Справа № 467/419/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.05.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника установи виконання покарань ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка спільне подання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2010 року до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,-

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2018 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло спільне подання начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , засудженого вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2010 року за п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 304 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
В поданні зазначено, що ОСОБА_5 відбув більш ніж ? частин строку покарання, призначеного вказаним вироком суду, за період відбування покарання допустив 7 порушень вимог режиму утримання, які на даний час погашені, 8 разів заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 118 КВК України засуджений працевлаштований машиністом прання, до праці ставиться сумлінно, свої трудові обов`язки виконує в повному обсязі, проявляє трудову ініціативу.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, при спілкуванні щирий, відкритий, проявляє повагу.
Спальне місце утримає в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи, здійснює за ними належний догляд, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, своїми діями надає позитивний приклад іншим засудженим.
Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.
Виконує роботи з благоустрою колонії, поставлені завдання виконує вчасно та сумлінно.
Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення» та «Творчість», у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.
Виконавчого листа не має, на профілактичному обліку не перебуває, підтримує зв`язки з рідними.
Таким чином, засуджений ОСОБА_5 , на думку авторів подання, своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, у зв`язку з чим вони звернулись до суду про його умовно-дострокове звільнення від призначеного судом покарання на 3 роки, 5 місяців та 19 днів.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , оскільки останній відбув більш ніж ? частини призначеного йому покарання, працевлаштований, має вісім заохочень за останні чотири роки, а стягнення погашені у встановленому законом порядку.
Представник Арбузинської ВК № 83 в судовому засіданні подання підтримав, просив його задовольнити.
Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати подання за його відсутності, з ним згодний, просить подання про своє умовно-дострокове звільнення задовольнити.
На підставі абз. 2 ч.4 ст. 539 КПК України судом було ухвалено розглядати подання за відсутності засудженого, оскільки останній про дату, час і місце розгляду подання повідомлений належно, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, його явка судом обов`язковою не визнавалась, а тому у цьому випадку перешкоди для проведення судового розгляду за відсутності засудженого відсутні.
В свою чергу суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши подання, матеріали, що додані до нього, особову справу засудженого ОСОБА_6 , за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, і оцінюючи кожний доказ, з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановив суд, ОСОБА_5 засуджений вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2010 року за п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 304 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 07 квітня 2009 року по 28 жовтня 2010 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 почався з 07 квітня 2009 року, кінець строку відбування покарання 17 вересня 2021 року.
Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_5 відбув більш ніж ? строку покарання, призначеного йому вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2010 року, то у цьому випадку, суд, зважаючи на приписи ст. 81 КК України, має переконатись у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Зокрема, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того,що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Тобто, з аналізу чинного законодавства та роз`яснень ВСУ можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
За такого, дані, що свідчать про сумлінну поведінку та ставлення засудженого до праці мають бути не лише констатовані у поданні органу чи клопотанні особи, які вносять його до суду, а й доведеними перед судом належними і допустимим доказами.
Так, із доданих до подання документів, зокрема, довідки про заохочення та стягнення від 29.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_5 мав 7 стягнень за період відбування покарання упродовж 2009 2013 років, серед яких: три догани начальника СІЗО та чотири стягнення у виді поміщення до ДІЗО.
З вказаної довідки також слідує, що за період з липня 2014 року по січень 2018 року ОСОБА_6 заохочувався вісім разів подякою начальника колонії за підсумками роботи.
Між тим, до подання додано довідку про виконання норм виробітку засудженим ОСОБА_7 за період 2017 року, яка не підписана уповноваженою особою установи виконання покарань та містить відмітку (у період з січня по грудень 2017 року) «хло».
Втім, що означає вказана відмітка представник установи виконання покарань чітко пояснити не міг, повідомивши, що ця відмітка свідчить про залучення засудженого до певних господарських робіт.
Із характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 29 березня 2018 року вбачається, що останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 07 квітня 2009 року. Під час тримання в СІЗО м. Миколаєва три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО, на даний час стягнення погашені, заохочень не мав.
Засуджений працевлаштований машиністом з прання, до праці ставиться сумлінно, свої трудові обов`язки виконує в повному обсязі, проявляє трудову ініціативу.
За період відбування покарання чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, але згодом, внаслідок індивідуально-виховної роботи змінив своє ставлення до виконання встановленого порядку відбування покарання. На даний час стягнення погашені у встановленому законом порядку.
Засуджений вісім разів заохочувався правами начальника колонії за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, при спілкуванні щирий, відкритий, виявляє повагу.
Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.
Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, своїми діями надає позитивний приклад іншим засудженим.
Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.
Виконує роботи з благоустрою колонії, поставлені завдання виконує вчасно та сумлінно.
Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення» та «Творчість», у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.
Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі.
З вказаної характеристики, окрім цього, вбачається, що комісією колонії ОСОБА_5 було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України, а саме у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням 26 січня 2017 року (протокол засідання комісії № 3).
Втім, дані, що містяться у вказаній характеристиці не в повній мірі відповідають відомостям, які містяться у довідці про заохочення та стягнення, зокрема, у тій частині, що засуджений ОСОБА_6 не чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, а сім разів, як вказано в довідці від 29.03.2018 року.
Інших документів, які б у тій чи іншій мірі свідчили про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення до подання не додано.
Між тим, в судовому засіданні було досліджено матеріали особової справи засудженого, з яких суд зробив такі висновки.
Так, з наявних в матеріалах особової справи засудженого характеристик за 04 серпня 2011 року, 28 серпня 2011 року, 17 лютого 2013 року, 11 квітня 2013 року, 26 січня 2017 року вбачається, що засуджений ОСОБА_5 своїх трудових обов`язків не виконує, участі у суспільному житті колективу засуджених не приймає, правила поведінки виконує тільки під контролем адміністрації, участі у програмі диференційованого впливу не приймає, на шлях виправлення не став, є злісним порушником встановленого порядку відбування покарання.
Зокрема, із характеристики за 26 січня 2017 року слідує, що ОСОБА_6 працевлаштований, але свої трудові обов`язки не виконує в повному обсязі через слабкі виробничі навички.
Слід відмітити, що характеристик на засудженого за період з квітня 2013 року по січень 2017 року в матеріалах особової справи немає, що позбавляє суд можливості зробити висновки про динаміку його ставлення до праці чи поведінку за цей період.
Отже, суд прийшов до висновку про неузгодженість між собою даних про ставлення засудженого до праці, які містяться у вказаних характеристиках, зокрема, в характеристиці від 26 січня 2017 року щодо слабких виробничих навичок, та даних про його заохочення за підсумками роботи за 2017 рік.
Більш того, із витягу з протоколу № 2 засідання комісії від 26 січня 2017 року Арбузинської виправної колонії № 83 з розгляду матеріалів про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на засудженого ОСОБА_5 вбачається, що комісією було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення, в той час як у квітні 2018 року автори подання внесли його до суду, оскільки засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення.
При цьому, достовірних даних про працевлаштування засудженого, окрім виписки з наказу від 31 жовтня 2017 року № 44 про призначення його на посаду робітника з прання, матеріали особової справи не містять.
Суд звертає увагу, що таким чином підтверджено працевлаштування ОСОБА_5 лише з жовтня 2017 року, а тому за що саме він заохочувався подяками начальника колонії, за підсумками якої саме роботи суд, дослідивши матеріали особової справи, достовірно не встановив.
Відомості про працевлаштування ОСОБА_8 , які містяться в його характеристиках, зокрема, про його працю каменотесом, суд вважає не належно підтвердженими.
При цьому, в матеріалах особової справи наявні заяви засудженого про його участь у певних програмах диференційованого впливу, зокрема, «Творчість», однак будь-яких даних про успішність їх проходження та досягнуті результати суду надано не було.
Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Та суд, підсумовуючи викладене, приходить до висновку, що в поведінці засудженого ОСОБА_5 та його ставленні до праці хоч і мають місце певні позитивні зрушення, про що свідчать його заяви про участь у програмах диференційованого впливу, відсутність стягнень з 2013 року, дані про працевлаштування у жовтні 2017 року, проте, період, протягом якого відбулись ці зрушення є занадто нетривалим, а докази на їх підтвердження за своєю суттю суперечливими та такими, що дають суду підстави сумніватись, що засуджений виправився і кардинально змінив свою поведінку та ставлення до праці.
Надаючи оцінку доказам про поведінку засудженого і його ставлення до праці, суд керувався принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» і за яким доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Зокрема, суд враховував, що в матеріалах, доданих до клопотання, а також в матеріалах особової справи засудженого відсутні докази, на підставі яких можна було б зробити висновок «поза розумним сумнівом» про виправлення засудженого.
За таких обставин, суд не переконався на підставі належних, достовірних і допустимих доказів, в їх сукупності та взаємозв`язку, що засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення та перевиховання протягом хоча й не всього періоду відбування покарання, а, принаймні, досить тривалого.
Тож, підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні подання.
На підставі викладеного, керуючись ст.81 КК України, 369, 370, 376, п.2 ч.1 ст. 537, ст. 539 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1