Постанова

Іменем України
24 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 297/1454/16-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/777/103/17

Провадження № 51 3968 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 14 квітня 2016 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кішварда Угорщини, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інваліда ІІІ групи, раніше не судимого,
за ст. 286 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також на користь судового експерта ОСОБА_9 1 600 гривень процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 14 квітня 2016 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Шкода Октавіа А5» д.з. НОМЕР_1 , в якому знаходилися пасажири ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , рухався з перевищенням максимально допустимої швидкості поза населеним пунктом 160 км/год по автошляху між с. Яноші та с. Гать Берегівського району Закарпатської області у напрямку м. Мукачево, не забезпечив безпеку дорожнього руху та не врахував дорожньої обстановки при здійсненні маневру обгону невстановленого досудовим слідством вантажного автомобіля неподалік ресторану «Мисливська чарда», порушивши вимоги пунктів 1.2., 1.3., 1.4., 1.5., 1.10., 2.3.б., 10.1., 12.1., 12.6.г Правил дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та, не впоравшись з керуванням, з`їхав у кювет, де допустив зіткнення з деревом. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала її смерть.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за його апеляційною скаргою та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 просять вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості і на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Вказує на те, що судом при призначенні покарання в повній мірі не було враховано обставини, які пом`якшують покарання, дії по відшкодуванню заподіяної шкоди, а також те, що ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи. Крім того, зазначає, що про можливість застосування положень ст. 75 КК України у судовому засіданні також висловлював думку представник сторони обвинувачення.

Зазначає про неправильне вирішення судом цивільного позову, оскільки сума в 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди є завищеною.
На адресу Верховного Суду також надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію в 2016 році» та письмова згода засудженого ОСОБА_6 на застосування амністії.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Щодо клопотання про звільнення засудженого від покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році», то прокурор зазначав про необхідність застосування цього Закону.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 286 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначені покарання ОСОБА_6 за ст. 286 ч. 2 КК України суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Як убачається зі змісту вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та молодий вік ОСОБА_6 , а також те, що він є інвалідом ІІІ групи, позитивно характеризується, постраждав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, попросив пробачення у потерпілої. Обставин, які обтяжують покарання, судом встановлено не було.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 286 ч. 2 КК України, мотивувавши таке рішення.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Доводи касаційної скарги про неправильне вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 є безпідставними.
Із матеріалів кримінального провадження видно, що потерпіла ОСОБА_8 у порядку, передбаченому ст. 128 КПК України, під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явила цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування заподіяної їй моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень.
Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 128, 129 КПК України, статей 23, 1167 ЦК України врахував характер та обсяг страждань потерпілої, яка є матір`ю померлої ОСОБА_12 , зміну її звичного образу життя через усвідомлення втрати рідної дочки, а також те, що ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи, не має стабільного доходу, а його матеріальний стан залежить від його рідних, і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову та стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_13 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, у тому числі, про суворість призначеного засудженому покарання та надмірно великого розміру стягнутої з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_14 моральної шкоди, і визнав їх необґрунтованими, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 не знаходить.
До початку розгляду справи касаційним судом захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 подав клопотання про звільнення останнього від покарання на підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію в 2016 році», а засуджений ОСОБА_6 надав письмову згоду на це.
Питання про застосування амністії суд відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VII (далі Закон № 1810-VII) вирішує за ініціативою засудженого, його захисника чи законного представника. Застосування амністії не допускається, якщо засуджений заперечує проти цього. Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в протоколі судового засідання.

Згідно зі ст. 13 Закон № 1810-VII дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 1 п. «г» Закону № 1810-VII звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, у тому числі, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами третьої групи, тобто 07.09.2017 року.

У матеріалах кримінального провадження міститься належним чином завірена копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0739010 від 21.09.2016 року про визнання ОСОБА_6 інвалідом ІІІ групи. Про те, що ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи зазначено і в судових рішеннях.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч. 2 КК України, ОСОБА_6 вчинив 14 квітня 2016 року і відповідно до ст. 12 КК України воно віднесено до тяжких злочинів. Суб`єктивна сторона зазначеного злочину характеризується необережною формою вини.
Засуджений ОСОБА_6 дав згоду на застосування амністії.
Заборон, передбачених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в України» від 01 жовтня 1996 року № 392/96-ВР та ст. 9 Закону № 1810-VII для застосування амністії до ОСОБА_6 не встановлено.

Судами першої і апеляційної інстанції питання про застосування амністії не вирішувалося, оскільки вирок та ухвала були постановлені до набрання чинності Закону № 1810-VII.
За таких обставин, з врахуванням вимог ст. 15 Закону № 1810-VII засуджений ОСОБА_6 підлягає звільненню від основного покарання на підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VII.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Звільнити ОСОБА_6 від основного покарання, призначеного вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року, на підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VII.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3