Справа № 369/8209/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/520/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 16.08.2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про

арешт, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за №0000146 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч. 3 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
У провадженні Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000146 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Слідчий Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дві металеві споруди (вагончик) та тентову палатку, які були вилучені 10.07.2018 року під час огляду у кримінальному провадженні № 0000146 від 18.01.2014р. із земельної ділянки з кадастровим номером :03:008:5007, що перебуває у постійному користуванні селянського (фермерського) господарства «Мрія» та розташованої в межах Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та про заборону розпоряджатися та користуватися ними.

В обґрунтування клопотання зазначає, що вилучені дві металеві споруди (вагончики) та тентова палатка сірого кольору визнані речовими доказами у кримінальному провадженні і можуть бути використанні як доказ обставин вчинення самоправних дій та самовільного заняття земельної ділянки. Метою арешту вважає необхідність збереження вказаних речей як речових доказів у кримінальному провадженні, вказуючи, що без застосування таких заборон власники майна можуть здійснити спроби їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування чи передачі.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року у задоволенні клопотання слідчого відмовлено, оскільки у ньому не вказано ідентифікуючих ознак майна, яке було вилучено, та слідчим не доведено, які існують обставини, які б, у свою чергу, доводили потреби досудового розслідування у такий спосіб втручатися у права і свободи особи шляхом накладення арешту на вказані речі.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження і постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає, що слідчий суддя не надав оцінку протоколу огляду місця події та додаткам до нього, зокрема, поясненням спеціалістів Державної екологічної інспекції у Київській області про порушення невідомими особами вимог Земельного Кодексу України та ЗУ «Про охорону земель», а також, встановивши, що клопотання не відповідає вимогам ст.171 КПК України, не повернув його прокурору для усунення недоліків, та не звернув уваги на те, що при огляді ідентифікуючі ознаки майна слідчим не були виявлені.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника третьої особи, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані у повній мірі.

За змістом ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна , якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацем другим частини першої ст.170 цього Кодексу.

Слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність слідчим тих обставин, що тентова палатка та дві металеві споруди (вагончики), які вилучені з місця події, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення чи містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також можливість використання зазначеного майна як доказу у кримінальному провадженні.

Також слідчим суддею були з`ясовані всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, та розгляд клопотання проведений з участю представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Доводи апеляційної скарги прокурора правильності висновків судді не спростовують.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

За таких обставин, ухвала слідчого судді про відмову у накладенні арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст.170-173 КПК України, та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.404,407,419,422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за №0000146 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч. 3 ст. 197-1 КК України, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя