Справа № 308/7482/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000591 від 11.05.2018 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оноківці Ужгородського району, українця за національністю, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: останній раз 07.11.2016 р. Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 296, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України до п`яти років двох місяців позбавлення волі, Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 02.02.2017 вирок змінено - засуджено за ч. 3 ст. 296, ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 26 квітня 2018 року близько 23 год. 00 хв., перебуваючи біля огородженої території дворогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом на заволодіння чужим майном, поєднаним з проникненням у сховище, таємно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, шляхом перелізання через паркан дворогосподарства, яке належить громадянину ОСОБА_6 , викрав різного роду металобрухт, а саме: каструлі різних об`ємів, різних розмірів металеві прути та труби, а також різного роду металеві кутники, загальною вагою 50 кг, які були завантажені на металевий візок та, в подальшому, перевіз вказаний візок з металобрухтом до себе за місцем свого проживання, а на наступний день - відвіз за місцем проживання громадянина ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ), де продав вказаному громадянинові даний металобрухт за грошові кошти в сумі 250 грн.

Згідно з довідкою №7/6 від 07.06.2018, виданою ТОВ «ЛОМ-РЕСУРС» станом на 26.04.2018 вартість одного кілограму брухту чорних металів становила 6,5 грн. за кілограм.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 325 грн.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості, укладеною 26 червня 2018 року між ОСОБА_4 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури юристом 1 класу ОСОБА_3 .

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

Зі змісту угоди вбачається, що слідчим СВ Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором, 23.06.2018 року ОСОБА_4 була висунута підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України. Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, погодитися з визначеним в угоді покаранням та відшкодувати витрати на проведення судових експертиз. При цьому, ОСОБА_4 погоджується на призначення покарання за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України у вигляді трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 Кримінального кодексу із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України.

Із запропонованим видом та мірою покарання обвинувачений ОСОБА_4 згодний. Наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості, згідно з ст.ст. 473, 394, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.

Потерпілий ОСОБА_6 , в порядку абзацу 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, не заперечував проти укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором, про що надав відповідну заяву.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 26.06.2018 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України визнав повністю.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно - вірно.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Судом, на виконання вимог ст.474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і у тому, що угода про визнання винуватості від 26.06.2018 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 склад кримінального правопорушення, вказують на кваліфікацію діяння за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України - є тяжким злочином.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 26.06.2018 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Кримінальним кодексом України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінальних правопорушень вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно з ст. .65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

За таких обставин, суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода укладена 26 червня 2018 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури юриста 1 класу ОСОБА_3 , про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, потерпілий ОСОБА_6 надав згоду на укладення угоди про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Запобіжний захід, обраний в ході досудового розслідування - закінчився, в його обранні не виникає необхідності.
Судові витрати - відсутні.

Питання про речові докази по кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі та керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 395, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 26 червня 2018 року, укладену між ОСОБА_9 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури юристом 1 класу ОСОБА_3 - затвердити.
ОСОБА_4 - визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України - три роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік.
На підставі ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по справі металевий візок, ззовні схожий на нижню рухому частину дитячого візка, який відповідно до розписки переданий ОСОБА_6 на відповідальне зберігання залишити останньому як власнику.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст.394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду через суд, який ухвалив судове рішення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1