посилання ОСОБА_6 та його захисника щодо симуляції хвороби повністю спростовуються. Незгода захисника та особи, відносно якої вирішується питання про можливість продовження примусових заходів медичного характеру, які не є фахівцями в області психіатрії, з наявністю психічної хвороби у ОСОБА_6 , є необґрунтованою та розцінюється судом як намагання припинити лікування ОСОБА_6 . Крім того, суд черговий раз звертає увагу на той факт, що доводи захисника в цій частині були предметом оцінки як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, викладеної у відповідних ухвалах суду від 16.01.2017 та 19.02.2018, які набрали законної сили, та свідчать про помилковість позиції сторони захисту в цій частині.
Клопотання захисника щодо необхідності призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи було вирішено судом, у зв`язку з чим судом винесено мотивовану ухвалу від 19.06.2018 (а.с.52-54). Суд звертає увагу, що аналогічне клопотання захисту вже було предметом судового розгляду, на підставі чого було винесено ухвали від 16.01.2017 та 19.02.2018, які набрали законної сили, а тому відповідно до ст.533 КПК України підлягає обов`язковому виконанню.
Надаючи оцінку доцільності продовження примусових заходів медичного характеру саме у лікарні з суворим наглядом щодо ОСОБА_6 , суд приходить до наступного.
З аналізу ст.94 КК України вбачається, що вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності. Виділяють активний та пасивний тип суспільної небезпечності.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №38 від 19 січня 2018 року (а.с.3-6) ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання. У нього спостерігалися прояви психопатоподібного дефекту у вигляді емоційної нестійкості, зухвалості, неповажного ставлення до медперсоналу, проявів вербальної агресії у вигляді обмови працівників з гнівними випадами, зухвалою поведінкою з демонстративно-шантажними формами, погрозами, що посилювалися на фоні відмови хворого приймати ліки. Постійно чинив супротив прийому призначень лікаря, наводив безглузді, стереотипні скарги на погане самопочуття, що не мали жодного об`єктивного підтвердження. Підбурював інших хворих не виконувати лікарські призначення. Не усвідомлює наявності у себе психічного розладу, не спроможний оцінювати прояви захворювання, хронічний характер його перебігу, деструктивний вплив на його поведінку. Порушена здатність стримувати себе та прогнозувати наслідки своєї поведінки. Викладене зумовлює збереження клінінічного фактору суспільної небезпеки, що поряд з особистісним (підтверджений патопсихологічним дослідженням роздратовано-експлозивний тип поведінки, емоційна нестійкість, схильність до імпульсивності вчинків), та соціальним (негативна налаштованість матері до лікування сина та підбурювання його на відмову від прийому ліків) чинниками, свідчить про особливу небезпеку хворого для оточуючих. Комісія дійшла до висновку, що за своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Зазначений висновок повністю підтверджується поясненнями лікуючого лікаря ОСОБА_7 , наданими нею у судовому засіданні, з яких вбачається, що ОСОБА_6 потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру саме у лікарні з суворим наглядом, оскільки він відноситься до активного типу суспільної небезпеки, його психічний стан є нестійким, залишається за міжкомісійний період без змін, хворий не має позитивних настанов, відмовляється від лікування, виявляє агресію, роздратованість. При обґрунтуванні своїх доводів, лікар ОСОБА_7 у судовому засіданні наводила відповідні посилання на медичну карту стаціонарно хворого, досліджену судом, а саме, на свої записи від 25.09.2017, 27.09.2017, 19.10.2017, 27.10.2017, 03.07.2017, 08.08.2017, 10.08.2017, які відносяться до міжкомісійного періоду та, на переконання суду, є доказами висновків, які викладені комісією в висновку №38 від 19 січня 2018 року та підтверджують пояснення представників лікарні, надані у судовому засіданні.
Так активний тип суспільної небезпеки характеризується наявністю у ОСОБА_6 психопатологічного стану, який виражається в проявах агресивності, роздратованості, відмовою від лікування, що підтверджується записами в медичній карті хворого. Психопатологічний стан у ОСОБА_6 повністю підтверджується висновком, поясненням лікуючого лікаря, наданими нею безпосередньо у судовому засіданні, та дослідженою у судовому засіданні медичною картою стаціонарного хворого. При цьому, суд зауважує, що наявність хоча б одного з критерію (зокрема, психопатологічного стану) за умови його обгрунтованості, свідчить про активний тип суспільної небезпечності хворого. При цьому, у суду не має підстав ставити під сумнів як висновок комісії, так і пояснення лікарів-психіатрів, дані ними у судовому засіданні.
Одночасно суд зазначає, що з аналізу ст.95 КК України вбачається, що зміна примусових заходів медичного характеру можлива лише за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, тобто суд не уповноважений змінювати застосування примусових заходів медичного характеру за клопотанням інших учасників процесу. Аналогічні вимоги викладені у п.п.18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005.
Таким чином, ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання і здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, досі виявляє особливу небезпеку для оточуючих та потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом.
Керуючись ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст. 512, 514 КПК України, ст.ст. 19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу " від 22.02.2000

ПОСТАНОВИВ:
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.02.2013 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1