Єдиний унікальний номер 722/133/18
Номер провадження 1-в/722/27/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2018 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника виправної колонії: ОСОБА_4
та засудженого: ОСОБА_5 ,
розглянувши в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхня Інта, республіка Комі РФ, громадянина РФ, неодруженого, з базовою середньою освітою, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі посилаючись на те, що під час відбування покарання він дотримується вимог режиму, має два заохочення, накладені на нього дисциплінарні стягнення погашені.
Під час судового розгляду засуджений клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що з моменту етапування в колонію він працює, однак йому не відомо чому в довідках наданих адміністрацією установи не вказано відомості про це. У вчиненому злочині розкаюється, має вдома хворого батька, який потребує його допомоги, після звільнення планує отримати громадянство України.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого заперечував, вказуючи що як поведінка так і відношення до праці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не були сумлінними, він не довів свого виправлення, а тому застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання є передчасним.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку прокурора, заперечуючи проти задоволення клопотання засудженого.

Окрім цього, представник колонії зазначив, що в результаті проведеної перевірки, здійсненої на підставі ухвали суду, відповідальними працівниками установи були детально досліджені та перевірені відомості, які містяться в журналах обліку робочого часу засуджених за період з 2013 року по 2016 рік та інші журнали, які підтверджують виконання засудженими робіт. За результатами проведеної перевірки було складено відповідні довідки, які ним долучені до матеріалів справи.

Допитаний в ході розгляду клопотання старший майстер гірничої проходки шахти гірничої дільниці №1 ОСОБА_6 зазначив, що засуджений ОСОБА_5 з моменту його етапування до колонії і по даний час працює в гірничій дільниці №1. Чому в довідках виданих адміністрацією установи не вказані відомості щодо працевлаштування засудженого в період часу з серпня 2013 року по травень 2016 року йому не відомо, оскільки він особисто підтверджує виконання ним робіт в дільниці, при цьому до роботи засуджений відноситься добросовісно та сумлінно виконує змінні завдання.

Заслухавши доводи всіх учасників процесу, дослідивши письмові документи додані до клопотання та частково матеріали особової справи засудженого суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 28.03.2012 року за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховано з 28.03.2012 року.

Відповідно кінець строку відбування покарання ОСОБА_5 28.03.2012 року.
Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 05 років 10 місяців 17 днів позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.
Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 01 рік 01 місяць 13 днів.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).
З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення та застосування відносно нього вказаної пільги.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 28.03.2012 року. За час перебування у слідчому ізоляторі міста Житомир порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав. Міру покарання у виді позбавлення волі відбуває в державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67)» з 06.07.2012 року.
За порушення вимог режиму відбування покарання в трьох випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності, зокрема одне стягнення було за вилучення забороненого предмета, що є грубим порушенням режиму утримання.
Всі накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку лише у вересні 2017 року.
Має два заохочення у вигляді подяк за виконання покладених обов`язків та дотримання техніки безпеки по підсумкам 4-го кварталу 2016 року та по підсумкам 4-го кварталу 2017 року.
В 2016 році здобув професію «Токар 2-го розряду», закінчивши навчальний центр при Сокирянській ВК (№67). Відзначений грамотою за зайняте 4-те місце конкурсі фахової майстерності керівництвом навчального центру.
У відношенні до персоналу установи ввічливий, тактовний. По відношенню де інших засуджених не конфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості.
Роботи з благоустрою в місцях позбавлення волі виконує, однак потребує контролю за якістю їх виконання.
Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує під контролем, не завжди робить для себе належні висновки. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає.
Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
Відповідно до статті 112 Кримінально-виконавчого кодексу України соціально- корисні зв`язки на волі підтримує шляхом посилок (під час відбування покарання у засудженого було 41 посилка). Взаємовідносини із рідними добрі.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Тобто, законодавець в якості одного з критеріїв оцінки виправлення засудженого вказує на сумлінне ставлення до праці, яке полягає у систематичному виконанні норм виробітку та прагненні здобуття чи підвищення професійного та освітнього рівня.

