Справа № 584/604/18
Провадження №1-кс/584/253/18
УХВАЛА
10.05.2018 м. Путивль
До суду надійшло вказане клопотання погоджене із прокурором Конотопської місцевої прокуратури юристом 2 класу ОСОБА_5 , в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке належить ОСОБА_6 та вилучене 07.05.2018 в ході огляду місця дорожньо-транспортної події в с. Бобине Путивльського району.
Посилаючись на ці обставини та на те, що вказане тимчасове вилучене майно має характерні для дорожньо-транспортної пригоди пошкодження, з метою забезпечення проведення відповідних експертиз, просив накласти на нього арешт.
У судовому засіданні таке клопотання підтримав та просив його задовольнити.
ОСОБА_4 підтвердив, що керував вказаним автомобілем та вчинив наїзд на пішохода. Автомобілем керував на піставі наданого власником свідотцва про реєтрацію транспортного засобу.
Заслухавши осіб, які брали участь у справі, вивчивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводить огляд місцевості, приміщення речей та документів. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Частинами 2 і 3 ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику
Статтею ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Стороною обвинувачення доведено, що вищевказаний автомобіль, вилучений під час огляду місця дорожньо-транспортної події 07.05.2018, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, позаяк в силу ст. 98 КПК України може бути речовим доказом.
Враховуючи викладене, вважаю, що є правові підстави для арешту цього майна з метою збереження речових доказів, що буде співрозмірним з обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
ухвалив :
Клопотання заступника начальника СВ Путивльського відділення поліції Глухівського ВП ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити повністю.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумськоъ області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 15.05.2018.

Слідчий суддя: підпис
З оригіналом згідно:

Суддя
Путивльського районного суду ОСОБА_1