Постанова

Іменем України
24 травня 2018 р.

м. Київ
справа № 357/9416/16-к
провадження № 51-2888км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003663, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 19 березня 2013 року за ч. 1 ст. 203-2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 000 гривень,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. На підставі ст. 71 КК України до вказаного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2013 року у виді штрафу в розмірі 30 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 000 гривень, який відповідно до ст. 72 КК України постановлено виконувати самостійно.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20 липня 2016 року о 10.00 год., будучи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу гаражних приміщень, що по вулиці Томилівській, 50, у м. Біла Церква Київської області, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який незаконно зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

У той же день о 12.20 год. поблизу будинку № 28 по вулиці Я.Мудрого у м. Біла Церква Київської області, під час особистого обшуку ОСОБА_6 працівниками поліції було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, вагою 14,23 грам.
За апеляцією прокурора вказаний вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано Апеляційним судом Київської області та постановлено свій вирок від 01 лютого 2017 року.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком суду від 19 березня 2013 року у виді штрафу в розмірі 30 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 000 гривень, і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та штрафу в розмірі 30 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 000 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України постановлено виконувати покарання у виді штрафу в сумі 510 000 грн. самостійно. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх доводів прокурор вказує на те, що судом при застосуванні ст. 71 КК України безпідставно застосовано ст. 75 КК України, так як засуджений не відбувши покарання за попереднім вироком, вчинив новий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, тому звільнення від відбування покарання з випробуванням при сукупності вироків є неможливим. Крім того, вказав й на невідповідність призначеного покарання внаслідок м`якості через неврахування судом обставин, які обтяжують покарання, рецидив злочину та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просив задовольнити касаційну скаргу з викладених в ній підстав.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно з вимогами частини 4 цієї статті, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, в тому числі щодо виду і розміру призначеного засудженому покарання, необхідно належним чином мотивувати у судових рішеннях.
Однак цих законодавчих вимог суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому, має на утриманні малолітню дитину, визнавши ці обставини такими, що пом`якшують покарання. Врахувавши також обставини, які обтяжують покарання, якими визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, суд прийняв рішення про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
В апеляційній скарзі, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги, прокурор ставив питання про скасування вироку і ухвалення нового вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання відповідно до ст.71 КК України, а також необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України та як наслідок м`якістю призначеного покарання.
Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, правильно застосував вимоги ч.1 ст.71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі та штрафу, зазначив про їх самостійне виконання, що прокурором не оскаржується.
Однак доводи прокурора про необґрунтоване застосування положень ст.75 КК України колегія суддів апеляційного суду належним чином не перевірила, достатньо обґрунтованих мотивів залишення апеляційної скарги без задоволення в цій частині не навела, обмежившись лише переліченням обставин, які впливають на покарання, що наведені у вироку суду першої інстанції та формальною вказівкою на те, що з урахуванням цих обставин суд обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
При цьому поза увагою апеляційного суду залишилось те, що ОСОБА_6 раніше судимий, призначене покарання за попереднім вироком у виді штрафу не відбув. Новий умисний злочин середньої тяжкості у сфері обігу наркотичних засобів засуджений вчинив у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання він характеризується формально посередньо, перебуває під диспансерним наглядом лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від наркотичних засобів та з приводу залежності від алкоголю.
Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком, враховуючи дані про його особу, при застосуванні ст.71 КК України та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України є неприпустимим.
З огляду на викладене вирок апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 2, 3 ч.1 ст.438 КК України, з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно розглянути кримінальне провадження з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законів і ухвалити законне і обґрунтоване рішення стосовно вироку місцевого суду..
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438, 441, 442 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3