справа № 462/34/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, непрацюючого, з неповною середньою освітою, раніше не судимого 5.12.2013 р. Франківським районним судом м.Львова за ст.186 ч.2, 185 ч.2, на 5 років позбавлення волі, 20.04.2017р. Сихівським районним судом м.Львова за ст.309 ч.1 КК України на 6 міс. арешту, проживаючого у АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 10 грудня 2017 року, близько 23год. 00хв., перебуваючи в салоні маршрутного таксі № 20, на зупинці громадського транспорту, що на перехресті вулиць Сяйво та Широкої у м. Львові, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у результаті словесного конфлікту, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, тримаючи в правій руні господарський складний ніж, наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар в поперекову ділянку справа, чим спричинив останньому рану поперекової ділянки справа від умовної задньої серединної лінії на висоті 106 см. від нижнього краю стопи, розташована поперечно, яка сліпо закінчується в м`яких тканинах, без проникнення в черевну порожнину. Рана, що утворилася від дії гострого ріжучого предмету, відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному визнав повністю, зазначив, що підтверджує обставини скоєння ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті та пояснив, що він 10 грудня 2017 року близько 23год. 00хв. разом зі своєю співмешканкою повертався додому в маршрутці №20, в якій їхала група молодих людей, голосно розмовляла, на що співмешканка зробила зауваження та хтось з молодих людей на її адресу висловився нецензурно. Його то обурило. Він просив молодих людей вийти з автобуса та розібратися. Ніхто не виходив. Потерпілий сидів ближче всіх до нього і коли він та його співмешканка виходили він вдарив потерпілого складним ножем, який був в нього. У скоєному він кається, просив суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що їй інкримінуються, доведена повністю. Його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, також особу обвинуваченого, його посередню характеристику за місцем проживання, також те, що він визнає свою вину, висловив щире каяття у скоєному, сприяв розкриттю злочину, потерпілий не наполягав на суворій мірі покарання, що суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 65 ч.2 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого , попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України тапризначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробовуванням з іспитовим строком два роки та з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з моменту проголошення.

Суддя: ОСОБА_1