Справа № 361/886/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/531/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 15.05.2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003794 від 01 вересня 2016 року, за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ловеч, Республіка Болгарія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесні ушкодження, потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження та спричинили смерть потерпілого ОСОБА_15 , за наступних обставин.

01 березня 2016 року приблизно о 18 годині 15 хвилин ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «DAF FT 95 XF480» номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки «KOGEL SNC 024Р», номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по сухій прямій асфальтованій проїзній частині 39-го км + 900 м автодороги «Київ Чернігів Нові Яриловичі», на території Броварського району Київської області, зі сторони м. Чернігова в напрямку м. Києва в порушення вимог п.п. 1.3., 1.5., 2.3.б), 2.3.д) та 12.3 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю та здоров`я громадян, при виникнення перешкоди для руху, яку ОСОБА_6 об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди та скоїв наїзд на групу велосипедистів, які в цей час рухалися попутно в межах його смуги руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_15 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події, потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали тяжкі тілесні ушкодження, а потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій свого підзахисного, просить вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, і пом`якшити йому основне покарання до 3 років 6 місяців позбавлення волі, та на підставі ст.5 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_6 відвідбування призначеного покарання у виді позбавлення волі. На обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, формально враховано дані про особу обвинуваченого та наявні обставини, що пом`якшують покарання, про що свідчить визначений судом розмір основного покарання, який насправді не відповідає ступеню тяжкості вчиненого його підзахисним злочину та даним про його особу. Так суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин вчинив з необережності, за місцем свого проживання та роботи характеризується виключно позитивно, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиросердечно розкаявся і попросив вибачення у потерпілих, батьками обвинуваченого у добровільному порядку частково відшкодовано моральну та матеріальну шкоду потерпілим на суму 162000 гривень. Крім того, захисник обвинуваченого вказує у своїй апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою при призначенні покарання його підзахисному той факт, що дорожньо-транспортна пригода сталася не лише з вини ОСОБА_6 , а й з вини потерпілого ОСОБА_13 , який перебуваючи на посаді вчителя спорту відділення велоспорту Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Броварське вище училище фізичної культури», у порушення вимог п.п. 1.3, 6.1. Правил дорожнього руху України не дотримався умов навчальної програми для дитячо-юнацьких спортивних шкіл, спеціалізованих дитячо-юнацьких шкіл Олімпійського резерву, та виїхав на навчальну їзду з неповнолітніми та малолітніми дітьми без передбаченого супроводу. Таким чином, на переконання апелянта, наведений комплекс обставин, який не був в повній мірі врахований судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, дають підстави апеляційному суду для пом`якшення його підзахисному покарання та застосування ст. 5 Закону України «Про амністію у 2016 році» і звільненні його від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, захисник ОСОБА_7 просить у своїй апеляційній скарзі прийняти рішення щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні, чого не зробив суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року відносно ОСОБА_6 змінити, звільнивши його від відбування невідбутої частини основного покарання на підставі ст. 5 Закону України «Про амністію у 2016 році». Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник ОСОБА_8 зазначає , що на момент ухвалення оскаржуваного вироку, тобто станом на 05 березня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 відбув більше половини призначеного йому основного покарання, а злочин за який засуджено її підзахисного вчинений з необережності, максимальне покарання за який не перевищує дванадцяти років, а тому, на думку апелянта, є всі правові підстави для застосування ч. 5 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення ОСОБА_6 з цих підстав від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та обвинуваченого, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти поданих апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило загибель однієї особи, заподіяння двом особам тяжкого тілесного ушкодження, та ще двом особам тілесні ушкодження середньої тяжкості, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними у справі доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду та його учасниками не оскаржуються.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України, судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття і часткове добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди. Також судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Таким чином, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 були враховані всі обставини, передбачені статтею 65 КК України в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 .
Колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства. При цьому, вирішальним критерієм для такого висновку стали тяжкість злочину та наслідки від його вчинення, а саме загибель однієї особи та спричинення тяжкого та середньої тяжкості тілесного ушкодження ще чотирьом особам. Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано визнано та враховано при призначенні покарання обвинуваченому обставину, що обтяжує його покарання, а саме вчинення злочину щодо малолітньої особи. Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання не в максимальних межах санкції ч.3 ст.286 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання його підзахисному винних дій потерпілого ОСОБА_13 , який перебуваючи на посаді вчителя спорту у порушення вимог п.п. 1.3, 6.1. Правил дорожнього руху України не дотримався умов навчальної програми для дитячо-юнацьких спортивних шкіл, спеціалізованих дитячо-юнацьких шкіл Олімпійського резерву, та виїхав на навчальну їзду з неповнолітніми та малолітніми дітьми без передбаченого супроводу, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного вироку та пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , так як саме грубе порушення Правил дорожнього руху України обвинуваченим призвело до дорожньо-транспортної пригоди з наслідками, що настали.
Не заслуговують на увагу і вимоги апеляційних скарг захисників обвинуваченого про застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 5 Закону України № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році» та звільненню його від відбування покарання. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, засуджені за злочини, вчинені з необережності, за які законом передбачено покарання менш суворе, ніж позбавлення волі на строк не більше дванадцяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-4 цього Закону.
Закон України № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році» набрав чинності 07 вересня 2017 року. З урахуванням строку призначеного основного покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_6 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» половини цього строку не відбув, а відтак правові підстави для застосування до нього положень ст. 5 зазначеного Закону та звільнення його від відбування покарання, як того просять апелянти, відсутні.
Що стосується вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про вирішення апеляційним судом долі речових доказів по справі, то слід зазначити, що постановою старшого слідчого в особливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України від 15 грудня 2016 року вилучений автомобіль марки «DAF FT 95 XF480», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , та напівпричіп марки «KOGEL SNS 024P» номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_16 визнано речовими доказами (т.2 а.с.174-175). Також речовими доказами визнано велосипеди велосипедистів, на яких було здійснено наїзд транспортним засобом під керуванням обвинуваченого ОСОБА_6 (т.2 а.с. 181-182). Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2016 року на автомобіль марки «DAF FT 95 XF480», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , та напівпричіп марки «KOGEL SNS 024P», номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_16 було накладено арешт. Під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 ухвалою суду від 31 березня 2017 року за клопотанням власника арештованого майна було скасовано арешт автомобіля марки «DAF FT 95 XF480», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , та напвіпричіпа марки «KOGEL SNS 024P», номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , а транспортні засоби повернуті власнику.
Таким чином, питання щодо речових доказів - автомобіля марки «DAF FT 95 XF480», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , та напівпричіпа марки «KOGEL SNS 024P», номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_16 , було вирішено ще під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, а відтак дублювати це саме рішення при ухваленні вироку потреби не було. Що стосується інших речових доказів, а саме пошкоджених велосипедів, то у зв`язку з відсутністю у матеріалах кримінального провадження данних щодо їх належності конкретним особам, питання про їх долю суд першої інстанції може вирішити в порядку виконання вироку. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційних скарг захисників.
Колегія суддів вважає правильним, з метою усунення всякого роду сумнівів та протиріч при виконанні вироку щодо ОСОБА_6 уточнити конкретний строк попереднього ув`язнення обвинуваченого, який зараховується йому у строк відбування покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати у строк покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного йому вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року, строк застосованого до нього попереднього ув`язнення за період з 01 вересня 2016 року по 15 травня 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4