ВИРОК
Іменем України

29.05.2018 року Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого- судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дуброва Миколаївського р-ну Львівської області, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , непрацюючого
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, суд,-
в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_4 ,будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді оператора 2 відділення контрбатарейної боротьби взводу управління начальника артилерії військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216, 217 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про оборону України», ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», 29 вересня 2016 року близько 08 год. 00 хв. без будь - яких поважних причин самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокована у АДРЕСА_2 , 88.18 жовтня 2016 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , та приступив до виконання обов`язків з військової служби, а вільний від військової служби час у період з 29 вересня 2016 року 08 год. 00 хв. до 18 жовтня 2016 року 10 год. 00 хв. проводив на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем , вчинене в умовах особливого періоду.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно самовільно залишив військову частину без поважних причин. Просить застосувати до нього ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» та звільнити його від відбування покарання.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази,оскільки,за згодою учасників процесу,дослідження таких визнано недоцільним. У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження,яким роз`яснено,що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч.4 ст.407 КК України, так як він, будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину без поважних причин ,в умовах особливого періоду.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі покарання обставини, дані про особу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не судимий , на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником АТО.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення та попередження нових злочинів, необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання відповідно до санкції статті, інкримінованій йому в межах, необхідних для досягнення цих цілей, у вигляді позбавлення волі.

Також, під час розгляду справи обвинуваченим подано клопотання про застосування до нього вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній організації, забезпеченні її проведення, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції , на підтвердження надав посвідчення учасника бойових дій.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в України» від 01 жовтня 1996 року зі змінами від 27.02.2014 року ,установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та довідок, наданих до суду з військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_4 з 27.11.15р.по03.05.16р.,з 01.06.16р.по 04.07.16р., з 18.07.16р.по 23.07.16р., та з 02.08.16р.по 17.08.16р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції ра території Донецької та Луганської областей.

Перешкод для застосування вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення ОСОБА_4 під час розгляду справи судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_4 слідзвільнити від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1