Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

10 травня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2018 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000139 стосовно ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2018 року повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000139 відносно ОСОБА_6 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, для усунення порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

В обгрунтування цього рішення суд послався на те, що в даному обвинувальному акті не сформульовано обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, натомість наведене формулювання обвинувачення дублює виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Зважаючи на висновок суду про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», вказані недоліки обвинувального акту роблять неможливим призначення і забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.

При цьому, повертаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції врахував позицію захисту про відсутність обвинувачення в діях, котрі визначені в КК України як злочин, а також відсутності викладення в обвинувальному акті кваліфікуючих обставин, лише за наявності яких діяння набуває кваліфікації злочину.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить вказану ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, зазначених у ній, фактичним обставинам справи, та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що структура та зміст даного обвинувального акту відповідає вимогам ст.291 КПК, у тому числі в частині викладу фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення. На думку прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які він вважає встановленими, за своїм змістом повністю відповідає правовій кваліфікації ч.1 ст.368 КК України, а формулювання обвинувачення вказує на дії ОСОБА_6 , які підпадають саме під ч.1 ст.368 КК України.

Апелянт також зазначив, що в обвинувальному акті не зазначались відомості щодо підозри, повідомлення про підозру ОСОБА_6 в судовому засіданні не досліджувалось, а тому обставини щодо нетотожності підозри та обвинувачення не можуть свідчити про істотні недоліки обвинувального акту.

Прокурор наголосив на тому, що при прийняті рішення про повернення обвинувального акту, суд вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання, а саме щодо обставин, які характеризують об`єктивну сторону інкримінованого злочину та впливають на доведеність винуватості, вдався до оцінки правильності викладення фактичних обставин.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник-адвокат ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні апеляційних вимог прокурора та залишити ухвалу місцевого суду без змін.

Так, захисник вказала, що посилаючись на п.2 ч.1 ст.409 КПК як на підставу для скасування ухвали місцевого суду, прокурор не зазначив конкретні пункти ст.411 цього Кодексу. Адвокат наголосила на тому, що в обвинувальному акті не зазначена кваліфікуюча ознака ст.368 КК України, яка робить діяння злочинним, а саме які ж дії з використанням свого службового становища ОСОБА_6 вчинив чи обіцяв вчинити. На думку захисника, прокурор у формулюванні обвинувачення не розкрив кваліфікуючу ознаку «дії з використанням свого службового становища», а це позбавляє суд першої інстанції виконати вимоги ст.338 КПК.

Захисник вказала на те, що незаконність обвинувального акту також полягає у зазначенні у формулюванні обвинувачення недоведеного діяння іншої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, і яка бездоказово називається особою, яка надала неправомірну вигоду. Це, на думку адвоката, порушує презумпцію невинуватості іншої особи. Також прохання прокурора про призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції суперечить вимогам ст.415 КПК.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що ця скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Статтею 291 КПК визначено вимоги щодо змісту обвинувального акту, який, в тому числі, повинен містити належне викладення формулювання обвинувачення.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції послався на те, що в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК обвинувальний акт не містить належного викладення формулювання обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

Проте з такою позицією колегія суддів погодитись не може.

Обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.368 КК України в частині викладення правової кваліфікації кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК, а саме містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Обставини, які відповідно до ч.1 ст.91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тобто подія кримінального правопорушення з вказівкою на час, місце та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив злочину, викладено чітко і конкретизовано.

Окрім того, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 наведені фактичні дані, які в своїй сукупності дають достатнє уявлення стосовно елементів складу злочину, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

При цьому, колегія суддів не може погодитись із твердженням місцевого суду про відсутність обвинувачення в діях, котрі визначені в Кримінальному кодексі України як злочин, а також відсутності викладення в обвинувальному акті кваліфікуючих обставин, лише за наявності яких діяння набуває кваліфікації злочину.

Так, статтею 314 КПК визначений вичерпний перелік повноважень місцевого суду під час підготовчого судового засідання. Разом з тим, на вказаній стадії судового розгляду суд не має права приймати рішення щодо доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині, а також правильність кваліфікації його дій за відповідною статтею Кримінального кодексу України.

Оцінюючи викладення фактичних обставин провадження та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті з точки зору конкретності обвинувачення, а також наявності певних елементів об`єктивної сторони кримінального правопорушення, на стадії підготовчого судового засідання, суд у даному випадку вийшов за межі наданих йому ст.314 КПК повноважень, вдався в оцінку обставин, які підлягають розгляду в процесі судового провадження.
Колегія суддів зауважує, що прокурором при складанні обвинувального акту на підставі вказаного кримінального процесуального закону було використано його право сформулювати обвинувачення ОСОБА_6 так, як він вважає за потрібне. При цьому суд, отримавши для розгляду по суті обвинувальний акт з сформульованим прокурором таким чином обвинуваченням, не вправі вимагати від прокурора, шляхом повернення обвинувального акту для усунення його недоліків, сформулювати в обвинувальному акті обвинувачення таким чином, яке суд вбачає достатнім для розгляду по суті обвинувачення.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.291 КПК та не містить істотних недоліків, які б перешкодили призначенню його до судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що відповідно до ст.407, п.1 ч.1 ст.411 КПК ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2018 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3