Провадження №1-кп/523/358/18
І м е н е м У к р а ї н и
07.05.2018 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
адвоката-захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
потерпілої - ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України,
11.12.2016 року у період часу з 20 години по 21 годину 30 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не представилось можливим, ОСОБА_6 , прийшовши до своєї знайомої ОСОБА_8 , яка на той момент перебувала за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час у нього виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав частково. Фактично не оспорюючи факту викрадення ним золотих виробів за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_7 , обвинувачений не погодився із кількістю та загальною сумою викраденого, визнавши лише викрадення того майна, що здав до ломбарду.
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений вказав, що дійсно прийшов до своєї знайомої ОСОБА_8 , до квартири ОСОБА_7 будинку, що знаходиться на АДРЕСА_2 , де з ванної кімнати взяв три чи чотири каблучки, браслет та булавку. Викрадене майно в послідуючому здав до ломбарду, а грошові кошти витратив. Однак, обвинувачений зауважив, що більше там золота не було та він більше нічого не брав.
В той же час обвинувачений зазначив, що згоден погашати шкоду потерпілій після вироку, кається у скоєному, просив не призначати йому суворого покарання та надати можливість виправитися, застосувавши до нього іспитовий строк.
Однак, не зважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, його вина об`єктивно доведена та повністю підтверджується показами потерпілої та свідків по даним матеріалам кримінального провадження:
?в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 11.12.2016 року у вечірній період часу вона попрохала свою знайому ОСОБА_8 посидіти з дітьми, поки її не буде вдома. Та, повернувшись близько 21 години, коли ОСОБА_9 вже пішла, вона виявила зникнення золотих виробів, що знаходились у ванній кімнаті. В послідуючому їй стало відомо, що у квартирі також був ОСОБА_6 , який заходив до ванної кімнати та до кухні. Зателефонувавши до ОСОБА_9 , остання вказала, що прийде та вони разом все пошукають. Однак, у зв`язку із тим, що їй золоті вироби так і не повернули, вона вимушена була звернутись до поліції із відповідною заявою про скоєний злочин.
Разом з тим потерпіла зазначила, що ОСОБА_9 вказувала, що ОСОБА_6 взагалі може «взяти», однак в неї він взяти не міг.
Також потерпіла наголосила на тому, що того вечору ОСОБА_9 телефонувала їй кожні 10 хвилин, хоча знала де що знаходиться. Крім того потерпіла зауважила, що коли вона повернулась додому ОСОБА_9 вже була одягнута, а зайшовши до ванної кімнати, побачила, що дверцята шафи, де знаходились золоті вироби були відчинені.
В той же час потерпіла підтвердила, що золоті прикраси були в тій кількості, що вказані в обвинувальному акті, та станом на даний час викрадене майно їй так і не повернуто. Також потерпіла зауважила, що їй на зберігання залишала золото і дружина ОСОБА_10 ;
?в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що 11.12.2016 року за проханням своєї знайомої ОСОБА_7 вона сиділа з її дітьми. Того вечору до неї, за місцем проживання ОСОБА_7 , також приходив знайомий ОСОБА_6 , з яким вони спілкувалися. В послідуючому до неї зателефонувала ОСОБА_7 та повідомила про зникнення золотих виробів. Після дзвінка останньої, знаючи, що ОСОБА_6 «не чистий на руку», вона перевірила його, однак нічого не виявила. Запитавши його чи брав золото, ОСОБА_6 заперечив. Після чого ОСОБА_7 звернулася до поліції.
Разом з тим, даючи свої покази в судовому засіданні, свідок ОСОБА_8 підтвердила, що ОСОБА_6 дійсно раніше неодноразово приходив до неї, коли вона доглядала за дітьми потерпілої, а того дня дійсно заходив до ванної кімнати, та по сплину десь півгодини пішов з вищевказаної квартири. Також свідок вказала, що від потерпілої чула, що золото знаходиться у ванній кімнаті, однак де саме воно зберігалось не знала.
?в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що їй стало відомо, що у ОСОБА_7 , у якої її донька ОСОБА_8 доглядала за дітьми, зникли золоті вироби. Та їй було відомо, що її донька ОСОБА_8 знаходилась за місцем проживання ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 .
В той же час свідок зауважила, що в час коли її донька зустрічалась з ОСОБА_6 у них також зникали гроші. Та їй було відомо, що її син ОСОБА_12 залишав на зберігання ОСОБА_7 золоті вироби.
Крім показів потерпілої та свідків по даним матеріалам кримінального провадження, вина обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення також підтверджується оголошеними та дослідженими в судовому засіданні доказами по матеріалам кримінального провадження, наданими стороною звинувачення:
?протоколом огляду місця події від 13.12.2016 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого проведено огляд житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;
?копіями чеків, бірок на золоті вироби;
?протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнала особу під №4, яка в грудні 2016 року закладала золоті прикраси в кількості 6 штук;
?повідомленням Повного товариства «Климчук і компанія «Ломбард капітал» від 20.03.2017 року, відповідно до якого перевіркою наявних закладів, облікових та реєстраційних даних відділення ломбарду, розташованого у м.Одесі по вул..Пантелеймонівська, 76, встановлено факт звернення до відділення ОСОБА_6 , 11.12.2016 року клієнт в ломбарді за договором фінансового кредиту отримав під заклад Брухт золото 585 проби з пропилом, кількість 6 штук, загальною вагою 18,73 г, вага брухт 18,22 кредит;
?договором про надання фінансового кредиту під заставу майна №602-8242 від 11.12.2016 року, укладеного між ПТ «Климчук і компанія «Ломбард капітал» та Позичальником ОСОБА_6 ;
?специфікацією №1 (прийняття закладу) від 11.12.2016 року до Договору про надання фінансового кредиту під заставу майна для ОСОБА_6 оціночна вартість застави 9201 грн;
?а також іншими оголошеними та долученими прокурором доказами по даним матеріалам кримінального провадження.
Відповідно до положень ст.95 ч.4 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.
Здійснюючи дослідження та аналіз доказів по матеріалам кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, оскільки кожне з них доповнюється і підтверджується сукупністю інших доказів наявних у матеріалах кримінального провадження.
Вислухавши покази обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , проаналізувавши предоставлені стороною обвинувачення докази по матеріалам кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченим дійсно було скоєно вищевказаний злочин. Судом приймається до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, визнав частково, фактично не оспорюючи факту викрадення ним золотих виробів за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_7 , не погодився із кількістю та загальною сумою викраденого, визнавши лише викрадення того майна, що здав до ломбарду. Однак, часткове заперечення обвинуваченим кількості та суми викраденого є нічим необґрунтованим та такими, що спростовуються наведеними і дослідженими в ході судового слідства доказами. До показань обвинуваченого ОСОБА_6 суд в цій частині відноситься критично та розцінює їх, як спробу ввести суд в оману, та зменшити кількість та розмір завданого матеріального збитку.
У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених потерпілою та свідками в ході проведення судового розгляду. Їх свідчення відповідають і не суперечать обставинам кримінального провадження, відомості про які містяться в інших зібраних у справі доказах.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.
Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.185 ч.1 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Згідно відповіді на запит Суворовського районного суду м.Одеси вих. №5/1201/2017 року від 23.06.2017 року вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 29.01.2013 року ОСОБА_6 за ст.289 ч.1 КК України призначено покарання у виді штрафу в дохід держави у сумі 17 000 грн, з яких сплачено всього 8817 грн.
Відповідно до ст.72 ч.3 КК України основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Разом з тим при призначенні обвинуваченому покарання суд приймає до уваги, що згідно досудової доповіді, складеної працівником органу пробації, беручи до уваги історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі може становити потенційну небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо лише за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: виконання індивідуального плану заходів встановлених апробаційною програмою, які будуть спрямовані на вирішення криміногенних потреб. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням орган пробації вважає доцільним покладення на обвинуваченого обов`язків відповідно до ч.1 п.1, 2 ст.76, ч.2 п.2, 4 ст.76 КК України.
Також при призначенні обвинуваченому покарання судом приймається до уваги думка потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні зазначила про необхідність покарати обвинуваченого за скоєне ним кримінальне правопорушення, оскільки їй так нічого не повернув, пробачення за скоєне не попросив.
Та в той же час при призначенні обвинуваченому покарання, до обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд відносить його позитивні характеристики. Так, згідно характеристики сусідів за місцем мешкання від 19.09.2017 року, ОСОБА_6 по відношенню до сусідів привітний, ввічливий, допомагає матері, особливо з урахуванням того, що молодший братик інвалід дитинства, до осіб похилого віку та дітей відноситься ввічливо.
Відповідно до характеристики, складеної старшим ДОП Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , ОСОБА_6 проживає з матір`ю ОСОБА_15 , бабусею ОСОБА_16 . Скарги на поведінку ОСОБА_6 від сусідів не надходили.
Крім того, будучи допитаною в судовому засіданні, ОСОБА_16 , що є бабусею обвинуваченого, охарактеризувала ОСОБА_6 з позитивної сторони, як доброго, працьовитого, підтвердивши, що ОСОБА_6 допомагає матері в догляді за молодшим братом, що є інвалідом.
В той же час, при призначенні покарання суд враховує, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, ознайомившись із обвинувальним актом, долученими до нього документами, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , вік, стан його здоров`я та сімейний стан, обставини скоєного кримінального правопорушення, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, і вважає можливим застосувати до нього дію ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.
У той же час, відповідно до вимог ст.76 ч.1 п.1, 2 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції); повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання або роботи.
Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, та цілком достатньою для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим, як вбачається згідно обвинувального акту та було підтверджено у судовому засіданні кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_7 спричинено майнову шкоду на загальну суму 35 000 грн, яка в ході досудового розслідування та судового розгляду залишилась не відшкодованою, цивільний позов не заявлено, у зв`язку із чим суд вважає необхідним роз`яснити потерпілій ОСОБА_7 її право звернення стосовно відшкодування завданої шкоди в порядку цивільного судочинства.
Згідно вищевказаного обвинувального акту під час проведення досудового розслідування залучення експертів не здійснювалось.
Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування інформації щодо обрання запобіжного заходу не вбачається.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику в справах про злочини проти власності», та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
У відповідності до ст.ст.75, 76 ч.1 п.п.1, 2 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції); повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання або роботи.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1