Номер провадження: 11-сс/785/1389/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

апелянта ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора ТОВ «КІНД» - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0005766, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, -

встановив:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0005766, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, та накладено арешт на нежитлове приміщення загальною площею 299,2 кв.м., розташоване на першому поверсі за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 10, із забороною його використання.

Своє рішення про накладення арешту на вищезазначене майно слідчий суддя мотивував тим, що встановлена наявність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки накладення арешту необхідно для збереження майна як речового доказу у кримінальному провадженні та має на меті запобігання його знищенню, спотворенню, відчуженню.

В своїй апеляційній скарзі директор ТОВ «КІНД» - ОСОБА_7 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною в частині заборони користування вказаним майном, а тому просить її в цій частині скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на нежитлове приміщення без заборони користування вказаним майном.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що слідчий суддя у своїй ухвалі не обґрунтував необхідність такого ступеню втручання у права особи, яка володіє та користується майном, як заборона користування таким майном. Вказує, що ТОВ «КІНД» є медичним реабілітаційним центром для дітей, хворих на психоневрологічні розлади (аутизм), користується майном на законних підставах, оскільки підприємством укладений договір суборенди з особою, яка орендує вказані приміщення у власника майна. Наголошує, що ТОВ «КІНД» не має жодного відношення ані до кримінального провадження, ані до тривалих цивільних спорів між власником майна та іншими юридичними особами з приводу арештованого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ апелянта ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Як вбачається з клопотання, Слідчим відділом Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005766, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Досудове розслідування проводиться за фактом звернення ОСОБА_10 із заявою про вчинення невстановленими особами самоправних дій щодо нежитлового приміщення, розташованого на першому поверсі будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з цим, із клопотання та долучених до нього матеріалів убачається, що між різними суб`єктами господарювання наявні спірні правовідносини щодо зазначеного у клопотанні майна.
У клопотанні слідчого зазначено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення та речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою арешту майна зазначено запобігання його можливому пошкодженню.
Разом з цим, у клопотанні не зазначено, яким чином особа, яка користується нерухомим майном на підставі договору суборенди та використовує його для провадження законної господарської діяльності, може пошкодити дане майно, а також яке відношення до даного кримінального провадження має ТОВ «КІНД», яке є користувачем вказаного нежитлового приміщення.
З долучених до клопотання слідчого матеріалів вбачається, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення.
В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, долучені до клопотання документи не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також значення вилученого майна для даного кримінального провадження.

В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Встановлений апеляційним судом факт невідповідності вимогам закону клопотання слідчого, яке слідчий суддя районного суду, маючи таку можливість, не повернув органу досудового розслідування, а прийняв його до розгляду та, більш того, безпідставно задовольнив, на переконання апеляційного суду, унеможливлює розгляд даного клопотання слідчого по суті.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, клопотання слідчого було розглянуто неповно та однобічно, внаслідок чого слідчий суддя дійшов передчасного висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивував своє рішення та в ухвалі не зазначив, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується.

В оскаржуваній ухвалі слідчого судді також не обґрунтовано необхідності такого ступеню втручання у права особи, що володіє та користується майном на підставі договору суборенди, як заборона користування відповідним майном, та не наведено доводів щодо можливості запобігання ризику подальших протиправних дій щодо даного майна шляхом встановлення саме заборони користування ним.

Зазначені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

За наявних недоліків клопотання та долучених матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

На переконання апеляційного суду, слідчі судді та суди апеляційної інстанції не повинні формально підходити до розгляду таких клопотань та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її частково задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч. 3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу директора ТОВ «КІНД» - ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0005766, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, та накладено арешт на нежитлові приміщення загальною площею 299,2 кв.м., розташовані на першому поверсі за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 10, із забороною його використання, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою вказане клопотання повернути прокурору та встановити строк в 72 години з часу отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4