Справа № 738/693/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/706/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2018 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

На ухвалу суду засудженим ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2018 року в задоволенні клопотання Косташу про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд 1 інстанції врахував вимоги ст. 81 КК України та особу засудженого, наявність, хоч і погашених за строками, значної кількості стягнень за ввесь період відбування покарання, та відсутність жодного заохочення протягом останніх п`яти років відбування покарання, тому суд не вбачав в поведінці засудженого динаміки, яка б свідчила про його виправлення та перевиховання, він не довів свого виправлення та не готовий до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений вказує, що він відбув встановлену законом частину строку покарання, з 2008 року по 29.01.2012 рік був працевлаштований, за сумлінне ставлення до праці мав заохочення від начальника установи. В 2007 році лікувався стаціонарно. Вважає, що поведінкою довів своє виправлення.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, особову справу, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при розгляді клопотання дотримався даних вимог закону, належним чином дослідив всі необхідні умови для умовно-дострокового звільнення засудженого та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами, зокрема, що ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів своє виправлення, оскільки характеризується посередньо, має значну кількість стягнень за порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, хоча вони і погашені, за останні п`ять років відбування покарання заохочень не мав. На даний час на виробництві установи не працевлаштований, заяви не подавав. Участі в роботах по благоустрою установи та поліпшенні житлово-побутових умов відділення не приймав, відноситься до цього байдуже. До представників адміністрації відноситься зверхньо, у спілкуванні не завжди ввічливий та тактовний. На зроблені зауваження реагує посередньо, належних позитивних висновків для себе не робить. Поведінка засудженого постійно потребує подальшого контролю за його поведінкою та особистістю з боку представників адміністрації, готовності до самокерованої правомірної поведінки не проявляє. Засуджений намагається бути ввічливим та тактовним з представниками адміністрації лише з метою отримання особистих благ, що свідчить про пристосовницьких характер відбування покарання.

З врахуванням того, що поведінка засудженого враховується за ввесь період відбування ним покарання, доводи апелянта про те, що він довів своє виправлення не є переконливими.

Дані щодо заохочень та стан здоров`я, працевлаштованість мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання.

За таких обставин, враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, колегія суддів вважає, що підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 немає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4