Зіньківський районний суд в Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/430/18
Номер провадження 1-кп/530/65/18

У Х В А Л А

26.06.2018 р. м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ч.2,3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 органами досудового розслідування обвинувачується в скоєнні злочинів, передбачених ч.2,3 ст.185 КК України.

В судовому засіданні 26.06.2018 року прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, оскільки він не одноразово судимий, обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, ніде не працює, не навчається, заробітку не має, не одружений на утриманні дітей не має, може продовжити злочинну діяльність, вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 08.06.2018 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі. Обрано ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою взято його під варту в залі суду.
Суд, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_4 який не заперечував стосовно задоволення клопотання прокурора, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 08.06.2018 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі. Обрано ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою взято його під варту в залі суду. Як було встановлено в судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 на даний час перебуває у Полтавській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (м . Полтава, вулиця Пушкіна, 91). Обґрунтовуючи своє клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, прокурор посилається на те, що підставою застосування запобіжного заходу є: 1) переховуватися від суду; 2) вчинити інше кримінальне правопорушення.
Існування вказаних ризиків прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі може уникнути кримінальної відповідальності за вчинення злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, може продовжити злочинну діяльність, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Обвинувачений ніде не працює, неодноразово судимий, має незняту та непогашену судимість, заробітку немає, не одружений, на утриманні дітей не має, засуджений вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 08.06.2018 року за ч.2 ст. 185 КК України, перебуваючи на волі, може вчинити нові злочини, а тому є наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється; вік та стан її здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці її постійного проживання, у тому числі наявність в неї родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі „ Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У відповідності до ст. 5 п. „С" Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»), оскільки ОСОБА_4 обвинувачується в крадіжці автомобільної магнітоли, електричного двигуна та велосипеда, що є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 08.06.2018 року засуджений до позбавлення волі і на даний час перебуває в Полтавській установі виконання покарань № 23 (м . Полтава, вулиця Пушкіна, 91).

При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Суворість покарання за кримінальними правопорушеннями, за якими обвинувачується ОСОБА_4 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.
Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, однак застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, з огляду на його матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час в зв`язку із проведенням операції об`єднаних сил та наявності непідконтрольних Україні територій, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).
Суд, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого який раніше судимий, беручи до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, що відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів , за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки усвідомлюючи невідворотність покарання, може незаконно впливати на потерпілого та свідків.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та необхідність застосування щодо обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Одночасно, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави.
Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи особу обвинуваченого , суд вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та зумовити йому належну процесуальну поведінку.
Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до прокурора та до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, ніде не працює і має добрий стан здоров`я, засуджений Котелевським районним судом Полтавської області від 08.06.2018 року за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі і на даний час ОСОБА_4 перебуває в Полтавській установі виконання покарань № 23 (м . Полтава, вулиця Пушкіна, 91), а тому є наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 176,177,179,184,186,187,193, 194, 314-316, 369-372 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Обрати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Республіка Казахстан, м. Актау, українцю, громадянину України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 ( шістдесят ) днів.
Строк дії запобіжного заходу рахувати з 15 год. 00 хв. 26 червня 2018 року по 15год. 00 хв. 25 серпня 2018 року.
Визначити розмір застави обвинуваченому ОСОБА_4 у виді 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В судове засідання на 15 год. 00 хв. 26 липня 2018 року, доставити обвинуваченого ОСОБА_4 який утримуються під вартою в Полтавській установі виконання покарань № 23 (м . Полтава, вулиця Пушкіна, 91).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя