Справа № 299/2067/18
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.08.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні судове провадження №11-сс/777/355/18, за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.07.2018, якою відмовлено у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні ЄРДР за № 0000714 від 11.07.2018.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Королево, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, охоронця філії «Центр управління промисловістю», виробничий підрозділ «Королівський кар`єр», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Відмовивши у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказав на відсутність підстав для його застосування, недоведення обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК Українита недоведеність існування ризиків, на які зіслався прокурор. Суд врахував, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання, де мешкає разом з дружиною, дочкою, внуками. Він є пенсіонером, інвалідом третьої групи, працює в виробничому підрозділі "Королівський кар`єр" філії "ЦУП" ПАТ "Укрзалізниця". За місцем проживання та праці підозрюваний характеризується позитивно. Раніше до кримінальної відповідальності підозрюваний не притягався.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 11.07.2018 року близько 02:00 год., знаходячись в приміщенні спальної кімнати будинку АДРЕСА_1 , тримаючи в правій руці розкладний ніж, діючи умисно, на грунті раптово тривалих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшов до ОСОБА_9 , якому наніс удар ножем в ділянку черева, в результаті чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини із ушкодженням гілки правої шлунково-сальникової артерії, внутрішньочеревної кровотечі, гемоперитонеуму, геморагічного шоку ІІІ ступеня.
11.07.2018 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та поміщено до ІТТ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області. 11.07.2018 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 України, тобто в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню. Просить апеляційний суд постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на строк 60 днів. Посилається на практику Європейського суду з прав людини та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, які гарантують кожному право на свободу та особисту недоторканість, а обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому вказує, що слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Водночас слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, та з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, давали підстави для застосування запобіжного заходу. Так, зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 у п.48 зазначив, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинили злочин. Звертає увагу, що суд при розгляді клопотання, заслухавши єдине пояснення підозрюваного, передчасно та безпідставно дав оцінку доказам, з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину передбаченого ст. 121 КК України та зробив нічим не обґрунтований висновок про наявність у діях ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст. 124 КК України, що у свою чергу не дає, на думку суду, можливості застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою за злочин невеликої тяжкості, при цьому, всупереч вимог закону вирішив питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність. Водночас, суд першої інстанції мотивуючи відмову в обранні запобіжного заходу зіслався на наявність у підозрюваного постійного місця проживання, те що він є пенсіонером та інвалідом 3-ї групи, працевлаштований та позитивно характеризується, однак залишив поза увагою ті обставини, що оголошена ОСОБА_6 підозра у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України є обґрунтованою, а вказаний злочин є тяжким, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. З огляду на це прокурор вважає, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, тобто підозрюваний ОСОБА_6 може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, незаконно впливати на потерпілого та свідків, може не з`являтись на виклики слідчого чи прокурора, що в подальшому може призвести до невиконання кримінального судочинства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора ОСОБА_5 про підтримання апеляційної скарги, заперечення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Згідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Убачається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 слідчий суддя у відповідності до положень ст. 194 КПК України перевірив, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні та встановив, що відсутні докази обгрунтованості підозри за ч.1 ст. 121 КК України, а відтак вважав, що відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім такого, вважав і недоведеним існування ризиків, про які вказував прокурор.
Апеляційний суд з таким висновком слідчого судді погодитись не може, оскільки слідчий суддя повинен був дати оцінку про достатність доказів, які вказують на причетність особи до вчинення певного кримінального діяння за висунутою підозрою, а не вирішувати питання правильності кваліфікації діяння, що входить у компетенцію суду пр розгляді кримінального провадження по суті.
З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що є достатньо доказів про обгрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри за ч.1 ст. 121 КК України, тому висновок суду про відсутність доказів обгрунтованості підозри не грунтується на фактичних обставинах. З урахуванням цього оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст. 409 КПК України та ухвалення апеляційним судом нової.
Щодо доводів прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Як зазначено у клопотанні слідчого, узгодженого прокурором, ризиками того, що не буде дотримана процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_6 , останні вказали на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, а тому через це він може не з`являтися на виклики слідчого, прокурора, виїхати за межі області чи території України з метою переховування від органу досудового розслідування, так і з метою пошуку роботи, впливатиме на основних свідків у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином та існує ризик його протиправної поведінки, а інші, більш м`які запобіжні заходи не будуть ефективними. Крім того, вказується на те, що ОСОБА_6 байдуже відноситься до скоєного ним злочину.
Апеляційний суд приходить до висновку, що ризики, про які зазначено у клопотанні прокурором доведено, що дає підстави для застосування запобіжного заходу, однак не доведено, обставини, передбачені п.3 ч.1 ст. 194 КПК України, тобто про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. З урахуванням особи підозрюваного, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання ( житло) у нічний час. При застосуванні такого виду запобіжного заходу апеляційний суд враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які були встановлені судом першої інстанції та вважає, що даний вид запобіжного заходу в повній мірі буде достатнім для дотримання процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечення кримінального провадження.
Сама тяжкість вчиненого злочину і очікуване покарання в разі доведення вини за висунутою підозрою не може бути достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 у справі «Летельє проти Франції», що попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
З урахуванням викладеного клопотання слідчого та апеляційне прохання прокурора підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422, 181, 194 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2018 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 скасувати, постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського відділу ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати підозрюваному за ч.1 ст. 121 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в період доби з 22 год. 00 хв. до 6 год. 00 хв. строком до 10 вересня 2018 року.
На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки :

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду ;

2) не відлучатися із населеного пункту, у якому він зареєстрований і проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

3) утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_9 .

Копію ухвали направити начальнику Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу ГУНП в Закарпатскій області для здійснення контролю за підозрюваним ОСОБА_6 .

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: