АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/297/18 Справа № 175/244/18 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

заявника ОСОБА_7

представника заявника, адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.02.2018 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі заявник просить оскаржувану ухвалу слідчого судді від 22.02.2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого Дніпровського РВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 відмовити.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 22 лютого 2018 р. було задоволене клопотання слідчого Дніпровського районного відділу поліції Дніпропетровського відділення поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_10 про арешт майна.

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що вилучене в ході обшуку майно, детальний перелік якого зазначено у клопотанні, є фактично речовими доказами, які мають значення для всебічного, повного проведення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому вказане майно підлягає арешту, незастосування якого може призвести до втрати або пошкодження вказаного майна, або настання інших наслідків, які можуть зашкодити кримінальному провадженню.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, ОСОБА_11 зазначає, що оскаржувана ним ухвала слідчого судді від 22.02.2018 року є необґрунтованою, безпідставною та постановлена з порушенням вимог КПК України.

Вказує, що ухвалами слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.01.2018 року було надано дозвіл на проведення обшуку за адресами: м. Дніпро, вул. Володимира Великого (Плеханова) 7, гараж № НОМЕР_1 , та АДРЕСА_1 , при цьому було чітко встановлено перелік речей, які підлягали відшуканню та вилученню. Всупереч даним ухвалам, під час проведення обшуків було вилучено і речі, які не входили до визначеного ними переліку майна, а також в порушення вимог ст. 172 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна не були зазначені правові підстави та обґрунтування необхідності арешту майна й документів, вилучених у нього.

Апелянт також вказує, що слідчий суддя постановив ухвалу про арешт майна після збігу строку у 72 години, передбаченого ст. 173 КПК України, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що слідчий звернувся до суду з клопотанням 14.02.2018 року, а відповідну ухвалу було винесено 22.02.2018 року незважаючи на те, що 20.02.2018 року він подав заяву про повернення вилученого під час обшуку майна.

Крім того вказує, що суд першої інстанції безпідставно переніс розгляд заявленого клопотання слідчого з 16.02.2018 року на 22.02.2018 рік, посилаючись на розгляд іншої кримінальної справи, що не є підставою для продовження встановленого КПК строку.

Заслухавши суддю-доповідача; апелянта та його представника, які апеляційну скаргу підтримали; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому процесуальним законом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Цей перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Вимоги до форми та змісту клопотання про арешт майна встановлені ст. 171 КПК України та включають зокрема вказівку на необхідність зазначення у клопотанні підстави та мети, відповідно до положень ст. 170 КПК України, та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна. Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України недотримання слідчим, прокурором вимог процесуального закону у цій частині є підставою для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків.
Вирішуючи по суті клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя не взяв до уваги, що воно не відповідає вищезазначеним вимогам процесуального закону.

Так, клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, зокрема загальне посилання на положення ст. 98 КПК України, п. 1 ч. 2 ст. 172 КПК України, і на те, що вилучене майно фактично є речовим доказом, без подальшої конкретизації того, яке доказове значення для справи мають конкретні речі, та без наведення будь-якого обґрунтування необхідності їх арешту, що не може вважатися належним виконанням вимог ст. 171 КПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, клопотання повернути прокурору в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України для усунення недоліків.

У зв`язку з прийняттям такого рішення колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення доводів апеляційної скарги, що стосуються суті оскаржуваної ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.02.2018 року про арешт майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Дніпровського РВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002259 повернути прокурору в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України для усунення недоліків протягом 72 годин.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4