Справа № 603/31/18
Провадження № 1-кп/603/27/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі : ОСОБА_2

номер кримінального провадження 0000184, внесеного 21.11.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Бучач Тернопільської області, жительки АДРЕСА_1 , одружену, з середньою освітою, громадянки України, не працюючої, судимої вироком Монастириського районнного суду від 27.10.2017 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. ст.126 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_4

обвинуваченої: ОСОБА_3

потерпілої: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні зазначене кримінальне провадження,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2017 року близько 16 год. 20 хв. у обвинуваченої ОСОБА_3 на грунті особистих неприязних відносин, виник словесний конфлікт із потерпілою ОСОБА_5 поблизу домогосподарства останньої, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Під час даного конфлікту, у обвинуваченої ОСОБА_3 виник злочинний намір направлений на нанесення ударів потерпілій ОСОБА_5 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, 20 листопада 2017 року близько 16 год. 30 хв., перебуваючи на вул.Ставки, с.Високе Монастириського району Тернопільської області, обвинувачена ОСОБА_3 своєю правою рукою зловила потерпілу ОСОБА_5 за волосся на потилиці, а лівою рукою нанесла три удари в задню частину голови, вище потилиці потерпілої ОСОБА_5 . Після цього, обвинувачена ОСОБА_3 нанесла ще декілька ударів по спині потерпілої ОСОБА_5 , в наслідок чого, остання відчула різку фізичну біль, проте будь-яких тілесних ушкоджень не отримала.
Своїми діями обвинувачена ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, тобто умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення не визнала та суду пояснила, що 20 листопада 2017 року зі школи повернулась її дочка ОСОБА_6 , яка повідомила, що її ображав син ОСОБА_5 . Згодом, обвинувачена ОСОБА_3 зустрівшись із сином потерпілої попросила його, щоби він більше не ображав її дочку. Через деякий час, обвинувачена вийшла на вулицю, де до неї підійшла потерпіла ОСОБА_5 , яка почала обзивати її нецензурними словами, в наслідок чого, між ними виник словесний конфлікт, під час якого обвинувачена ОСОБА_3 не наносила жодних ударів потерпілій ОСОБА_5 , а лише зловила її за кофту.
Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 126 КК України не визнала, її вину у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджують наступні докази.
Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що 20 листопада 2017 року, близько 16 год. 20 хв. до неї підійшов син, який повідомив, що його ображала обвинувачена ОСОБА_3 . Після цього, вона вийшла на вулицю, де побачила обвинувачену, підійшовши до якої, попросила, щоб остання більше не ображала її сина. В результаті цього між ними виник словесний конфлікт, під час якого обвинувачена ОСОБА_3 зловила потерпілу однією рукою за волосся, а іншою завдала декілька ударів в область голови. Очевидцями даного конфлікту були свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що в листопаді 2017 року, точної дати та часу не памятає, перебуваючи на території власного житлового будинку, вона почула крики. Згодом вона побачила потерпілу ОСОБА_5 та обвинувачену ОСОБА_3 , які перебували на дорозі, неподалік будинку ОСОБА_5 .. Свідок ОСОБА_7 чула, як потерпіла ОСОБА_5 говорила обвинуваченій ОСОБА_3 щоб не ображала її сина, після чого, обвинувачена зловила потерпілу однією рукою за волосся, а іншою нанесла декілька ударів в область голови та грудей.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 20 листопада 2017 року, близько 16 год. 20 хв., вона вийшла зі свого житлового будинку та почула на вулиці крики. Вийшовши на вулицю вона побачила, як обвинувачена ОСОБА_3 зловила однією рукою потерпілу за волосся, а іншою нанесла декілька ударів в область голови та грудей. Конфлікт між ними почався після того, як ОСОБА_3 спілкувалась із сином потерпілої ОСОБА_5 ..
Вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, також доводиться і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2017 року з таблицею ілюстрацій до нього, згідно яких потерпіла ОСОБА_5 відтворила механізм нанесення їй ударів обвинуваченою ОСОБА_3 ;
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21 листопада 2017 року, з якого вбачається, що 20 листопада 2017 року близько 16 год. 10 хв., до потерпілої ОСОБА_5 , яка перебувала поблизу свого будинку, підійшла обвинувачена ОСОБА_3 , яка завдала їй декілька ударів в область голови та грудей, в наслідок чого потерпіла відчала фізичну біль.
Вищевказані докази по справі, судом визнано як належні, допустимі та такі, що поза розумним сумнівом доводять вину обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.
Разом з тим, суд критично відноситься до показань обвинуваченої ОСОБА_3 наданих нею під час судового розгляду, згідно яких вона заперечила факт нанесення будь-яких ударів потерпілій ОСОБА_5 , оскільки вказані показання обвинуваченої не узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та не відповідають встановленим обставинам кримінального провадження. Суд оцінює показання обвинуваченої ОСОБА_3 як спробу уникнути кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення.
Таким чином, оцінюючи в сукупності докази, здобуті в судовому засіданні, суд прийшов до переконання, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КК України доведена повністю, та її дії органом досудового розслідування кваліфіковано вірно, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, яка є судимою, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, крім того, мотиви злочину та поведінку винної та потерпілої, що передувала події. Обставин пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання судом не встановлено.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід обрати покарання відповідно до санкції ч. 1 ст.126 КК України у виді громадських робіт, що буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст.368, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити покарання у виді 120 годин громадських робіт
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1