Постанова
Іменем України
17 липня 2018 року

м. Київ
справа № 154/1453/15-к

провадження № 51-4004 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 2 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шверін Німеччина, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст.115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 18 листопада 2014 року, приблизно о 20 годині вечора, знаходячись на виході з приміщення казарми батальйону військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту, на ґрунті неприязних стосунків, що виникли раптово, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_8 , завдавши потерпілому один сконцентрований удар колото-ріжучим предметом в життєво-важливу ділянку тіла в ліву половину грудей, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням серця, що супроводжувалось розвитком гемоперикарду й призвело до розвитку гострої серцево-судинної недостатності та спричинило його смерть.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 2 листопада 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що судовий розгляд у суді першої інстанції проведений неповно та однобічно, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому зазначає, що суд необґрунтовано взяв до уваги покази свідків сторони обвинувачення. Крім того, вказує, що як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції безпідставно відмовляли в задоволенні клопотань, чим порушили їх процесуальні права на змагальність. Також зазначає, що рішення апеляційного суду ухвалене незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_9 є батьком прокурора військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_10 .
У запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_11 прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить залишити її без задоволення як безпідставну, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив її залишити без задоволення.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та захисника, які підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора ОСОБА_5 та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як встановлено ч. ч. 1, 2 ст.438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу. Можливість скасування судом касаційної інстанції судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.
Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК, і фактично просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Твердження захисника про недоведеність вини засудженого у вчиненні умисного вбивства є безпідставними, оскільки протилежні висновки місцевого суду в цій частині ґрунтуються, у відповідності до вимог ст. 370 КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені відповідними доказами.
Ці висновки підтверджуються показаннями свідків, які були безпосередніми очевидцями подій, що передували вчинення злочину, і хоча не бачили самого моменту поранення, чули звуки боротьби між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та засвідчили відсутність інших осіб під час вчинення цього злочину.
Зокрема, вказані обставини підтверджені: показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що ввечері 18 листопада 2014 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 була суперечка та штовханина, що в судовому засіданні також не заперечував і сам ОСОБА_6 ; показаннями свідка ОСОБА_13 , який під час допиту вказував, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникла словесна перепалка, яка переросла в бійку, розборонивши їх він відлучився в туалет, там чув звуки боротьби, а коли через хвилину повернувся, то побачив ОСОБА_8 , який стояв спираючись боком та головою об двері, ОСОБА_6 вже не було, він пішов за допомогою і, повернувшись через дві хвилини, побачив, що ОСОБА_8 в тамбурі лежав на спині і поруч нікого не було; показаннями свідка ОСОБА_13 , наданими при проведенні слідчого експерименту, в ході якого він показував місце бійки, де стояв ОСОБА_8 та де його знайшли після того, як він прийшов з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Також на причетність ОСОБА_6 до вбивства ОСОБА_8 вказує і його поведінка після вчинення цього злочину. Так, свідок ОСОБА_16 показував про те, що після констатації смерті ОСОБА_8 зателефонував до ОСОБА_6 з пропозицією зустрітись, останній погодився, тому він разом з ОСОБА_12 очікували на нього у кафе, але він не прийшов і на дзвінки не відповідав. Факт існування такої розмови, її зміст, місце її проведення, коло присутніх при розмові підтвердили свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 .
Більш того, за наявності вже купленого квитка на потяг «ЛьвівКиїв» ОСОБА_6 добирається з м. Володимир-Волинський до м. Києва на таксі, причому оплата такої поїздки потребувала значних додаткових витрат 700 грн.
Окрім зазначеного, висновок суду про вчинення злочину ОСОБА_6 узгоджується і з показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , які підтвердили обставини конфлікту між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , що передував вчиненню злочину, а також зазначили, що в той день, крім ОСОБА_6 , ОСОБА_8 з будь-ким іншим не конфліктував.
Показання свідків є послідовними та підтверджуються іншими доказами у справі, зокрема протоколом огляду місця події, інформацією про телефонні розмови ОСОБА_6 , даними протоколу слідчого експерименту, висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень.
Як вбачається з даних висновку судово-медичної експертизи № 129 від 2 березня 2015 року, у ОСОБА_26 виявлено проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітки, з пошкодженням серця, що супроводжувалось розвитком гемоперикарду й призвело до розвитку гострої серцево-судинної недостатності, смерть потерпілого настала не відразу після отримання тілесних ушкоджень, а через певний проміжок часу. Це пояснює поведінку ОСОБА_26 , коли ОСОБА_13 вийшов з туалету, ОСОБА_26 стояв боком, впершись об стіну, і на його пропозицію йти в казарму ще зміг відповісти: «Зараз».
Зібраним по справі доказам суд дав належну оцінку, повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК.

Необґрунтованими є й твердження захисника ОСОБА_11 про те, що судами безпідставно було відмовлено в задоволенні його клопотань про дослідження доказів.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, якщо про це надійшло клопотання учасників судового провадження. Цією ж нормою передбачена можливість апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Водночас, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, усі клопотання захисника, в тому числі про призначення почеркознавчої експертизи, проведення слідчого експерименту, огляду мобільного телефону, допитів слідчого та експерта, вирішувались судами, усупереч протилежному твердженню в касаційній скарзі, у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, зокрема відповідно до положень ст. 350, ч. 3 ст. 404 КПК, про що були постановлені ухвали.
При цьому апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що ті обставини, про дослідження яких вказує захисник, були перевірені та оцінені за сукупністю всіх доказів, досліджених судом першої інстанції.
З огляду на те, що цей висновок апеляційного суду не вплинув на неповноту судового розгляду, з ним погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотань захисника про дослідження доказів не встановлено.
Безпідставними є й доводи захисника про неправильне встановлення судом часу настання смерті ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що у амбулаторному журналі санчастини зафіксовано інший час.
Вказані доводи захисника були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і спростовуються показаннями свідка ОСОБА_27 про те, що 18 листопада 2014 року приблизно о 20 годині вечора разом з лікарем вона прибула на виклик в казарму, де надавала першу допомогу потерпілому ОСОБА_8 , через 34 хвилини потерпілого було доставлено в приміщення медчастини і в присутності цивільної швидкої допомоги констатована смерть солдата. Ці показання узгоджуються і з відомостями, які повідомила під час допиту свідок ОСОБА_28 , котра безпосередньо робила запис в амбулаторному журналі санчастини.

Також необґрунтованими є доводи захисника про те, що ухвала апеляційного суду постановлена незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_9 , який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції порушив вимоги ст.ст. 75, 80 КПК, так як його син ОСОБА_10 проходив службу на посаді прокурора військової прокуратури Луцького гарнізону.
За змістом ст. 75 КПК участь судді в кримінальному провадженні виключається, якщо він є членом сім`ї чи близьким родичем учасника кримінального провадження, якщо він його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження та за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 не брав участі у даному кримінальному провадженні, не приймав процесуальних рішень як прокурор та не виконував у ньому жодних функцій прокурора.
До того ж захисником не надано суду жодних доказів того, що ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді прокурора військової прокуратури Луцького гарнізону, здійснював керівні функції щодо прокурора, який брав участь у цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування чи в судах першої та апеляційної інстанцій, входив до групи прокурорів чи був керівником органу досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, ні до початку, ні під час судового розгляду у суді апеляційної інстанції стороною захисту не було заявлено відводів складу суду.
З огляду на вищезазначене та положення ст. ст. 75, 80 КПК колегія суддів не вбачає підстав, які б перешкоджали участі судді ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі захисника, в тому числі і тим, на які захисник посилається у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у її задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
На думку суду, в процесі судового та апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 2 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3