АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/6030/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1313/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2017 року відносно ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, освіта середньо-спеціальна, не працює, не одружений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16.12.2015 року Сумським районним судом Сумської області за ч.2 ст.15, ч.1 ст.201 КК України до 3 років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

Визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та засуджений до 7 (семи) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_8 за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 16.12.2015 року, остаточно призначивши йому покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського райсуду м.Харкова від 04.08.2017 року.
Стягнено з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 2350 грн.30 коп.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань № 27.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 02 серпня 2017 року приблизно в 19 годин 20 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, в ході сварки, діючи з умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, навмисно наніс ОСОБА_10 один удар столовим ножем в область грудної клітини зліва, чим спричинив йому проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, з ушкодженням, по ходу раньового каналу, верхівки лівої легені; масивну внутрішньоплевральну кровотечу; ознаки гострої крововтрати у внутрішніх органах та м`яких тканинах.

По ступеню тяжкості зазначене колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням легені відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя. ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці скоєння злочину, причиною смерті явилося колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням верхівки лівої легені, яке супроводжувалося масивними зовнішньою та внутрішньою кровотечею, що призвело до гострої крововтрати.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Вказує на те, що суд невірно встановив спрямованість умислу ОСОБА_8 та засудив його не за ч.1 ст. 115 КК України, а за ч.2 ст. 121 КК України.

На думку прокурора, ОСОБА_8 діяв з умислом саме на умисне вбивство, оскільки стосунки між ним і ОСОБА_10 , як пояснював обвинувачений, тривалий час до настання події злочину були неприязні. Під час сварок, які відбувались раніше ОСОБА_10 (померлий) ображав ОСОБА_8 як морально так і фізично.

На думку автора апеляції наведене свідчить про те, що ОСОБА_8 в наступному шукав приводу помститися ОСОБА_10 , що і зробив, вбивши останнього.

Крім того, спосіб, знаряддя вчинення злочину, а також локалізація поранень свідчать про намір обвинуваченого завдати удар ножем в область серця життєво важливий орган.

Тому прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України, у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати у зв?язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вказує на те, що судом були допущені неповнота судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного його засудження за ч.2 ст. 121 КК України і відповідно призначення більш суворого покарання.

Обвинувачений зазначає, що тілесні ушкодження, що були заподіяні ОСОБА_10 обумовлені станом необхідної оборони, оскільки він був вимушений себе захищати від протиправних дій останнього, який наніс йому тілесні ушкодження, погрожував вбити, душив та переважав у фізичному плані. У зв?язку з вищевикладеним просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів погоджується із кваліфікацією дії ОСОБА_8 саме за ч.2 ст. 121 КК України, виходячи з наступного.

Згідно з роз`ясненням, яке міститься у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Виходячи з положень ст. 115 КК України умисне вбивство може бути скоєне лише з прямим умислом, коли винна особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання

Згідно досліджених судом першої інстанціїї доказів ОСОБА_8 під час конфлікту з ОСОБА_10 раніше не висловлював погрози вбивством на адресу останнього, заздалегідь не підшуковував знаряддя злочину, а наніс удар столовим ножем, яким в той час нарізав бутерброди.

Відтак після нанесення удару ножем у випадку наявності у нього умислу на вбивство не мав жодних перешкод довести злочин до кінця.

Між тим ОСОБА_8 негайно став надавати ОСОБА_10 першу допомогу, закривав йому рану, щоб зупинити кров, бризкав його водою, попрохав матір викликати швидку допомогу.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та поведінку обвинуваченого під час і після вчинення злочину, висновок суду першої інстанціїї про відсутність у діях обвинуваченого умислу направленого саме на вбивство потерпілого є обґрунтованим.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , які є порожніми із його поясненнями в суді першої інстанції стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_8 на те, що ОСОБА_8 наніс удар ножем захищаючись від неправомірних дій ОСОБА_10 , тобто діяв в межах необхідної оборони або з її перевищенням, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Пояснення ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_10 його душив і йому не залишалося нічого іншого, як вдарити ножем, спростовано висновком судової медичної експертизи ОСОБА_8 №2571-С/17 від 04.08.2017 року (а.с.106-107), згідно якої у ОСОБА_8 відсутні тілесні ушкодження, властиві удушшю.

Факт наявності у ОСОБА_8 інших тілесних ушкоджень свідчить про боротьбу між ним і ОСОБА_10 , що обвинуваченим не оспорюється.

Однак отримані ОСОБА_8 тілесні ушкодження самі по собі не свідчить про знаходження його у стані необхідної оборони.

Крім того, згідно висновку додаткової судової медичної експертизи трупа ОСОБА_10 від 12.09.2017 року, механізм нанесення колото-ріжучого ушкодження ОСОБА_10 , який показав ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту, щодо утворення ушкодження внаслідок поштовху, експерт вважає маловірогідним.

Докази по справі не свідчать про наявність нападу зі сторони ОСОБА_10 на обвинуваченого ОСОБА_8 , який би обґрунтовував необхідність спричинення шкоди ОСОБА_10 шляхом нанесення удару ножем.

Призначене ОСОБА_8 остаточне покарання за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років, а також за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2017 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення,а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді