Справа № 333/4036/18
Провадження № 1-кп/333/553/18
ВИРОК
Іменем України

20 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Червоноселівка, Більмакського району, Запорізької області, громадянина України, українця, який має середню освіту, одруженого, працюючого слюсарем у ТОВ ЗСПО, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2018 року, приблизно о 16-00 год., ОСОБА_6 , знаходячись в кімнаті № 29 за адресою м. Запоріжжя, вул. Комарова, буд. 4, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів, скориставшись тим, що ОСОБА_4 , знаходився за межами вказаної кімнати, шляхом вільного доступу, із шафи викрав портмоне, яке матеріальної цінності не має, в якому знаходилась кредитна картка ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 з пін-кодом до неї, що належить ОСОБА_4 . Продовжуючи свій злочинній умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи єдину пряму корисливу мету, ОСОБА_6 14.04.2018 року, в період часу з 17 год. 46 хв. до 17 год. 49 хв., перебуваючи біля банкомату ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова, 10 трьома трансакціями підряд здійснив зняття з викраденої банківської картки грошових коштів загальною сумою 10 600 грн., якою у подальшому розпорядився на власний розсуд.
У результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 заподіяно майнову шкоду на загальну суму 10 600 грн. 00 коп.

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 надійшов 02.08.2018 року, відповідно до якого останній обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений повідомив, що він з потерпілим уклав угоду про примирення. Згідно вказаної угоди, 23 липня 2018 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001189, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2018 року у порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України, в приміщенні Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд.40 за спільною ініціативою та обопільною згодою укладено угоду про примирення.
Відповідно до умов зазначеної угоди ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести обвинувачений. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_6 буде призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Матеріальних та моральних претензій сторони одна до одної не мають і цивільний позов по справі не був заявлений.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.
У судовому засіданні обвинувачений визнавав свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у повному обсязі та пояснив, що зможе виконати усі умови, передбачені угодою, матеріальні збитки та моральну шкоду він потерпілому відшкодував. ОСОБА_4 підтвердив вказану інформацію, зазначивши, що жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтвердили суду, що угода про примирення між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор і захисник у судовому засіданні не заперечували проти затвердження угоди про примирення.
На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.
Таким чином, суд, заслухавши потерпілого, обвинуваченого, думки прокурора та захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до такого.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».
Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).
Пунктом 1 частини 1 статті 468 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Зі змісту угоди про примирення від 23 липня 2018 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст. 471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.
Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.
Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, ОСОБА_6 зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Для з`ясування добровільності укладення угоди прокурором надані матеріали провадження №0001189, які судом вивчені на предмет наявності скарг обвинуваченого та потерпілого під час досудового розслідування, але останні відсутні.
Також, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а потерпілий розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.
Судом встановлено, що дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, і обставини, що пом`якшують її покарання, а саме: щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_6 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 і призначення останньому узгоджених сторонами виду та міри покарання.
Цивільний позов, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Встановлено, що слідчий своїми постановами від 19.06.2018 року, від 10.07.2018 року, від 12.07.2018 року визнав речовими доказами: лазерний диск DVD-R «Videx» s/n MFP 304VG20055955 2, лазерний диск DVD-R «Videx» s/n MFP 304VG20060020 3, лазерний диск DVD-R «Videx» s/n MFP 331VG 161224428.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.99 КПК України до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
Згідно вимог п.7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Отже, враховуючи, що на лазерних дисках міститься інформація, що стосується скоєного злочину, тому вони є документами, які необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 99, 100, 370, 373, 374, 468, 469, 471, 473 - 476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 23.07.2018 року у кримінальному провадженні №0001189, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2018 року, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Речові докази:
- лазерний диск DVD-R Videx s/n MFP 304VG20055955 2, лазерний диск DVD-R Videx s/n MFP 304VG20060020 3; лазерний диск DVD-R Videx s/n MFP 331VG 161224428, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити у кримінальному провадженні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України:
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 5-7 ст. 474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- потерпілим, виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 6-7 ст. 474 КПК України,
- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1