УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ ВП №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві

клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001613 від 12 лютого 2018 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:
13 серпня 2018 року слідчий СВ ВП №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001613 від 12 лютого 2018 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8 кв.м., із забороною користування, розпорядження та відчуження вказаної квартири.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за №0001613 від 12 лютого 2018 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що до СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві надійшли матеріали від УКР ГУ НП у м. Києві, про те, що невстановлена слідством особа підробила договір дарування квартири АДРЕСА_2 , на підставі якого 11.07.2017 внесено відомості про право власності на квартири АДРЕСА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 , в результаті чого останній, шахрайським шляхом набув права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, після чого відчужив його ОСОБА_7 , 01.08.2017 уклавши договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 .

В ході розслідування від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , отримано копії договору купівлі-продажу №1692 від 01.08.2017, де предметом виступає кв. АДРЕСА_1 , а також усіх супутніх до нього документів, що стали підставою для його укладання. Відповідно до вказаних документів встановлено, що продавцем вищевказаної квартири виступав ОСОБА_9 , який діяв від імені ОСОБА_6 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ЧМНО ОСОБА_8 17.07.2017 №1580, який при укладанні вказаного правочину надав свій паспорт громадянина України ( НОМЕР_1 ), довіреність №1580, а також Договір дарування квартири (кв. АДРЕСА_1 ) зареєстрований в реєстрі за №1664 від 25.06.2009, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_10 , відповідно до якого вказана квартира нібито була подарована ОСОБА_6 попереднім власником ОСОБА_11 . Покупцем виступав ОСОБА_7 (паспорт громадянина України НОМЕР_2 ).

В ході проведення перевірки встановлено, що договір дарування від 25.06.2009 між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 виготовлений на бланку серії ВМЕ №287941, відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів використаний приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_10 на договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок. Однак, згідно відповіді наданої Київським державним нотаріальним архівом від 20.02.2018 в справі №02-33 Реєстр для реєстрацій нотаріальних дій» том №3 приватного нотаріусу КМНО ОСОБА_10 міститься запис від 07 липня 2009 року за реєстровим №1664 про засвідчення вірності копії, тобто правочин щодо дарування ОСОБА_11 підроблений, так як за реєстровим №1664 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_10 не реєструвався.

Відповідно до інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.07.2017 о 16:57:04 реєстратором ОСОБА_12 , було внесено відомості про держану реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) на підставі договору дарування серії та номеру № НОМЕР_3 , виданий 25.06.2009, згідно якого власником квартир АДРЕСА_1 став ОСОБА_6 .

Допитаний в статусі «свідок» ОСОБА_6 повідомив, що серпні 2017 року він звернувся до свого знайомого ОСОБА_13 ( НОМЕР_4 , зареєстрований в АДРЕСА_4 ), про допомогу в заробітку коштів. ОСОБА_13 запропонував легкий спосіб заробити грошей, а саме 200 доларів США. Також ОСОБА_13 сказав, що це щось пов`язане із квартирами, однак що саме не пояснював, дав номер телефону особи на ім`я ОСОБА_14 ( НОМЕР_5 ), який мав все пояснити. Зателефонувавши ОСОБА_15 зі свого мобільного телефону НОМЕР_6 , він підтвердив, що може допомогти з грошима, однак треба виконати деяку роботу, а саме необхідно було оформити на себе квартиру в АДРЕСА_2 , яка дістанеться йому на підставі договору дарування, а потім її продати комусь. Наступного дня ОСОБА_6 приїхав на станцію метро Лісова, що у місті Києві, також приїхав ОСОБА_14 , який повідомив, що треба їхати в м. Чернігів до знайомого нотаріуса, який оформить правочин. В процесі бесіди ОСОБА_14 пояснив, що буде оформлено договір дарування квартири у м. Києві по вул. Блюхера, задніми числами від якоїсь жінки, яка вже померла, а ОСОБА_6 , будучи власником вказаної квартири продасть її. Тоді вони поїхали в м. Чернігів. По дорозі ОСОБА_14 дзвонив якомусь хлопцю на ім`я ОСОБА_16 (як в подальшому стало відомо він користується телефоном № НОМЕР_7 ), якого попросив їх зустріти. Коли вони приїхали в м. Чернігів, то на одній із заправок їх зустрів ОСОБА_16 , який був на автомобілі Мерседес (мінівен) на номерах польської реєстрації. Перебуваючи в офісі нотаріуса з ОСОБА_6 зайшов лише ОСОБА_16 , а ОСОБА_14 залишився чекати знизу в кафе. В офісі нотаріуса вони були присутні лише втрьох. ОСОБА_6 надав нотаріусу свій паспорт громадянина України, він зробив з нього копії. Та через деякий час подав на підпис якісь документи в кількості 2-х або 3-х штук, які надруковані на офіційному бланку нотаріуса. Зміст вказаних документів не читав, лише показали де поставити підписи. Підписавши вказані документи, вийшли від нотаріуса. В подальшому ОСОБА_14 відвіз ОСОБА_6 до м. Києва до ст. метро Лісова, де дав 100 доларів США однією купюрою, та повідомив, якщо все пройде добре, то він ще скине на картку решту оговореної суми, однак так і не скинув.

