Ухвала
Іменем України

31 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 295/7264/16-к
провадження № 51-2461ск18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2018 року в межах кримінального провадження № 0002849 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК.
Суть питання
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 13 квітня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, яке є його власністю. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 10 вересня 2014 року по 07 листопада 2014 року, та з 05 квітня 2016 року по 13 квітня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Апеляційний суд Вінницької області 12 січня 2018 року, під час розгляду кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора, в частині призначення ОСОБА_4 покарання, скасував вирок районного суду і постановив новий, яким ОСОБА_4 визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК та призначив йому покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, яке є його власністю. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 10 вересня 2014 року по 07 листопада 2014 року, та з 05 квітня 2015 року по 13 квітня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, просить змінити вирок апеляційного суду щодо нього, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.

В обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що на його думку апеляційний суд дійшов не обґрунтованого висновку, що призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК не відповідає, ступеню тяжкості вчиненого засудженим злочину внаслідок м`якості, і безпідставно скасував вирок місцевого суду в цій частині. При цьому ОСОБА_4 зазначає, що апеляційний суд не дав належної оцінки, даним про його особу, наявності соціальних зв`язків та позиції потерпілого який просив призначити засудженому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Встановлені обставини та мотиви Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений, обмежившись загальними фразами про невідповідність рішення апеляційного суду вимогам кримінального процесуального закону, не конкретизував, в чому саме полягають допущенні цим судом, такі порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого щодо засудженого судового рішення, і були б безумовною підставою відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК для його скасування касаційним судом, з огляду на положення статей 370, 412, 413, 420 цього Кодексу.
Крім того, засуджений в своїй скарзі, не наводить обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного йому апеляційним судом покарання із тяжкістю вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даними про його особу в наслідок суворості, зважаючи на положення статей 413, 414 КПК та приписи статей 50, 65, 75 КК у їх взаємозв`язку.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
У зв`язку з цим, касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, а тому Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3