печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року у справі № 75724962/15-к, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2018 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року у справі № 75724962/15-к.
В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ОСОБА_4 є власником Незакінченого будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування будинку від 25.02.1999.
У квітні 2018 року заявник звернулась до Державного реєстратора Глевахівської селищної ради із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану за вищезазначеною адресою.
Проте, 18.04.2018 ОСОБА_4 отримала Рішення про відмову у державній реєстрації права та їх обтяжень № 40694609.
Отримавши у той же день Інформативну довідку № 121100820 заявник з`ясувала, що до Спеціального розділу внесено запис № 10760895 про обтяження нерухомого майна на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва.
07.05.2018 ОСОБА_4 отримала копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2015.
Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 № 757/24962/15-к від 24.07.2015 накладено арешт на частину Незакінченого будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка нібито належить ОСОБА_6 , відносно якого відкрито кримінальне провадження за ст. 111 КК України.
Заявник вважає, що арешт майна, накладений на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва № 757/24962/15-к від 24.07.2015 повинен бути скасований.
Особа, що подала клопотання - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, проте 06.09.2018 р. через канцелярію суду подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні, не заперечував проти задоволення клопотання.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурор, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що Генеральною прокуратурою України розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.06.2015 за номером № 0001289 за ч. 1 ст. 111 КК України, виділене з кримінального провадження № 0001732 від 25.12.2014 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 255 КК України.
Ухвалою слідчого судді (справа № 757/24962/15-к) Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2015 було накладено арешт на майно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка, Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: 1/2 частки незакінченого будівництвом житлового будинку 75% готовності за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
На сьогоднішній день Відсутні обґрунтовані підстави накладення арешту на майно ОСОБА_4 .
Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та скасування арешту майна ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року у справі № 75724962/15-к - задовольнити.
Скасувати арешт частини Незакінченого будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що був накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 № 757/24962/15-к від 24.07.2015.
Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1