Справа № 496/256/18
Провадження № 1-кс/496/1699/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області заяву ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2018 року до канцелярії суду надійшла заява про відвід судді ОСОБА_6 в розгляді справи № 496/256/18.
Розгляд заяви було призначено на 04 жовтня 2018 року, о 14.00 годині.
Заява обгрунтована тим, що стороні захисту вже вдруге відмовляють в поверненні обвинувального акту, хоча суд не мав права приймати іншого рішення ніж повернення обвинувального акту. Підставою для висновків про порушення строків досудового розслідування є самобвинувальний акт та реєстр, з якого шляхом арифметичних підрахунків вбачається, що обвинувальний акт складений поза процесуальними строками, а тому є незаконним. Обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, який вимагає, щоб обвинувальний акт був складений у процесуальний строк та направлений до суду, як підтвердження закінчення досудового розслідування та висунення обвинувачення. Враховуючи, що незаконний документ не може розглядатись судом, не розуміє, яке обвинувачення буде розглядати суд. Також, підставою сумніватись у неупередженості суду є сааме мотиви та аргументи на підставі яких суд відмовляє захисту у задоволенні клопотань, а точніше відсутність у мотивувальнній частині рішень суду аргументації, яка б давала розуміння чому суд не прийняв конкретні посилання на порушення закону з боку органу досудового розслідування. Суд обмежився лише посиланням на попередні рішення, а попередні рішення, в свою чергу, теж не мають конкретних відповідей. Тобто суд, фактично, проігнорував заяви про порушення строків досудового розслідування і не наддав оцінки цим твердженням. Також зазначає, що прокурором неодноразово було заявлено заперечення протии того, що захисник висловлюється у суді російською мовою і суддя замість того, щоб зробити зауваження прокурору про недопустимість таких висловів, фактично зобов`язав його висловлюватись українською мовою.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого просив задовольнити заяву про відвід.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисника.
Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явились, але надали заяву в якій вказали, що стороною захисту не наведено жодної із визначеної законом обставини для відводу судді ОСОБА_6 , а твердження про упередженість та необ`єктивність грунтується лише на власних оціночних припущеннях, не підтверджується жодним доказом. Просили у заяві про відвід відмовити.
Прокурор у судовому засіданні просив заяву про відвід залишити без задоволення як безпідставну.
Суддя ОСОБА_6 був повідомлений про час та місце розгляду заяви, але у судове засідання не з`явився. Зазначив, що не бажає братии участь у судовому засіданні у зв`язку з зайнятістю у іншому судовому процесі.
Дослідивши заяву про відвід судді, заслухавши учасників крімінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений ст. ст. 75, 76 КПК України.
Положеннями ст. 80 КПК України розкрито поняття заяви про відвід, а саме частиною 5 вказаної статті передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим.
Вирішуючи питання про відвід суд виходить не лише з вимог КПК України, а й враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09.11.2006 року Європейський суд з прав людини зазначає: п. 49 Рішення - Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.
У пункті 50 вказаного Рішення ЄСПЛ також зазначається стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово постановляв, що «особиста неупередженість судді повинна вважатись присутньою доти, доки не доведено протилежного».
Системний аналіз норм діючого КПК України, дає підстави вважати поняття «неупередженість», в розумінні п. 4 частини 1 ст. 75 КПК України оціночним поняттям, яке різні суб`єкти його тлумачення, розуміють відповідно до власної меті, з урахуванням певних обставин.
Згідно до ч. 1 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суд, який розглядає справу, має бути "безстороннім" і "незалежним"
Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою.
Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).
Заява ОСОБА_5 , ґрунтується на пункті 4 частини 1 ст. 75 КПК України наявність інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Таким чином, на думку суду, заявник заздалегідь припускає, що суддя прийме рішення не на його користь, хоча у своїй ухвалі від 08.08.2018 року про відмову в повернненні обвинувального акту прокурору, вказується, що оцінку доводам захисника щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення, суд надасть під час судового розгляду кримінального провадження та при ухваленні судового рішення.
Щодо мовного питання, то суд не вбачає неупереджених та дискримінаційних дій зі сторони судді ОСОБА_6 .
На сьогоднішній момент, дійсно, виходячи з положень ст. 29 КПК України передбачається виступ учасникам кримінального провадження в суді рідною мовою та іншою мовою, якою вони володіють.
Вислухавши технічні записи судових засідань, встановлено, що суддя ОСОБА_6 , пояснював статус українською мови в Україні як єдиної державної мови та намагався донести захиснику, що на державу покладається обов`язок забезпечувати всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України, тому, відповідно висловлювання українською мовою є рекомендаційним та заохочується судом, але ніяк не забороняється.
На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що заявлений відвід є необґрунтований, оскільки не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про упередженість судді та наявність інших підстав відводу, що передбачені зазначеними нормами КПК України, крім того з аналізу вищевказаних норм Закону та практики ЄСПЛ, в даному випадку вбачається, що суд не керувався особистими переконаннями в процесі розгляду справи, а слідував загальним засадам кримінального провадження та конкретним нормам національного та міжнародного права для повного та всебічного розгляду справи. Здійснення, відповідно до закону, процесуальної діяльності суддею в ході розгляду будь-якої справи, не може бути підставою для відводу цього судді, оскільки не свідчить про наявність ознак необ`єктивності чи упередженості.
Суд вважає, що постановлення ухвали не на користь будь-якої особи не свідчить про упереджене, необ`єктивне або не доброчинне ставлення до однієї із сторін у процесі і таким чином не може бути підставою для відводу судді. Факт наявності певної особистої заінтересованості судді, певних прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі, а також проведення захисту інтересів слідства та прокуратури під час розгляду заяви про відвід не підтверджені жодними доказами.
Викладені обставини у їх сукупності свідчать, що за об`єктивним та суб`єктивним критеріями будь-якої упередженості судді ОСОБА_6 під час розгляду кримінальної справи № 496/256/18 - не встановлено.
Інших обставин, які б були підставою для відводу, суду не надано та не доведено.
З огляду на викладене, заява про відвід задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 187 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

04 жовтня 2018 року