УХВАЛА

Іменем України

19 жовтня 2018 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2018 до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся слідчий із клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_4 , а саме на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,9 кв.м., загальною вартістю нерухомого майна 11599,81 грн., реєстраційний номер майна 9421987.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000145 від 12.06.2018 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу №347-к від 16.12.2010 ОСОБА_4 , з 16.12.2010 призначено на посаду директора Малинського міського центру зайнятості та присвоєно 11 ранг державного службовця. Відповідно до наказу №1-к від 02.01.2013 ОСОБА_4 - директору Малинського міського центру зайнятості присвоєно черговий 10 ранг державного службовця.

Будучи службовою особою, ОСОБА_4 , використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, вчинила службове підроблення шляхом внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, використала завідомо підроблені документи та привласнила чуже майно шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин.

Так, у достовірно невстановлений слідством час, день, місці та обставин, в грудні 2017 року у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на привласнення чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб, а саме грошових коштів Житомирського обласного центру зайнятості під приводом оплати за надання зазначеному суб`єкту господарювання ряду послуг, які фактично надаватися не будуть. При цьому, ОСОБА_4 запропонувала ОСОБА_5 укласти договір надання послуг, пов`язаних із комплексним обслуговуванням приміщень та прилеглої території Малинського міського центру зайнятості, за адресою Житомирська область, м. Малин, вул. Шевченко, 1 А, після чого, на виконання умов вказаного договору перераховувати кошти на рахунок ОСОБА_5 , однак фактично таких послуг не надавати та в такий спосіб отримувати грошові кошти, які в подальшому розподілити між собою. На вказану пропозицію ОСОБА_4 . ОСОБА_5 погодилася, таким чином вступила із нею у попередню злочинну змову.

В подальшому, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на привласнення чужого майна ОСОБА_4 уклала договори надання послуг №1 та №14 відповідно, із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що вказані у договорі види послуг ФОП ОСОБА_5 надаватись не будуть. Діючи на виконання спільного злочинного умислу, ОСОБА_5 в період з січня по червень 2018 року виготовила та затвердила рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт, достовірно знаючи про те, що вказані послуги нею не надавались, чим склала завідомо підроблені офіційні документи, після чого передала їх для затвердження ОСОБА_4 .

В подальшому, отримавши вказані вище документи від ОСОБА_5 , діючи на виконання спільного злочинного умислу, зловживаючи службовим становищем, ОСОБА_4 в період з січня по червень 2018 року затвердила отримані від ФОП ОСОБА_5 акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до яких підтвердила факти проведення робіт (надання послуг) з комплексного обслуговування об`єктів нерухомості за період з січня по червень 2018 року на загальну суму 42585 грн., достовірно знаючи про те, що вказані послуги ФОП ОСОБА_5 не надавались, чим внесла до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, тобто вчинила службове підроблення.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_4 в період з січня по червень 2018 року надала до бухгалтерії рахунки-фактури, виписані ФОП ОСОБА_5 , та Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) для здійснення виплати грошових коштів на рахунок ФОП ОСОБА_5 в загальній сумі 42585 грн., достовірно знаючи про те, що вказані послуги ФОП ОСОБА_5 не надавались, чим використала завідомо підроблені документи.

В подальшому, після надання вказаних вище документів в період з січня по червень 2018 року ОСОБА_5 на відкритий у АТ «Ощадбанк» власний рахунок отримала від Малинського центру зайнятості грошові кошти в загальній сумі 42585 грн., які в подальшому розподілила між собою та ОСОБА_4 , в такий спосіб привласнивши їх.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у службовому підробленні шляхом внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, використанні завідомо підроблених документів та привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 191 КК України, тобто у вчиненні злочинів невеликої тяжкості, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у вигляді обмеження волі на строк до 3 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, та у вчиненні тяжкого злочину за вчинення якого передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

01.10.2018 слідчим СУ ГУНП в Житомирській області за погодженням прокурора ОСОБА_6 , складено та вручено ОСОБА_4 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту на вказане майно підозрюваної слідчий у клопотанні вказав на те, що арешт на майно необхідно накласти з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст.170 КПК України вказує на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктом 4 ч. 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчий зазначає, що внаслідок вчинення вказаних кримінальних правопорушень Житомирському обласному центру зайнятості, як розпоряднику бюджетних коштів завдано матеріального збитку в сумі 42585 грн.

Разом з тим, слідчий просить накласти арешт на квартиру підозрюваної за адресою: АДРЕСА_1 , однак належних доказів щодо ринкової вартості квартири на день розгляду клопотання та наявності обґрунтованого розміру цивільного позову слідчим не надано, що виключає можливість встановити співрозмірність накладення арешту з розміром шкоди за відсутності цивільного позову.

Частиною 1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи те, що слідчим не доведено необхідності накладення арешту на нерухоме майно підозрюваної, не доведено наявності ризиків, передбачених абз.2 ч. 1 ст. 170 КПК України, з урахуванням норм п.п.2-6 ч. 2 ст. 173 КПК України приходжу до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст.100, 117, 131, 132, 170-172 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1