АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1442/18 Справа № 206/1224/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001395, -

встановила:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 10 грудня 2016 року близько 22 год. знаходився на кухні за місцем свого мешкання, розташованого на території земельної ділянки АДРЕСА_1 , разом з раніше знайомим йому ОСОБА_9 , де спільно розпивали алкогольні напої.

В ході їх вживання на ґрунті неприязних відносин, виникла сварка. В процесі фізичної боротьби ОСОБА_7 та ОСОБА_9 впали на підлогу.

Знаходячись на підлозі, ОСОБА_7 побачив на тумбочці кухонний ніж, схопив його, та використовуючи в якості знаряддя злочину, наніс ним один удар в шию з права з переходом у верхню частину грудної клітини ОСОБА_9 .

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_7 і заподіяння тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_9 помер на місці події у період з 22 год. 15 хв. 10 грудня 2016 р. по 04 год. 15 хв. 11 грудня 2016 р.

Причиною смерті останнього послугувало проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з пошкодженням магістральних судин, яке ускладнилось гострою крововтратою.

Вказані злочинні дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, та за даним законом йому призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 12 грудня 2016 року.

Вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Прокурор не згоден з даним рішенням. В апеляційній скарзі просить вирок скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого. Ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 12 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину, а також особу обвинуваченого.

Так, встановивши, що ОСОБА_7 умисно протиправно позбавив життя ОСОБА_10 , приховавши при цьому сліди злочину, вчинив його в стані алкогольного сп`яніння, що обтяжує його покарання, не зважаючи на це, призначив покарання, наближене до мінімальної межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, не вмотивувавши, чому саме такий строк покарання є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, оскільки обвинувачений був не щирий з судом, намагаючись на протязі всього судового розгляду спотворити фактичні обставини вчиненого ним злочину. Ввести суд в оману, запевняючи у відсутності умислу на вбивство потерпілого, та запевнити в нанесенні йому удару ножем в стані необхідної оборони, що суперечить добутим в рамках кримінального провадження доказам. Така позиція обвинуваченого, явно не свідчить про розкаяння. Вважає, що відсутні дані про активне сприяння розкриттю злочину.

Під час слідства на неодноразові спроби органу досудового розслідування встановити безпосередню причину конфлікту, що передував вбивству, ОСОБА_7 обмежився посиланням на відсутність пам`яті саме в частині вказаних обставин, при тому, що в деталях розповідав про всі події до і після конфлікту та безпосереднього спричинення удару ножем.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила її задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення даної апеляційної скарги. Просили вирок залишити без змін.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно вимог ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, у лікаря-нарколога перебуває на обліку з 11 березня 2011 року з приводу розладу психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що його обтяжує.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, з реальним його відбуттям.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та характер суспільної небезпеки, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності, у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Істотні порушення процесуального закону, які б потягли безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення. Засудженим, які тримаються під вартою в той же строк, з моменту вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3