Ухвала
іменем україни

14 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5

за касаційною скаргою представника заявника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2017 року про повернення апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

начальник філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 звернувся зі скаргою на бездіяльність Дрогобицької місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Трускавецького міського суду Львівської області від 23 січня 2017 року скаргу повернуто у зв`язку з тим, що вона подана особою, яка не має права подавати скаргу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням представник заявника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Трускавецького міського суду Львівської області від 23 січня 2017 року повернуто апелянту.

Представник заявника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 звернувся з касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду, просить її скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що суд апеляційної інстанції допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, безпідставно повернув апеляційну скаргу. Наголошує, що п. 10 ст. 393 КПК України передбачене право на апеляційне оскарження ухвали про повернення скарги особи, яка вправі звертатися зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора. Стверджує, що був наділений повноваженнями на подання апеляційної скарги і це підтверджується довіреністю, наявною в матеріалах провадження, яку апеляційний суд не дослідив.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який не заперечував доводів касаційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд повертаючи апеляційну скаргу зазначив, що вона подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу. Своє рішення обґрунтував тим, що ст. 393 КПК України передбачений вичерпний перелік осіб, які мають право на апеляційне оскарження, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Разом з тим, таке рішення апеляційного суду є передчасним та суперечить висновкам, викладеним в постанові Верховного суду №347ск15 від 3 березня 2016 року з якої убачається, що окрім норм статті 7, частини шостої статті 9, частини першої та другої статті 24, частини четвертої статті 394 КПК, які призначені гарантувати доступ до правосуддя, цей основоположний принцип верховенства права гарантує Конституція України (частина друга статті 55, пункт 8 частини третьої статті 129).

Поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.
Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК, кореспондується із положеннями статті 24 КПК й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.

Офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
Наведене переконує Суд у тому, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу.
Відповідно до цієї норми закону кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Виходячи із зазначених положень, ключовим є з`ясування, чи насправді ухала суду першої інстанції стосується інтересів представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 тією мірою, що надає останньому, згідно із частиною другою статті 24 КПК, право оскаржити його до вищих судових інстанцій.

З матеріалів провадження убачається, що начальник філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 , діючи на підставі довіреності від 8 лютого 2016 року, звернувся зі скаргою на бездіяльність Дрогобицької місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді скаргу начальнику філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 повернуто скаржнику, а тому висновок апеляційного суду, що оскаржувана ухвала слідчого судді безпосередньо не стосується інтересів заявника, на думку колегії суддів, є передчасним.

Також передчасними є висновки апеляційного суду і про те, що повноваження представника ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_7 не поширюються на правовідносини, які виникають у процесі кримінального судочинства, оскільки разом з апеляційною скаргою, яка містила клопотання про відновлення строків на апеляційне оскарження (яке має бути розглянуто колегією суддів) ОСОБА_7 було подано нову довіреність від 12 січня 2017 року (а.к.п. 96-97), якою ОСОБА_6 надані права в тому числі брати участь у кримінальному провадженні, з правами, що надані учасникам кримінального провадження, у тому числі оскаржувати рішення, ухвали, постанови суду з правом підписання цивільного позову, апеляційних та касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень, подавати та підписувати заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Таким чином, враховуючи наведене, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_7 мав право саме на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. При новому розгляді слід врахувати викладене та ухвалити обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника заявника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2017 року про повернення апеляційної скарги скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3