УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника володільця майна ТОВ «Роза-Л» - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 161 102 300 012 23,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ТОВ «Роза-Л» звернувся адвокат ОСОБА_3 .
На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що СУ ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 161 102 300 012 23 за ст. 356, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, у якому ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2018 накладений арешт на низку земельних ділянок, які на праві користування належать ТОВ «Роза-Л».
Водночас, представник володільця майна вважав, що арешт накладений безпідставно, оскільки з клопотанням про застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження звернулась не уповноважена на те особа.
Керуючись наведеним, представник володільця майна просив арешт земельних ділянок скасувати.
У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому підстав.
Слідчий СУ ГУ НП в Київській області, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду клопотання, до суду не прибув, про причину неявки не повідомив.
Слідчий суддя, заслухавши доводи представника володіяльця майна, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, дійшов висновку про таке.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади у право особи на мирне володіння майном має бути законним, тобто здійснюватись лише на підставах та у порядку, передбачених законом.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

У силу ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України до завдань кримінального провадження з-поміж іншого віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті скарги, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності обмеження власника можливості реалізації ним права власності.

Статтею 16 КПК України та передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді від 13.06.2018 (справа № 761/21645/18, провадження № 1-кс/761/14667/13) задоволене клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_4 та накладений арешт низку земельних ділянок, що перебувають у володінні ТОВ «Роза-Л».

Як вбачається з вказаного рішення слідчого судді, ТОВ «Роза-Л» є добросовісним набувачем права на користування та володіння вказаним майном, посадові особи вказаного товариства відношення до обставин вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень не мають, тобто у силу вимог КПК ТОВ «Роза-Л» є третьою особою, на майно якої накладений арешт.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 КПК ініціатором арешту майна третьої особи має бути прокурор, оскільки права та обов`язки у третьої особи виникають саме з моменту звернення прокурора із клопотанням про арешт майна.

Водночас, ухвалою слідчого судді від 13.06.2018 задоволене клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області. З наведеного витікає, що застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження ініційоване не уповноваженою на те особою.
Погодження такого клопотання прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 не впливає на цей висновок, оскільки закон не передбачає будь-яких альтернативних дій, крім тих, які зазначені вище.

Частиною 1 статті 7 КПК визначено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.

Вказана засада кримінального провадження у силу статті 9 КПК полягає у обов`язку слідчого, прокурора, слідчого судді під час кримінального провадження неухильно дотримуватися вимог, зокрема, Кримінального процесуального кодексу України.

З викладеного вище вбачається, що порушення процесуального порядку застосування заходу забезпечення кримінального провадження свідчить про незаконне втручання сторони обвинувачення у права особи щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, як вказано у судовому рішенні, арешт накладений у зв`язку з тим, що земельні ділянки набуті кримінально протиправним шляхом, тобто є доказом у кримінальному провадженні, тому з метою недопущення їх відчуження піддані арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, а також для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину.

Водночас, виходячи з того, що слідчим не спростовані аргументи ініціатора клопотання про те, що піддане арешту майно на теперішній час на законних підставах перебуває у володінні ТОВ «Роза-Л», що підтверджується наданими представником документами, та виключає протиправність заволодіння такими об`єктами нерухомості.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба.

Отже, вищенаведене доводить, що подальшим перебуванням майна під арештом продовжується порушення права володіння ТОВ «Роза-Л»та вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаного товариства.

Таким чином, клопотання представника власника майна підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2018 (справа № 761/21645/18, провадження № 1-кс/761/14667/18) на майно ТОВ «Роза-Л», скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1