Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
03 травня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000236 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників-адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2017 року;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений та адвокати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого просять вирок змінити та призначити ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України більш м`яке покарання, оскільки призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки з покладенням обов`язку повідомляти уповноваженого з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Цивільний позов прокурора в інтересах Сарненської районної ради Рівненської області в особі КЗ «Сарненська центральна районна лікарня» до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого залишено без розгляду. Крім того, за вироком суду, стягнуто із ОСОБА_4 на користь держави 12853 (дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят три) грн. 78 (сімдесят вісім) коп. документально підтверджених процесуальних витрат та вирішено питання щодо речових доказів по справі.

В апеляційній скарзі обвинувачений та захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вказують, що вирок суду неналежним чином вмотивований, що стосується призначеного покарання їх підзахисному ОСОБА_4 , зазначаючи, що з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, відшкодував усі завдані збитки потерпілій стороні, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, цілком можливо, було б, застосувати положення ст.69 КК України при призначенні йому покарання за ч.2 ст.286 КК України та звільнити від відбування такого покарання. Також додають, що обвинувачений одразу після настання дорожньо-транспортної пригоди викликав швидку допомогу та до її прибуття, усіма можливими способами надавав потерпілому першу медичну допомогу, а тому за такої сукупності пом`якшуючих покарання їх підзахисному підстав, крім тих обставин, що визначені у ст.66 КК України, суд першої інстанції міг призначити ОСОБА_4 більш м`яке покарання, що у даному випадку є підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції.

За вироком суду, 28 жовтня 2016 року, приблизно о 18-й год. 30 хв., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВМW 525 ТDS, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів, зі сторони м.Сарни, Рівненської обл. у напрямку м.Рівне, в порушення вимог пункту 12.1 та пункту 12.6 підпункту ґ) Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху та рухаючись зі швидкістю приблизно 120 км/год., яка перевищує максимально допустиму для даної ділянки дороги, виїхав на смугу зустрічного руху та допустивши дотичне зіткнення з автомобілем Мегсеdes-Benz Vito 108D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку, виїхав на праве узбіччя відносно напрямку свого руху та, в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, повторно виїхав на смугу зустрічного руху, де на 86 км + 280 м вказаної автодороги допустив зіткнення з автомобілем Volvo ХС 90, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який під керуванням ОСОБА_10 рухався у зустрічному напрямку та був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВМW525 ТDS, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікувальному закладі, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Дії, вчинені ОСОБА_4 в порушення пункту 10.1 Правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками, які настали та призвели до загибелі потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_4 , які повністю підтримали подану ними апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора про відмову у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

З матеріалів провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані по справі докази, які були оцінені судом у сукупності, з урахуванням повного визнання ОСОБА_4 своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Також було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував, завдані кримінальним правопорушенням збитки та моральну шкоду потерпілій стороні.
Дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України судом першої інстанції кваліфіковані вірно і апелянтами не оспорюються. Апеляція ними подана виключно з приводу призначеного їх підзахисному покарання, оскільки, на їх думку, воно не відповідає ступеню тяжкості, вчиненого ОСОБА_4 злочину, з урахуванням фактичних обставин його вчинення, та вважають покарання таким, що не відповідає особі обвинуваченого через суворість.
Статтею 65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Частинами першою та другою ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті, не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного, що слідує з п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував характер і тяжкість вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, так і обставини, що пом`якшують йому покарання та прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства та призначив покарання за ч.2 ст.286 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, що у даному випадку є наближеним до мінімального покарання, встановленого санкцією ч.2 ст.286 КК України. Призначене покарання колегія суддів вважає таким, що за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів,

Положеннями ч.1 ст.69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Під час розгляду матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , суд першої інстанції, з урахуванням особи обвинуваченого, достатніх підстав для застосування положень ст.69 КК України відносно нього, не встановив.

Не знаходить підстав для застосування положень даної норми закону України про кримінальну відповідальність і колегія суддів суду апеляційної інстанції, одночасно враховуючи, що згідно оскаржуваного вироку, судом першої інстанції було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк, згідно ст.75 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України залишити без зміни, а Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її ухвалення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3