АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1372/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №635/424/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець м.Харкова, громадянин України, з
середньою спеціальною освітою, не одружений, не
працюючий, має неповнолітню дитину, мешкає за
адресою: АДРЕСА_1 , раніше
судимий:
1) 16 жовтня 2009 року Жовтневим районним судом
м.Харкова за ч.2, 3 ст.185, ст.198 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК
України з іспитовим строком на 2 роки;
2) 02 серпня 2012 року Жовтневим районним судом м.Харкова за ч.2 ст.296 КК України до 3 років
2 місяців позбавлення волі;
3) 29 січня 2014 року Червонозаводським районним
судом м.Харкова за ч.1 ст.128 КК України до 3 років
6 місяців позбавлення волі, звільнений 25 травня
2015 року умовно-достроково на 7 місяців 10 днів, -
засуджений за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання про процесуальні витрати.
Вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 16 грудня 2016 року, в денний час, більш точний час під час судового розгляду не встановлений, прибув до Мереф`янського хлібокомбінату, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Леонівська, 66. ОСОБА_7 , діючи умисно, найняв ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який керував транспортним засобом "ГАЗ 330202", державний номерний знак НОМЕР_1 , і вводячи їх в оману - повідомивши про те, що має договір з власником хлібокомбінату на демонтаж та вивіз з його території металевих виробів, прибув, 19 грудня 2016 року, на територію хлібокомбінату. 19 грудня 2016 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , разом з зазначеними особами прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу проникли на територію хлібокомбінату і розпочали демонтаж металевих дверей, розташованих біля ангару, але ОСОБА_7 не довів свій намір до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки були затримані працівниками поліції.
Заступник прокурора Харківської області в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у тому числі ст.75 КК України, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Свою апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що посилання у вироку на щире каяття ОСОБА_7 не може бути підставою для застосування ст.75 КК України, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення тяжкого корисливого злочину, характеризується посередньо, не працює, що свідчить про його антисоціальну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення.
Крім того, апелянт зазначає, що санкція ч.3 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, судом не вмотивовано наявність обставин для застосування положень, передбачених ч.1 ст.69 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених підстав, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.
Так, ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, в той час як санкція ч.3 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Тобто судом, при призначенні покарання за цей злочин, без застосування положень ст.69 КК України, порушено вимоги п.1 ч.1 ст.65 КК України.
За таких обставин, вирок, в цій частині, на підставі п.1 ч.1 ст.413 КПК України, підлягає зміні, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Суд обґрунтовано у вироку зазначив в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого: щире каяття.
В судовому засіданні апеляційного суду Харківської області було встановлено сукупність пом`якшуючих обставин, які колегія суддів визнає виключними, а саме, що ОСОБА_7 має неповнолітню дитину, працює спеціалістом відділу виробництва поліграфічної продукції «Оператор слітера» в ТОВ «Агробудхолдинг», щиро кається,згідно характеристики, виданої дільничним офіцером поліції, характеризується посередньо.
Крім того, суд враховує стадію вчинення злочину та вважає, що кримінальне покарання повинно бути відповідним до вчиненого. А тому, незважаючи на неодноразові судимості обвинуваченого, одна з яких була у неповнолітньому віці, враховуючи, що на даний час він займається суспільно корисним трудом, приймає участь у вихованні та утриманні малолітньої дитини, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість застосування до ОСОБА_7 покарання з випробуванням є законним та обґрунтованим.
При наявності вищенаведених обставин, які пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та даних про особу обвинуваченого, у суду були підстави для призначення ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цього закону. Однак, ані у мотивувальній, ані в резолютивній частині вироку, суд, при цьому, не послався на положення ст.69 КК України.
З урахуванням викладеного, керуючись ч.1 ст.413 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а також, сукупність пом`якшуючих обставин, які колегія суддів визнає винятковими, та вбачає можливим пом`якшити ОСОБА_7 покарання, застосувавши ст.69 КК України, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і не знаходить підстав вважати, що покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про наявність у ОСОБА_7 неодноразових судимостей, то колегія суддів вважає, що сам по собі факт неодноразових судимостей обвинуваченого не може бути підставою для відмови в застосуванні ст.75 КК, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість звільнити обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання, якщо він на протязі встановленого судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладенні на нього обов`язки.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 - змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, із застосуваннямст.69 КК України, до двох років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя
Судді: