Справа № 473/3594/18
Номер провадження 1-в/473/270/2018

УХВАЛА
іменем України

"01" жовтня 2018 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції із Державної установи «Вознесенська ВК №72», яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300, заяву захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Криве Озеро Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 15 жовтня 2014 року Кривоозерським районним судом Миколаївської області за ч.4 ст.301 КК України до 05 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, із звільненням від покарання з іспитовим строком випробування на 02 роки, засудженого 22 грудня 2016 року Суворовським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.186 КК України, на підставі ст.71 КК України, до 05 років 02 місяців позбавлення волі, із зарахуванням, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування основного покарання строк попереднього ув`язнення з 14 лютого 2016 року по 22 грудня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2018 року зараховано, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування основного покарання строк попереднього ув`язнення з 22 травня 2016 року по 22 травня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в державній установі «Вознесенська виправна колонія №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України,

Учасники процесу:
Прокурор Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 .

Представник Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» ОСОБА_6

Захисник - адвокат ОСОБА_3
Засуджений - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла заява захисника адвоката ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 ,про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання, в порядку ст.81 КК України, який відбуває строк основного покарання в державній установі «Вознесенська виправна колонія №72», за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 22 грудня 2016 року, яким його було засуджено за ч.2 ст.186 КК України, на підставі ст.71 КК України, до 05 років 02 місяців позбавлення волі, із зарахуванням, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування основного покарання строк попереднього ув`язнення з 14 лютого 2016 року по 22 грудня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі./Справа №523/4392/16-к, провадження № 1-кп/523/380/17/. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2018 року ОСОБА_7 зараховано, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування основного покарання строк попереднього ув`язнення з 22 травня 2016 року по 22 травня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Початок строку: 14 лютого 2016 року. Кінець строку: 08 січня 2019 року.

В заяві поданій до суду, захисник адвокат ОСОБА_3 зазначив, що засуджений ОСОБА_7 відбув більше 3/4 частин призначеного судом основного покарання. У період відбування покарання характеризується добре, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має 02 заохочення правами начальника установи, дисциплітарних стягнень не має, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, у відношенні до засуджених неконфліктний, вину у скоєному злочині усвідомив, глибоко розраївся, в зв`язку з чим просив суд звільнити засудженого ОСОБА_7 умовно достроково від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_3 та засуджений ОСОБА_7 заяву підтримали.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви захисника адвоката ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , та зазначав, що за весь період відбування основного покарання засуджений ОСОБА_7 , характеризується посередньо, заохочень не має, має 04 стягнення, два з яких не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, він не став на шлях виправлення і своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно - дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Проте, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 та матеріали судової справи відносно нього, в судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_7 за місцем відбування покарання характеризується посередньо, заохочень не має, алемає 04 стягнення, два з яких не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16 лютого 2016 року. Під час тримання у СІЗО №21 міста Одеса допустив 2 порушення режиму утримання. Мав 2 стягнення, заохочень не мав.
З 09 вересня2017 року відбував покарання у СІЗО №22 міста Ізмаїл. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 30 вересня 2017 року відбував покарання у СІЗО №21 міста Одеса. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 14 жовтня 2017 року відбував покарання у СІЗО №22 міста Ізмаїл. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 18 листопада 2017 року відбував покарання у СІЗО №21 міста Одеса. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 02 грудня 2017 року відбував покарання у СІЗО №22 міста Ізмаїл. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 16 січня 2018 року відбував покарання у СІЗО №21 міста Одеса. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 06 березня 2018 року відбував покарання у СІЗО №22 міста Ізмаїл. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 16 травня 2018 року відбував покарання у СІЗО №21 міста Одеса за період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 29 травня 2018 року відбував покарання у СІЗО №22 міста Ізмаїл. За період відбування покарання мав 2 стягнення. Заохочень не мав.
З 25 липня 2018 року відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується посередньо. Стягнень та заохочень не має.
Загалом за весь період відбування покарання має 04 стягнення, з яких два є не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.
Стягнення мають систематичний та демонстративний характер за зберігання заборонених речей. З 27 червня 2018 року, згідно ст.133 КВК України, є злісним порушником встановленого порядку відбування покарання за зберігання заборонених предметів.
У майстерні установи не працевлаштований, бажання працювати не виявляє. Участі у суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає, не вважає за потрібне. До робіт з благоустрою установи ставиться зневажливо, не усвідомлює їх необхідність. Веде пасивний, та пристосовницький спосіб життя.
За характером спокійний та врівноважений, намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин з персоналом установи, у відношенні до засуджених загалом не конфліктний, підтримує стосунки з обмеженим колом засуджених, зокрема, негативної спрямованості.
Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, санітарно-гігієнічних норм дотримується.
Позову за виконавчими листами та аліментами не має.
Підтримує зв`язок з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі.
У скоєному злочині, зі слів засудженого, не розкаюється.
Відповідно до спільного засідання Спостережної комісії при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради у Миколаївській області та адміністрації Державної установи «Вознесенська ВК №72» про розгляд матеріалів в порядку статті 81 КК України на засудженого ОСОБА_7 , йому відмовлено у застосуванні умовно дострокового звільнення від основного покарання в порядку ст.81 КК України, як не твердо ставшого на шлях виправлення, і який своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Відмовляючи у задоволенні заявизахисника адвоката ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 ,про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 22 грудня 2016 року, в порядку ст.81 КК України, суд виходить з тих обставин, що за період відбування покарання з 16 лютого 2016року по теперешній час, засуджений ОСОБА_7 не змінив свого відношення до порядку відбування основного покарання за вироком суду, не довів, що він твердо став на шлях виправлення, і своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення. Він не був працевлаштований в установах відбування основного покарання, за весь період відбування основного покарання за вироком суду у засудженого ОСОБА_7 відсутні заохочення не тільки за сумлінне ставлення до праці за виконання норм виробітку, а і інші будь які заохочення. Крім того, засуджений ОСОБА_7 має 04 стягнення, з яких два є не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.
Вищевказані обставини свідчать про неуспішність процесу виправлення і про відсутність можливості ефективного продовження його за умови застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України,

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд також виходить з вимог ст.6 КВКУ.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВКУ, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ч.2 ст.6 КВКУ - ресоціалізація це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до ч.3 ст.6 КВКУ основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В судовому засіданні судом не встановлено процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого ОСОБА_7 . Дані обставини, на думку суду, не створюють у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.130 КВКУ до засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування основного покарання за вироком суду, жодного разу не були застосовані заходи заохочення за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВКУ та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, як до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, однак має 04 стягнення, з яких два є не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.
Надані в судовому засіданні матеріали, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 на переконання суду, не доводять успішність процесу виправлення засудженого ОСОБА_7 .
Відмовляючи в задоволенні заяви захисника адвоката ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 22 грудня 2016 року, в порядку ст.81 КК України, суд також виходить з пункту 4.1 Рішення КСУ від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004, відповідно до якого справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Адекватність прийнятого судового рішення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Наявність даних обставин у сукупності, приводять суд до переконання про відсутність правових підстав для застосування ст.81 КК України, тому в задоволенні заяви захисника адвоката ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 22 грудня 2016 року, в порядку ст.81 КК України, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 22 грудня 2016 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 діб з дня її оголошення до Апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя: ОСОБА_1