АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1013/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 187 та ч.1 ст. 263 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Головчинці Летичівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця с. Нова Басань Бобровицького району Чернігівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше неодноразово судимого, в останнє 01.02.2017 вироком Кагарлицького районного суду Київської області за ч.3 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку,

обвинуваченого за ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_11
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187; ч.1 ст.263 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна;
- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч.ч.1,2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, приєднано частину невідбутого покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 01.02.2017 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обраховано з 13.04.2016.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 13.04.2016 по 03.08.2016 та з 02.02.2017 по день набрання вироком чинності із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 13.04.2016 по 05.08.2016 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 13.04.2016 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №21-А по вул. Заломова в м. Києві, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, із застосуванням вогнепальної зброї, здійснили напад на кур`єра ОСОБА_12 та заволоділи його сумкою, а також майном ФОП « ОСОБА_13 », а саме фотоапаратом марки «Canon EOS 5D Mark III Body», який вони за день до цього замовили по телефону, завдавши останньому матеріальної шкоди на суму 51 156 гривень.
Крім цього, в 2014 році, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_7 знаходячись в м. Києві, незаконно придбав пістолет моделі «Zoraki-914-S» № НОМЕР_1 та 9 патронів до нього, які незаконно зберігав за місцем свого тимчасового проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_5 .
13.04.2016, приблизно об 11.00 год., ОСОБА_7 забравши вищевказаний пістолет та набої до нього, незаконно носив їх при собі протягом дня і приблизно о 19.20 год., після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_12 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Саврасова, 21, був затриманий співробітниками поліції.

Не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 ставиться питання про пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання та повернення застави, внесеної ОСОБА_14 на депозитний рахунок Солом`янського районного суду м. Києва.
Мотивує це тим, що інкриміновані ОСОБА_7 злочини не є особливо тяжкими, а викрадене майно було повернуто і цивільний позов потерпілим на заявлено.
Крім того, апелянт зазначає, що під час судового розгляду встановлено наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, однак суд 1-ої інстанції призначаючи остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України, фактично призначив ОСОБА_7 максимальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, що робить рішення занадто несправедливим та суворим.
Також звертає увагу на помилковість рішення суду про звернення застави, внесеної за ОСОБА_7 , в дохід держави, оскільки заставодавцем є інша особа, а не обвинувачений, що виключає можливість звернення на неї стягнення, як на майно обвинуваченого з метою виконання вироку в частині конфіскації майна. Крім того, зазначає, що під час судового розгляду питання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу чи звернення застави в дохід держави не ініціювалося та підстави, передбачені ч. 8 ст. 182 КПК України, були відсутні.

В апеляційній скарзі, поданій захисником ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 також ставиться питання про зміну призначеного покарання в бік пом`якшення із застосуванням ст. 69 КК України і призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, та звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, ніколи до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні батьків пенсійного віку, вищу освіту, що дає йому можливість працевлаштуватися та заробляти на життя, відсутність претензій зі сторони потерпілих.
Зазначає і про те, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, є інвалідом, хворіє на ряд захворювань та є інсулінозалежною людиною, позитивно характеризується за місцем навчання і проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України України та ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин,викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 187 КК України, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинені за попередньою змовою групою осіб та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинені за попередньою змовою групою осіб, а також за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді умисних дій, які виразились у носінні, придбанні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, є правильною.
На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначене судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особи винних та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, дані про особи: - ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, у тому числі, за вчинення тяжкого злочину, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується; - ОСОБА_6 , який раніше не судимий, хворіє не ряд захворювань, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, характеризується позитивно.
Крім того, ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції на обґрунтування апеляційних вимог пред`явив посвідчення інваліда ІІІ групи, видане у січні 2017 року терміном дії на 2 роки до січня 2019 року, та враховуючи, що суд першої інстанції узяв до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 у частині визнання цих обставин такими, що суттєво впливають на призначене покарання, є безпідставними.
До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд обґрунтовано відніс щире каяття, а тому повторне врахування цієї обставини є недоцільним.
Обтяжуючою покарання ОСОБА_7 обставиною суд визнав рецидив злочину, з чим колегія суддів погоджується.
Щодо доводу апеляційної скарги про утримання ОСОБА_6 батьків похилого віку, він є необґрунтованим, оскільки нічим не підтверджений.

Що стосується доводу апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про незаконне звернення застави в дохід держави, то як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 в період дії застави 25.09.2016 вчинив новий особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, за що його засуджено 01.02.2017 вироком Кагарлицького районного суду Київської області, який враховано вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2018, і посилання сторони захисту на відсутність ініціювання цього питання в судовому засіданні не відповідає журналу судового засідання від 01.02.2018, в якому прокурором було зазначено про порушення обвинуваченим ОСОБА_7 умов застави.
Неправильне зазначення ініціалів заставодавця, про що вказується в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , не є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки це може бути уточнено в порядку виконання вироку.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б потягли за собою зміну чи скасування рішення не вбачається, а тому воно як законне та обґрунтоване, має бути залишене без змін, а апеляційні скарги захисників щодо його скасування - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4