АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/6102/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1245/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне середньої тяжкості
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Буди Харківського району Харківської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, офіційно не працює, має на утриманні малолітню доньку, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 15.03.2001 р. Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим терміном 2 роки;

-25.06.2002 р. Харківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

-27.05.2004 р. Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі;

-19.10.2006 р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 307 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений умовно-достроково 08.08.2013 р. на невідбутий строк 8 місяців 12 днів;

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки та покладенням обов`язків, передбачених ч.ч.1-2 ст. 76 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Згідно вироку, 05.07.2015р., близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на пл. Пролетарській, біля будинку №5 в с. Буди Харківського району Харківської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з гр. ОСОБА_8 , 1984 р.н., умисно наніс останньому два удари кулаком правої руки в область щелепи з лівого боку, чим спричинив згідно з висновком судово-медичної експертизи № 3105-ая/15 від 28.07.2015р., закриту тупу травму нижньої щелепи у вигляді перелому на рівні кута зі значним зміщенням відламків та травматичною припухлістю м`яких тканин в ділянці перелому, які є середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, що спричинило за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати вирок суду у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, відповідно до положень ст. 89 КК України судимості не зняті та не погашені. Суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання, вийшов за межі повноважень, наданих йому ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши від покарання особу, яка має дві і більше судимостей за вчинення умисних тяжких злочинів.

Крім того зазначив, що суд, приймаючи рішення щодо обґрунтованості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, недостатньо врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який має чотири судимості за вчинення умисних, в тому числі і тяжких злочинів, та дійшов безпідставного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання, тому просить ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Заслухавши доповідь суддів, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1, ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів визнає слушними доводи апеляційної скарги прокурора стосовно необґрунтованого застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію в 2016 році», виходячи з наступного.

Згідно п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Разом з тим, вивченням особи засудженого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше судимий: 15.03.2001 Харківським районним судом за ч. З ст. 81, ч. 1 ст. 89 КК України; 25.06.2002 року Харківським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України; 19.10.2006 року Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. З ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ст. 12 КК України зазначені злочини відносяться до категорії тяжких. В той же час судимості ОСОБА_7 за них не зняті та не погашені відповідно до положень ст. 89 КК України.

За таких обставин, застосування до ОСОБА_7 амністії не ґрунтується на Законі.

Що стосується застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного.

Зокрема встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку в психоневрологічному та наркологічних диспансерах не перебуває, офіційно не працевлаштований, не одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 передбачених ст. 67 КК України, не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбаченою ст. 66 ч. 1 п. 1) КК України, визнано щире каяття в скоєному злочині.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Проте, суд при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання не в повній мірі врахував, що останній має чотири судимості за вчинення умисних, у тому числі за злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів.

При цьому, обвинуваченому надавалася можливість стати на шлях виправлення, оскільки він звільнявся від відбування призначеного покарання, проте на шлях виправлення не став та продовжив скоювати умисні злочини, що свідчить про стійку кримінальну спрямованість поведінки підсудного.

Відтак, вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необґрунтованим і таким що підлягає скасуванню в цій частині та ухваленням на підставі п. 4 ч. 1ст. 420 КПК України, свого вироку з призначенням ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.1 ст. 122 КК України з урахуванням наведених вище даних про особу обвинуваченого.

В той же час, відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Враховуючи, скасування вироку також і в частині застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, колегія суддів зазначає, що розмір покарання, визначений судом першої інстанції у виді трьох років позбавлення волі, за умови його реального відбуття є надмірно суворим, а відтак підлягає пом`якшенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді одного року позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді