У Х В А Л А
Іменем України

06 червня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_2 , погоджене з прокурором відділу генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000235 від 12.06.2017 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205; ч. 2 ст. 258-5 КК України,

В С Т А Н О В И В :

22.05.2018 року в провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_2 , погоджене з прокурором відділу генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000235 від 12.06.2017 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205; ч. 2 ст. 258-5 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 2 відділом 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному за № 0000235 від 12.06.2017 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України та за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 258-5 КК України.

На даний час в ході досудового розслідування отримано санкції суду на проведення обшуків за адресами проживання ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) та її сестри ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ).

17.05.2018 року в ході проведення обшуку житлового приміщення за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , серед іншого вилучено: банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що видана на ім`я ОСОБА_4 ; банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , що видана на ім`я ОСОБА_4 ; банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , що дійсна до 12/18; банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , що дійсна до 10/18; банківську картку АТ «Райфайзен Банк Аваль» № НОМЕР_5 ; сім-картку ПрАТ «Водафон Україна» № НОМЕР_6 ; сім-картку ПрАТ «Водафон Україна» № НОМЕР_7 ; тримач сім-картки ПрАТ «Водафон Україна» № НОМЕР_8 ; банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_9 , що видана на ім`я ОСОБА_4

17.05.2018 року у кримінальному провадженні № 0000235 вилучені речі визнано речовими доказами.

17.05.2018 року,в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України, ОСОБА_4 було затримано.

17.05.2018 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України.

Отже, вилучені під час проведення обшуку речі, предмети та документи є такими, що зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У зв`язку з чим, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені речі та предмети, з метою збереження речових доказів, а також слідів злочину, які на них містяться.

Слідчий суддя, перевіривши матеріали клопотання, вважає, що клопотання підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Як убачається з витягу з ЄРДР кримінальне провадження № 0000235 розслідується за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205; ч. 2 ст. 258-5 КК України.

При цьому, у клопотанні порушується питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що видана на ім`я ОСОБА_4 ; банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , що видана на ім`я ОСОБА_4 ; банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , що дійсна до 12/18; банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , що дійсна до 10/18; банківську картку АТ «Райфайзен Банк Аваль» № НОМЕР_5 ; сім-картку ПрАТ «Водафон Україна» № НОМЕР_6 ; сім-картку ПрАТ «Водафон Україна» № НОМЕР_7 ; тримач сім-картки ПрАТ «Водафон Україна» № НОМЕР_8 ; банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_9 , що видана на ім`я ОСОБА_4 , з метою збереження речових доказів.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання слідчого погоджене з прокурором не містить передбачених ст.170 КПК України правових підстав для накладення арешту на майно.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичної особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен гарантувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий за погодженням з прокурором, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Зі змісту клопотання убачається, що згадане вилучене майно є таким, що зберегло на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом з тим, у клопотання немістить відповідного обґрунтування, що згадане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки не надано даних, які б давали підстави вважати, що вони були об`єктом кримінального правопорушення, набуті внаслідок злочинних дій, або були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Так, чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Тобто, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що слідчим не наведено правових підстав для арешту згаданого майна, можливість використання її як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб.

При цьому, слідчий порушуючи питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, додав до клопотання постанову від 17.05.2018 року про визнання речовим доказом.
Разом з тим, згадана постанова слідчого про визнання речовим доказом не містить обґрунтування, яким чином тимчасово вилучене майно, на яке просить накласти арешт слідчий, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, а так само, яким критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно.
Тобто, постанова про визнання речовим доказом від 17.05.2018 року належним чином не необґрунтована, оскільки в ній відсутній висновок слідчого, який би давав підстави вважати, що тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події, відповідає критеріям речового доказу.
Крім того, слід зауважити, що в постанові слідчого про визнання речових доказів не міститься посилання на те, що зазначене вище тимчасово вилучене майно є такими, що зберегли на собі слідчи злочину, хоча на дану обставину міститься посилання в клопотанні про арешт майна.
Тобто, доводи клопотання слідчого про арешт майна, не підтверджено матеріалами клопотання, що свідчить про його необґрунтованість.
Отже, слідчим у клопотанні не наведено належного обґрунтування, яке може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слід зазначити, що у клопотанні про арешт майна не зазначено підстави відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також не згадується відповідна правова підстава накладення арешту.

При цьому, на відміну від розгляду клопотань про застосування запобіжних заходів, де ст. 185 КПК України передбачена можливість зміни або доповнення такого клопотання, при вирішенні питань про арешт майна та про застосування інших заходів забезпечення кримінального провадження такої можливості КПК України не передбачає, а встановлює, що у випадку внесення клопотання про арешт майна без додержання вимог ст. 171 КПК України, слідчий суддя повертає його прокурору для усунення недоліків в строк, який не перевищує 72 годин.

Відповідно до положення ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Отже, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що у клопотанні слідчого погоджене з прокурором про арешт майна не зазначено підстави відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до положень п.18 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно вимог ч.3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк у сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням наведеного, оскільки слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, клопотання підлягає поверненню прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 26, 170, 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_2 , погоджене з прокурором відділу генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000235 від 12.06.2017 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205; ч. 2 ст. 258-5 КК України, повернути прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1