Також, відповідно до інформації БТІ право власності на кв. АДРЕСА_1 первинна реєстрація права власності проведена та зареєстрована за ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською районною Державною адміністраціє 08.07.1997 р.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 72 р., від хронічної ішемічної хвороби серця.

14.02.2018 ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_17 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) про продаж квартири АДРЕСА_1 . Згідно звіту про оцінку майна виготовленого ФОП ОСОБА_18 13.02.2018 ринкова вартість двокімнатної квартири становить 146 386 грн.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11.07.2018 власником квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_17 .

З огляду на все вищевикладене є підстави вважати, що укладання правочину, а саме договору купівлі-продажу №1692 від 01.08.2017, де предметом виступає квартира АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_9 , який діяв від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відбулося на підставі підроблених документів, в результаті чого ОСОБА_6 шахрайським шляхом набув права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, після чого відчужив його ОСОБА_7

Допитати ОСОБА_9 (котрий виступав представником ОСОБА_19 , під час укладання правочину), покупця ОСОБА_7 , теперішнього власника ОСОБА_17 не виявляється можливим, у зв`язку з тим, що перелічені особи уникають спілкування, на дзвінки не відповідають, на виклики по повістках не з`являються.

Аналізуючи покази свідка та матеріали кримінального провадження в їх сукупності, у слідства є всі підстави вважати, що невстановлені слідством особи на підставі підроблених документів, шахрайським шляхом заволоділи об`єктом нерухомого майна, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 . В подальшому, з метою ускладнення законного повернення права власності на вказаний об`єкт нерухомості, імітуючи законні дії, щодо переходу права власності, невстановлені слідством особи організували та сприяли вчиненню фіктивних правочинів, між ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , які призвели до багаторазового переходу права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, останнім власником якого на даний час є ОСОБА_17 .

Постановою слідчого СВ ВП №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 20 липня 2018 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8 кв.м., було визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0001613 від 12 лютого 2018 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.
З метою всебічного, об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального провадження та встановлення істини у справі, зважаючи на те, що квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання злочинним посяганням на вказаний об`єкт нерухомого майна під час проведення розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_7 .

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив його задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт не було тимчасово вилучене та розгляд справи без повідомлення власника майна є необхідним, з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд вищевказаного клопотання без повідомлення про його розгляд власника майна.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, вважаю, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, оскільки, як встановлено з матеріалів клопотання та пояснень слідчого, що квартира АДРЕСА_1 , є предметом кримінального правопорушення, визнана речовим доказом, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також з метою запобігання злочинним посяганням на вказаний об`єкт нерухомого майна під час проведення розслідування, забезпечення його збереження та недопущення подальшого відчуження.

Крім того, слідчим доведено існування реальних ризиків передачі та відчуження вказаного майна, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001613 від 12 лютого 2018 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8 кв.м., із забороною користування, розпорядження та відчуження вказаної квартири.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1