Єдиний унікальний номер № 285/2815/17
Провадження № 1-кп/0285/531/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальне провадження № 285/2815/17 0000165 від 07.06.2017 року) по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка, Олевського району, Житомирської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацюючого, учасника бойових дій, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ :
26 березня 2014 року солдата запасу ОСОБА_4 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації та того ж дня направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 26 березня 2014 року № 90 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення, та призначено на посаду старшого стрільця 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до усного наказу командира 6 механізованої роти військової частини - польова пошта НОМЕР_2 капітана ОСОБА_5 від 13 вересня 2014 року солдату ОСОБА_4 надано відпустку терміном на 7 (сім) діб з 13 вересня 2014 року по 20 вересня 2014 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 49, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.

Реалізуючи задумане, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин 20 вересня 2014 року, близько 08 год. 00 хв., не з`явився із відпустки до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

07 листопада 2016 року, близько 13 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 263 від 8 листопада 2016 року солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби у запас - через службову невідповідність, відповідно до п. «е» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у скоєному. У вчиненому злочині щиро кається, просить суворо не карати. Також, просить застосувати до нього як учасника бойових дій ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування покарання.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому ОСОБА_4 , роз`яснено.

Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразилися у нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд також враховує, що обвинувачений раніше несудимий, вперше вчинив злочин, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, збитків кримінальним правопорушенням не завдано, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, отримав статус учасника бойових дій.

Враховуючи вищевикладене, наявність у обвинуваченого обставини, що пом`якшує покарання, визнання ним своєї вини, ураховуючи його особу, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим, у судовому засіданні від обвинуваченого надійшло клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Прокурор не заперечував щодо заявленого клопотання та вважає, що воно підлягає задоволенню.

Суд враховує, що відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Статтею 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей і на день набрання цим Законом чинності (7 вересня 2017 року) має статус учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_3 від 06.02.2017 року.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий :