УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 р. слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про арешт майна поданого в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002359 від 27.06.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості № 0002359 від 27.06.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Вознесенівського району м. Запоріжжя невстановлені особи виготовили та використали підроблений документ для оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 01.11.2017 зареєстровано державним реєстратором КУ «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області ОСОБА_4 за ОСОБА_5 .

Вказана реєстрація проведена на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 31.03.1995, виданого Виконавчим комітетом Комунарської районної ради народних депутатів, яке зареєстроване в ЗМБТІ, про що у реєстраційній книзі 281 зроблено запис № 28175 від 02.04.1995.

В ході досудового розслідування встановлено, що вказане свідоцтво не видавалося та рішення щодо приватизації вказаної квартири не приймалося, в ЗМБТІ відсутні документи, які б посвідчували право власності на квартиру.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу № 4779 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 17.11.2017 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_7 .
Враховуючи отриману в ході досудового розслідування інформацію, орган досудового розслідування вважає, що невстановленими особами вчиняються злочинні дії направлені на незаконне заволодіння вищевказаним об`єктом нерухомості.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вищезазначена квартира належить на правах приватної власності ОСОБА_7 .

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити.
З метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, власник майна до суду не викликався.

Дослідивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовано клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Таким чином, на цей час існують обґрунтовані підстави вважати, що невстановлені особи можуть вживати дії направлені на заволодіння вищевказаним майном.

Згідно із абз. 2 ст. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Пунктом 11 зазначеної норми закону передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Виходячи зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, враховуючи вище приведені положення КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність накладення арешту на вищезазначену квартиру у спосіб зазначений слідчим.

Керуючись ст.ст. 170173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони права розпорядження нею.

Арешт майна може бути скасований у порядку встановленому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1