Згідно досліджених в судовому засіданні довідок, виданих відділом організації і нормування праці СВК: №611 від 11.07.2014 року (а.о.с.25), №602 від 25.08.2015 року (а.о.с. 36), №800 від 01.11.2016 року (а.о.с.46), №43 від 02.02.2018 року, довідки виданої бухгалтерією установи №398 від 14.02.2018 року, нарядів на виконання робіт та табелів обліку робочого часу, засуджений ОСОБА_5 по прибуттю до установи з липня 2012 року по січень 2013 року був працевлаштований в гірничій дільниці №1 в якості вибірника-складальника каменю стінового. Поставлені виробничі завдання виконував в повному об`ємі. З лютого 2013 року по червень 2013 року змінив своє відношення до праці в гірший бік, норму виробітку виконував на третину. В липні 2013 року був працевлаштований, однак будь-яких робіт взагалі не виконував.
З серпня 2013 року по жовтень 2014 року до будь-якої оплачуваної праці не залучався.
В листопаді 2014 року відпрацював 5 днів, норму виробітку виконав на 100%.
З грудня 2014 року по липень 2015 року працевлаштований не був, будь-яких робіт не виконував.
В липні 2015 року відпрацював 15 днів, поставлені перед ним виробничі завдання виконав на 6,3%.
З серпня 2015 року по березень 2016 року включно не працював, будь-яких робіт не виконував.
З липня 2016 року та по даний час працевлаштований в якості токаря центральної ремонтної майстерні установи з погодинною оплатою праці.
Згідно характеристик, які містяться в матеріалах особової справи засудженого від 31.07.2014 року (а.о.с.23), від 30.09.2015 року (а.о.с.34), від 15.12.2016 року (а.о.с.44) та від 06.02.2018 року з квітня 2016 року засуджений ОСОБА_5 до роботи відносить посередньо, поставлені змінні завдання намагається виконувати.
Вказані обставини щодо несумлінного відношення засудженого до праці підтверджуються також рапортом молодшого інспектора ВНіБ ОСОБА_7 щодо невиходу засудженим ОСОБА_5 на роботу без поважних причин (а.о.с.55) та поясненнями засудженого щодо безпідставного невиходу на роботу (а.о.с.56).
Пояснення старшого майстра гірничої проходки шахти гірничої дільниці №1 ОСОБА_6 щодо сумлінного та відповідального відношення засудженого ОСОБА_5 до роботи та виконання ним робіт безперервно з моменту етапування по даний час не можуть бути взяті до уваги судом.
Натомість, суд критично оцінює пояснення ОСОБА_6 , оскільки його доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання, проте повністю спростовуються дослідженими судом матеріалами особової справи засудженого та документами, наданими уповноваженими особами колонії. Суд оцінює надані ним пояснення як такі, що дані з метою створення засудженому позитивної характеристики та штучних умов, у виді одержання подяк в 2017 році та на початку 2018 року, безпосередньо перед зверненням до суду з даним клопотанням, для можливості звільнити його умовно-достроково на невідбутий строк.
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до обов`язків посадових і службових осіб установ виконання покарань входить реалізація законних прав та інтересів засуджених.
Згідно з п.11 розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить періодична оцінка ступеня виправлення засуджених.
Відповідно до атестаційних листів засудженого, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як:

-період проведення атестації з 20.07.2012 року по 24.01.2013 року «дотримується вимог режиму»;
-період проведення атестації з 24.01.2013 року по 12.07.2013 року «не став на шлях виправлення»;
-період проведення атестації з 12.07.2013 року по 17.01.2014 року «не став на шлях виправлення»;
-період проведення атестації з 17.01.2014 року по 24.07.2014 року «не став на шлях виправлення»;
-період проведення атестації з 24.07.2014 року по 13.01.2015 року «не став на шлях виправлення»;
-станом на 17.07.2015 року «злісний порушник режиму»;
-станом на 12.01.2017 року «дотримується вимог режиму»;
-станом на 11.01.2018 року «стає на шлях виправлення».
Згідно протоколів засідання комісії ДУ «СВК №67» від 30.09.2015 року та від 15.12.2016 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні ст.ст. 81, 82 КК України, як особі, яка не довела, що стала на шлях виправлення та не довела свого виправлення відповідно.

Суд погоджується із таким висновком адміністративної комісії СВК щодо визначення ступеня оцінки виправлення засудженого, оскільки протягом тривалого періоду часу засуджений не працював, не заохочувався, участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймав, тобто з січня 2012 року по липень 2015 року «не став на шлях виправлення».

В квітні 2015 року, внаслідок вчинення грубого порушення вимог режиму утримання (зберігання забороненого предмета sim-карти), засуджений ОСОБА_5 , був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани та у відповідності до ст.133 КВК України в редакції Закону від 11.06.2015 року, отримав статус «злісний порушник установленого порядку відбування покарання».
Лише з січня 2017 року засуджений ОСОБА_5 дотримувався встановлених вимог режиму утримання, про що адміністрацією установи було зроблено відповідний висновок.

Згідно ст.101 КВК України засуджені, які стають на шлях виправлення, переводяться у колоніях мінімального і середнього рівня безпеки - до дільниці соціальної реабілітації після фактичного відбуття не менше третини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Вказана норма закону є заохочувальною для засуджених та застосовується з метою стимулювання засудженого до виправлення, формування позитивних змін у його особистості та вироблення стійкої правослухняної поведінки у суспільстві

31.07.2014 року комісією установи прийнято рішення відмовити засудженому ОСОБА_5 в застосуванні статті 101 КВК України як особі, яка не довела, що стає на шлях виправлення.
Разом з тим, засудженому було повторно роз`яснено про можливість застосування до нього статті 101 КВК України, проте останній в категоричній формі відмовляється бути переведений до даної дільниці, що підтверджується його заявою, яка міститься в матеріалах особової справи (а.о.с.66).
Наведені обставини вказують на те, що засуджений ОСОБА_5 не має стійкого бажання стати на шлях виправлення, з метою його доведення, що у відповідності з вимогами ст.81 КК України, давало б підстави звільнити його умовно-достроково на невідбутий строк.
Враховуючи викладене, керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Суддя: