Справа № 314/402/18
Провадження № 1-в/314/423/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2
представника установи ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізька область Оріхівський район, село Єгорівка, українець, освіта середньо-спеціальна, неодруженого, не працював, до арешту мешкав: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-15.02.1973 року за ч.2 ст. 141 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.05.1974 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 16 днів;
-24.04.1975 року за ч.3 ст. 206, ст. 43 КК України до 5 років 7 місяців позбавлення волі. Звільнений 24.07.1980 року по відбуттю строку покарання;
-12.06.1981 року за ст. 196-1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 04.11.1982 по відбуттю строку покарання;
-01.07.1986 року за ч.2 ст. 140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 16.11.1989 року по відбуттю строку покарання;
-02.12.1993 року за ч.3 ст. 81, ст. 17, ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 140 , ч.3 ст. 140, ст. 42 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-29.06.1994 року за ч.3 ст. 81, ст. 43 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зараховано в строк з 30.06.1993 року по 28.06.1994 рік. Звільнений 30.06.1999 року по відбуттю строку покарання.
Засуджений по даній справі: 06.02.2012 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.04.2016 року зараховано з 02.11.2011 року по 21.02.2012 рік.
Початок строку: 02.11.2011 року. Кінець строку: 14.07.2018 року
про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського райсуду від засудженого ОСОБА_4 надійшло клопотання про можливість умовно-дострокового звільнення.

З 05.04.2012 року засуджений відбуває покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№101)».

Характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушує, за що має 1 стягнення (сувора догана) накладене правами начальника колонії, яке погашено. Поряд з цим заохочень взагалі немає.

Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних відносин з персоналом установи.

Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Правова освіта».

У скоєному злочині провину визнає частково, розкаюється.

Прокурор та представник установи клопотання не підтримали і вважають, що подання не належить задовольнити, оскільки засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Засуджений та його захисник підтримали клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

На підставі визначеного суд приходить до висновку, що засуджений не довів свого виправлення та не досяг стану, визначеного ст.6 КВК України.

Керуючись ст. 81 КК України п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволені заяви ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Державній установі «Кам?янська виправна колонія (№101)» - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

08.06.2018