Справа № 577/1704/18
Провадження № 1-кп/577/294/18

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , 2015 року народження, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія кранівника відділення інженерно технічного взводу інженерної роти, брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні оголошено часткову мобілізацію та з цього часу відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» в Україні діє особливий період.
Обвинувачений ОСОБА_4 , відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (попереднє найменування: військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) від 21 травня 2016 року № 157 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (попереднє найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) і призначений на посаду водія - кранівника відділення інженерно технічного взводу інженерної роти та з 21 травня 2016 року до теперішнього часу проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
У період з 13 квітня 2017 року до 2 травня 2017 року ОСОБА_4 перебував у черговій щорічній відпустці за 2017 рік, яка була йому надана терміном на 20 діб.
Після закінчення відпустки ОСОБА_4 , як слідує з відпускного листа № 104 від 12 квітня 2017 року, повинен був 3 травня 2017 року повернутися до розташування військової частини НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак ОСОБА_4 в умовах особливого періоду, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних причин, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, не з`явився до військової частини НОМЕР_1 (попереднє найменування військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 та до 13 лютого 2018 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
13 лютого 2018 року обвинувачений ОСОБА_4 добровільно з`явився у розташування військової частини НОМЕР_1 (попереднє найменування військова частина польова пошта В НОМЕР_3 ).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив, що 21 травня 2016 року він прийнятий на військову службу за контрактом до військової частини - НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 . За 2017 рік йому була надана чергова щорічна відпустка терміном 20 діб з 13 квітня 2017 року до 2 травня 2017 року включно. Він мав повернутися у розташування військової частини 3 травня 2017 року. Проте, оскільки у нього захворіла мати, то він не повернувся 3 травня 2017 року у розташування військової частини НОМЕР_1 . Також ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього померла баба, а тому він мав знову залишитися вдома, щоб доглядати за матір`ю стан здоров`я якої погіршився. До 13 лютого 2018 року він перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а 13 лютого 2018 року добровільно з`явився у розташування військової частини, у якій проходив військову службу за контрактом. Про необхідність залишитися вдома він керівництво військової частини НОМЕР_1 не повідомляв. Щиро розкаюється у скоєному, прохає врахувати, що він і в подальшому бажає проходити військову службу у Збройних Силах України, а також, що він приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей
Таким чином, вина обвинуваченого повністю доведена та своїми діями, які виразилися у нез`явленні 3 травня 2017 року після відпуски без поважних причин до 13 лютого 2018 року на службу до військової частини НОМЕР_1 (попереднє найменування військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ) в умовах особливого періоду ОСОБА_4 , який є військовослужбовцем, з яким укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, скоїв злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.
До обставин, які пом`якшуючих покарання, суд відносить: обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем проходження військової служби.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Олександрійським міськрайонним відділом з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, оскільки ризик небезпеки особи ОСОБА_4 для суспільства є низьким, а ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення середнім (а.с. 24-27).
Суд враховує, що, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод,
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».
Виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , досудову доповідь органу пробації, а також приймаючи до уваги, що обвинувачений самостійно повернувся у розташування військової частини, на даний час проходить військову службу, має намір і в подальшому проходити військову службу у Збройних Силах України, у період з 21 травня 2016 року до 20 жовтня 2016 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вважає, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а тому при призначенні покарання слід застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 4 ст. 407 КК України, у виді арешту.
Вказана міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових злочинів.
Оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, то, відповідно до ч. 2 ст. 60 КК України, він має відбувати покарання у виді арешту на гауптвахті.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту на строк 2 (два) місяці.
Запобіжний захід до ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Покарання у виді арешту ОСОБА_4 , відповідно до ч. 2 ст. 60 КК України, відбувати на гауптвахті та строк відбування покарання рахувати з часу його затримання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору .

Суддя ОСОБА_1