Номер провадження: 11-сс/785/1489/17
Номер справи місцевого суду: 505/1430/17,1-кс/493/190/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.09.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000856 від 10 червня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладений арешт на майно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке було вилучено під час його затримання, а саме:

-водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_7 № НОМЕР_1 ;

-мобільний телефон марки «Samsung SМ-J105Н/DS», ІМЕI 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , із сім-картою оператора «МТС» та з флеш-картою марки «МісrоSD НС 16gb»;

-грошові кошти у сумі 600 доларів США (6 купюр по 100 доларів, №FL84729445А, №НК47904076В, №НК69698321С, №29241499А, №НF87393772Е, №НВ10930416Q),

-грошові кошти у сумі 48 гривень паперовими купюрами та 1 гривня 25 копійок монетами.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати. Крім того, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді як такого, що був пропущений з поважних причин.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження захисник зазначив про те, що копію оскаржуваної ухвали він отримав в канцелярії суду першої інстанції лише 30 серпня 2017 року, що підтверджується відповідною розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна поза межами строку, передбаченого ч.5 ст.171 КПК України, а саме 12 червня 2017 року, в той час як проведення обшуку затриманого ОСОБА_7 було закінчено о 24 год.00 хв. 10 червня 2017 року.

Також клопотання слідчого про арешт майна не було розглянуто слідчим суддею протягом двох днів з моменту його надходження до суду, чим були порушені вимоги ч.1 ст.172 КПК України.

Крім того, захисник зазначає про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки потерпілою, або іншими особами у кримінальному провадженні цивільні позови не заявлялись.

Захисник ОСОБА_6 та прокурор у судове засідання апеляційного суду Одеської області не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. З заявами про відкладення судового розгляду до апеляційного суду не зверталися.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Відповідно до ч.2 ст. 422 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи положення ст.172 та ч.2 ст.422 КПК України, а також приймаючи до уваги скорочений термін розгляду апеляційних скарг на ухвалу слідчого судді, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 за відсутності учасників судового провадження, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

В зв`язку з цим, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксація процесу технічними засобами не здійснювалась.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в поданій апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

З матеріалів провадження за клопотанням слідчого вбачається, що власник арештованого майна ОСОБА_7 та його захисник не були присутніми в суді першої інстанції під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна. Копію повного тексту оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_6 отримав в суді першої інстанції лише 30 серпня 2017 року, що підтверджується його власноручною розпискою (а.п.25) і вже 04 вересня 2017 року, тобто у передбачений п.3 ч.2 ст.395 КПК України п`ятиденний строк подав апеляційну скаргу.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року пропущений не був.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що 09 червня 2017 року о 21 год. 50 хв. до ч/ч Подільського ВП в Одеській області надійшло повідомлення по телефону від учасників дорожнього руху про те, що по вул. Залізничників,71. в м.Подільськ сталося дорожньо-транспортна пригода. При прибутті СОГ було встановлено, що по вул.Залізничників, 71 в м.Подільськ водій автомобіля ВАЗ 21063, д/з НОМЕР_4 . коричневого кольору, під керуванням громадянина ОСОБА_7 , здійснив наїзд на громадянку ОСОБА_9 , 1999 року народження, яка рухалася на велосипеді по вул. Залізничників, в м. Подільськ. Від отриманих травм ОСОБА_9 померла в лікарні (ЄО № 4007).
Як на підставу накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 слідчий зазначив те, що воно може бути речовими доказами у кримінальному провадженні, а також може бути використане для забезпечення цивільного позову.

Апеляційний суд вважає, що слідчий у клопотанні формально визначив підстави і мету, передбачені положеннями ст.170 КПК України, для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 .

Накладаючи арешт на майно вилучене під час проведення обшуку громадянина ОСОБА_7 , слідчий суддя жодним чином не обґрунтував твердження про те, що арештоване майно відповідає критеріям, визначеним в ст.98 КПК України, а лише формально зазначив, що є достатні підстави вважати, що вилучене майно є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий у клопотанні взагалі не обґрунтував, яким критеріям, передбаченим ст.170 КПК України відповідають вилучені під час обшуку грошові кошти, мобільний телефон та водійське посвідчення та яке вони мають значення для кримінального провадження №0000856 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, чому є підстави вважати, що вилучені речі є речовими доказами, зберегли на собі сліди злочину, або можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До клопотання слідчого не додано належних доказів, які б підтверджували, що усі речі, які були вилучені під час обшуку підозрюваного ОСОБА_7 визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Крім того, клопотання слідчого та матеріали провадження не містять жодних відомостей про те, чи заявлявся потерпілими або стороною обвинувачення цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні.

За таких обставин апеляційний суд вважає недоведеними доводи слідчого про те, що арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 накладається з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Абзацом 2 ч.4 ст.170 КПК України встановлено, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, а саме:

1) одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалося (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) було предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) було підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про арешт майна не дав належну оцінку його невідповідності вимогам, передбаченим статтею 171 КПК України та передчасно вирішив питання про арешт майна.

Більш того, в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого без виклику власника майна та його захисника, чим грубо порушив їх процесуальні права, в тому числі надати пояснення та представити необхідні докази, що призвело до не повного з`ясування всіх обставин кримінального провадження та передчасного прийняття рішення про необхідність накладення арешту на майно.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

До клопотання слідчого не було додано доказів, що обґрунтовують доводи клопотання та необхідність такого ступеня втручання у права власника арештованого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пункт 1 ч. 1 ст. 411 КПК України передбачає, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали якою клопотання слідчого про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладений арешт на майно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого 1-го відділення СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000856 повернути прокурору процесуальному керівнику для усунення недоліків

Встановити строк для усунення недоліків в 72 години з моменту отримання прокурором копії ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4