АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/562/18 Справа № 200/6285/18 Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2018 року про відмову в арешті майна у кримінальному провадженні № 0000323 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК,

за участю:
третіх осіб, щодо майна яких
вирішується питання про арешт ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представників третіх осіб адвокатів ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11
слідчого ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ :

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на чотири транспортні засоби, зазначені в клопотанні слідчого та 22 бетонні плити.
Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , погодженого з прокурором ОСОБА_5 , про накладання арешту на майно, а саме на вилучені в ході огляду місця події від 29 березня 2018 року земельної ділянки полігону «Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ» Обухівської селищної ради Дніпропетровської області, транспортні засоби: «RENAULT PREMIUM 420» сідловий тягач д.н.з НОМЕР_1 , належить ОСОБА_6 , з напівпричепом «GENERAL TRAILERS» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 ; «ЗИЛ 133ГЯ» автокран-10-20Т-С, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_13 ; «RENAULT MAGNUM 440» спеціалізований вантажний тягач д.н.з. НОМЕР_4 , до якого приєднано причіп-платформа «SCHMITZ» д.н.з. НОМЕР_5 , які належить ОСОБА_7 ; «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. НОМЕР_6 та причеп д.н.з. НОМЕР_7 .
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що з матеріалів справи не вбачається та не доведено в судовому засіданні, що перелічене майно, яке належить вказаним особам, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, не доведено, що потерпілим в даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, який потребує забезпечення. Також санкція ч. 1 ст. 185 КК по якій порушено кримінальне провадження, не передбачає конфіскації майна. З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що вилучені в ході огляду місця події транспортні засоби відповідають критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК, а саме є знаряддями вчинення кримінального правопорушення. Тому на вказане майно може бути накладено арешт на підставі п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК з метою забезпечення збереження речових доказів. Зазначає, що в даному випадку транспортні засобі використовувались для полегшення вчинення злочину та без їх використання його вчинення було б надто складним, у зв`язку з чим їх слід вважати знаряддям вчинення злочину. Також, посилається на грубе порушення слідчим суддею вимог процесуального закону в частині несвоєчасного розгляду клопотання слідчого.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників апеляційного розгляду, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до пунктів 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя не виконав належним чином, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.
Слідчий суддя відмовив в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, з тих підстав, що з матеріалів справи не вбачається та не доведено в судовому засіданні, що перелічене майно, яке належить ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000323 від 30.03.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК, не доведено, що потерпілим в даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, який потребує забезпечення. Також санкція ч. 1 ст. 185 КК по якій порушено кримінальне провадження, не передбачає конфіскації майна.
Висновки слідчого судді, що вказане майно у кримінальному провадженні не визнано речовим доказом, тому слід відмовити в задоволенні клопотання по суті, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відсутність в матеріалах клопотання постанови слідчого/прокурора про визнання вказаного майна речовим доказом, відповідно до ст. ст. 98, 100, 110 КПК не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання, оскільки підставою для накладення арешту на майна відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК є відповідність такого майна критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК.
Імперативної норми, яка б зобов`язувала накладати арешт на речові докази або навпаки відмовляти в задоволенні таких клопотань виключно за наявності або відсутності відповідної постанови слідчого або прокурора, кримінальний процесуальний закон не містить і не пов`язує рішення слідчого судді з процесуальним рішенням (постановою) слідчого або прокурора.
Що стосується посилання слідчого судді на відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні, а також що санкція ч. 1 ст. 185 КК не передбачає покарання у виді конфіскації майна, як на підставу для відмови в задоволенні клопотання слідчого, то виходячи з клопотання слідчий взагалі не ставив питання про арешт майна з цих підстав.
Розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна по суті, апеляційним судом встановлено наступне.
З клопотання слідчого вбачається, що у провадженні СВ Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000323 від 30.03.2018 року, про те, що до чергової частини Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, надійшло повідомлення представника «Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ», юриста-консульта ОСОБА_14 , що за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Партизанське, на території полігону невідомі особи вивозять плити.
Проведеним оглядом 29.03.2018 року, з 13.00 год. до 14.00 год., встановлено, на земельній ділянці полігону «Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ» Обухівської селищної ради, Дніпровського району, Дніпропетровської області, наявність вантажних транспортних засобів з причепами та автокран. На одному з причепів були завантажені бетонні плити розмірами приблизно 2х3 м. в кількості 4 плити, а поряд з автокраном складені стопки в горизонтальному положенні, які складаються з 7 та 11 плит кожна, розмірами приблизно 2х3 м., товщина однієї плити 20 см.
Згідно клопотання слідчого, останній просив накласти арешт на майно на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження…
Таким чином, вказані обставини свідчать, що вантажні транспортні засоби та автокран мають ознаки використання в якості знаряддя вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, оскільки без їх використання вчинення злочину було б неможливим або надто складним, тому вказане майно відповідає критерію речового доказу, передбаченому в ст. 98 КПК, що є підставою для накладення арешту на майно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, у зв`язку з чим в цій частині доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Стосовно бетонних плит на які слідчий просить накласти арешт, то з матеріалів справи вбачається, що вони також відповідають критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК, є речовим доказом, оскільки були об`єктом кримінально протиправних дій і підлягають арешту.
Беручи до уваги, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину, передбаченого ст. 185 КК, а також необхідність проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК, чому і має сприяти застосування таких заходів, апеляційний суд погоджується з твердженням сторони обвинувачення, що для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризикам перетворенню та відчуження даних речових доказів, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, накладення арешту на вказане майно є обґрунтованим.
Відповідно до п. п. 5, 6 ч. 1, ч. 4 ст. 173 КПК враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, принцип застосування найменш обтяжливого способу арешту, а також наслідки арешту майна для третіх осіб, апеляційний суд приходить до висновку, що достатнім для забезпечення завдань кримінального провадження та недопущення зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності осіб, буде арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження, повернувши майно власникам у користування, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.
Водночас, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу чи події злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, в сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, треті особи наділены правом ініціювати, в порядку ст. 174 КПК, питання про скасування накладеного арешту в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2018 року про відмову в арешті майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , погодженого з прокурором ОСОБА_5 про накладання арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000323 від 30.03.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК задовольнити частково.
Накласти арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, а саме на:
- «RENAULT PREMIUM 420» д.н.з. НОМЕР_1 , сідловий тягач, білого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_6 , до якого приєднано загальний напівпричеп «GENERAL TRAILERS» д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 ;
- «ЗИЛ 133ГЯ» автокран-10-20Т-С, світло синього кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_13 ;
- «RENAULT MAGNUM 440» спеціалізований вантажний тягач синього кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 , до якого приєднано причіп-платформа «SCHMITZ» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 ;
- «RENAULT MAGNUM 440» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_6 та причеп д.н.з. НОМЕР_7 , який перебуває у володінні ОСОБА_6 ;
- 22 бетонні плити розмірами 2 на 3 метри товщиною 20 см.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3