АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
№ 640/6412/15-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/89/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 26.12.2016 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Київського районного суду м.Харкова від 26 грудня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, одружений, маючий неповнолітню доньку 2003 року народження, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, з вищою освітою, офіційно не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 визнаний невинним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та виправдано.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, реалізуючи злочинний намір, спрямований на незаконне зберігання бойових припасів, приблизно у грудні 2014 року (точна дата під час досудового розслідування не встановлена), незаконно придбав у м.Харкові при невстановлених під час досудового розслідування обставинах та у невстановлених осіб боєприпаси гранату РГД-5 із запалом до неї, яку в подальшому зберігав у багажнику автомобіля марки "ВАЗ-2105", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував на підставі довіреності.

24.01.2015 о 16-55год., під час проведення огляду зазначеного вище транспортного засобу працівниками Управління Служби безпеки України в Харківській області, у багажному відділенні було виявлено та вилучено предмет овальної форми жовто-зеленого кольору з написом "7-85т" схожий на корпус гранати та предмет циліндричної форми схожий на запал з написом "83-81, УЗРГМ-2, 583".

Згідно висновку №1695 судової вибухотехнічної експертизи від 11.03.2015 наданий на дослідження корпус гранати РГД-5 без запалу (засобу підриву) належить до зарядів вибухової речовини (тротилу) у міцному корпусі. Наданий на дослідження запал УЗРГМ-2 належить до засобів підриву.

Наданий на дослідження корпус гранати РГД-5, споряджений наданим на дослідження запалом УЗРГМ-2, складають гранату РГД-5, яка належить до категорії бойових припасів.

Наданий на дослідження корпус гранати РГД-5 містить 100-115 грам вибухової речовини - тротилу. Наданий на дослідження запал УЗРГМ-2 містить вибухову речовину загальною масою близько 1,3 г.

Надані на дослідження корпус гранати РГД-5 і уніфікований запал ручних гранат УЗРГМ-2, виготовлені промисловим способом.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок Київського районного суду м.Харкова від 26.12.2016 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, викликати у судове засідання та допитати свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідити письмові та речові докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження. Ухвалити обвинувальний вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

В обгрунтування вимог вказує на те, що суд при прийнятті остаточного рішення не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не врахував наявність суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду. Вказує, що судом не взято до уваги та не враховано показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які вказали, що за їх участі проводився огляд автомобіля ОСОБА_7 та було вилучено корпус гранати РГД-5 і уніфікований запал ручних гранат УЗРГМ-2 та вказали місце та час проведення огляду, який вказаний безпосередньо в протоколі місця події та на який послався суд в обгрунтування виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що ОСОБА_11 вказав, що не памятає час та місце проведення огляду, а ОСОБА_12 відповідно до листа ПрАТ «МТС» перебуав за адресою: м.Харків, вул. Герої Праці,9, але суд не врахуав, що в даному листі вказується не місце перебування телефону, а лише адреса базової станції в зоні дії якої знаходився цей мобільний телефон.

Посилається, що у вироку зазначено, що «у суду виникли обгрунтовані сумніви в достовірності і тосчності показань свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , щодо дати та часу затримання ОСОБА_7 та вилучення в автомобілі, яким він керував, боєприпасів» при цьому не зазначаючи причин, з яких саме виникли такі сумніви.

Крім того вказує, що судом не обгрунтовано та не вмотивовано визнано не припустимим доказом протокол огляду предметів від 24.01.2015 року та показання свідка ОСОБА_15 , який проводив цей огляд. Посилається і на те, що судом необгрунтовано та невмотивовано прийнято до уваги, як докази що підтверджують невинуватість ОСОБА_7 лише покази свідків захисту ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інформацію ПрАТ «МТС Україна».

Вважає, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; з`ясувавши думку обвинуваченого та захисника які заперечували проти її задоволення; вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.3 ст. 374 КПК України мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, допусти неповноту судового розгляду , прийшов до передчасних висновків щодо недоведеності вини обвинуваченого завдяки неповноті судового розгляду.

Так, посилання суду на неконкретність пред`явленого обвинувачення , враховуючи конкретні обставини провадження є безпідставною , оскільки ОСОБА_18 обвинувачувався в незаконному придбанні боєприпасу в м. Харкові та зберіганні його у власному автомобілі. Місце затримання автомобіля та обвинуваченого на кваліфікацію та винність не впливає.

Пославшись на вимоги ст. 223,233,237 КПК України , щодо необхідності участі в огляді автотранспортного засобу (іншого володіння особи) двох понятих , суд першої інстанції визнав протокол огляду місця події від 24.01.15 року недопустимим доказом, оскільки понятий ОСОБА_12 був відсутній при огляді. До цього висновку суд прийшов на підставі довідки мобільного оператора, і розбіжностей в поясненнях понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , стосовно того ,чи визнавав ОСОБА_18 належність йому гранати.

Приходячи до висновку, що ОСОБА_19 під час огляду транспортного засобу знаходився за адресою вул. Героїв Труда , 9 , суд першої інстанції не взяв до уваги , що відповідно до довідки мобільного оператора зазначено лише адреса базової станції зв`язку та азимут , а не місцезнаходження обвинуваченого або його телефону. Дані щодо максимальної відстані, на якій працює дана станція не також перевірялись, хоча станція базується в тому ж адміністративному районі міста, де мало місце затримання.

Також суд не дав оцінки наявній в матеріалах справи власноручній розписці обвинуваченого ОСОБА_18 від 24 .01.2015 р. , відповідно до якої він добровільно дозволяє огляд свого автомобіля (а.с.9 т.1)

Також провадження містить медичну довідку з медчастини СІЗО відповідно до якої у ОСОБА_18 мали місце садна на зап`ястях, які за його словами, він отримав 24.01.2015 р. при затриманні (а.с.67 т.2)

Відповідно до пояснень обвинуваченого , наведених у вироку, його було затримано 23.01.2015р. а потім з застосуванням недозволених методів досудового слідства було вимушено визнати вину у скоєнні злочину. Як вбачається з матеріалів провадження, для перевірки цих пояснень обвинуваченого судом була призначена відповідна перевірка.

Згідно повідомлення військової прокуратури кримінальне провадження № 0000562 внесене до ЄРДР щодо можливих протиправних дій з боку співробітників СБУ в Харківській області відносно ОСОБА_7 26.12.15р. було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.138 т.2)

Також матеріали провадження містять копії матеріалів службової перевірки, проведеної начальником управління СБУ України в Харківській області з цього приводу (а.с.78-86 т.2).

Вказаним матеріалам суд будь-якої оцінки не дав, постанова про закриття провадження в матеріалах справи взагалі відсутня.

Суд послався на те , що всупереч вимогам закону в матеріалах провадження відсутня ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку автомобіля та ухвала про накладення арешту на вилучені речові докази. При цьому суд не врахував, що відповідно до вимог ч.1 ст.233 КПК України огляд автомобілю було проведено з добровільної згоди обвинуваченого, яку підтверджено зазначеною вище розпискою, що у вироку не спростовано.

По друге , відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України , предмети , вилучені законом з обігу , які вилучені під час огляду, до тимчасово вилученого майна не відносяться, тому в накладанні арешту необхідності не має.

Суд визнав недопустимим протокол огляду предметів від 24 .01.2015р.(а.с.17-19 т.1), в ході якого було оглянуто предмет, вилучений з автомобіля ОСОБА_18 , оскільки зазначений в ньому час не відповідає часу проведення огляду транспортного засобу та вилучення гранати в цей же день.

Пояснення слідчого ОСОБА_15 , який пояснив невірний час , зазначений в протоколі відставанням годинника, суд оцінив критично, оскільки вони на думку суду суперечать іншим доказам. Яким саме доказам суперечать пояснення цього свідка суд не зазначив.

При цьому , відповідно до протоколу огляду предмету, в ході слідчої дії приймали участь спеціаліст ОСОБА_21 , поняті ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які ні про час ні про обставини слідчої дії не допитані, що також свідчить про неповноту судового розгляду.

Зважаючи на наведену вище неповноту судового розгляду надана судом критична оцінка поясненням свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , щодо проведення огляду транспортного засобу ОСОБА_18 24.01.15р. відповідно до процедури і присутності понятих, є передчасною і недостатньо обґрунтованою.

Відповідно до ст. 411 КПК України , судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Згідно ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно вимог ч.1 ст. 412 КПК України, порушення судом першої інстанції вимог ст. 370, 374 КПК України є істотним , оскільки перешкодило суду ухвалити законне судове рішення.

Відповідно до ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону , неповнота судового розгляду, невідповідність рішення суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Одночасно з цим , відповідно до вимог ч.1 ст. 420 КПК України, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону , неповнота судового розгляду, невідповідність рішення суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для ухвалення апеляційним судом свого вироку.

Враховуючи наявність підстав для скасування вироку суду першої інстанції та відсутність підстав для ухвалення апеляційним судом свого вироку , апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково , вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження .

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 26 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді-