Справа № 314/3503/18
Провадження № 1-в/314/1119/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали за клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого, який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія № 55» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Дніпровка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

раніше судимого:
1)05.09.2006 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік.

2)23.01.2007 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 71 до 2 років позбавлення волі. Звільнений 25.09.2008 року умовно-достроково, на невідбутий строк, що складає 3 місяці 28 днів.

3)09.04.2009 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.04.2012 року по відбуттю строку покарання.

4)25.07.2013 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.

5)06.06.2014 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

По даній справі засуджений: 09.07.2014 рокувироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років 2 місяців років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2014 року вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09.07.2014 року змінено, за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 06.06.2014 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.04.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 06.06.2014 року по 15.10.2014 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі,

початок строку: 06.06.2014 року, кінець строку: 27.02.2019 року,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)», про умовно-дострокове звільнення.

Засуджений в судовому засіданні на клопотанні наполягав, просив його задовольнити, звільнити його умовно-достроково від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України на строк, який залишився.

Представник адміністрації колонії у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Заслухавши пояснення засудженого, думку представника адміністрації установи, прокурора, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку вцілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
З наданих відомостей про особу встановлено, що засуджений характеризується таким чином. Вимоги режиму відбування покарання порушував, за що має дванадцять стягнень, десять з яких погашені в установленому законом порядку, два не зняті та не погашені в установленому законом порядку. На виробництві установи працевлаштований на ділянці по виготовленню разових заказів, до праці ставиться посередньо, потребує контролю з боку адміністрації. Підтримує стосунки із засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не бере участь у реалізації програм диференційного виховного впливу на засуджених. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Вину в скоєному злочині визнає, але не щиро.
Таким чином, поведінка ОСОБА_3 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 1511.2014 по 29.12.2017, а також те, що протягом строку відбування покарання засуджених отримав 12 стягнень, тим більше два з яких були накладені 05.08.2018 та 25.08.2018, тобто після отримання останнього заохочення (27.06.2018)
Враховуючи вищенаведені обставини, передчасними є твердження клопотання про те, що ОСОБА_3 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
За вивчених обставин на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.
Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст.537, п. 1 ч. 2 ст.539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільненнявідмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

22.10.2018