Справа № 359/144/18
Провадження №1-в/359/140/2018

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2018 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
в с т а н о в и в :
10.01.2018 року адвокат ОСОБА_3 звернулася до суду в інтересах засудженого ОСОБА_4 на підставі ст. 539 КПК України із клопотанням про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

В клопотанні зазначається, що ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України та засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за ч. 4 ст. 296 КК України - у виді позбавлення волі до 5 років. Згідно ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 призначено у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2016 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення. Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислюється з моменту його затримання 03.11.2013 року. 17 червня 2016 року ухвалою Бориспільського районного суду Київської зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі період з 03.11.2003 року по 14.04.2016 року, що становить загалом 2 роки 5 місяців та 11 днів. Окрім того, засуджений ОСОБА_4 має тяжку травму голови, наслідки якої відображаються на його стані здоров`я та потребують постійного проходження лікування у спеціалістів. Матеріали справи засудженого свідчать про те, що ОСОБА_4 довів своє виправлення, а тому відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання, що дає підстави стороні захисту для подання клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 .
Учасники судового провадження в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.
Прокурор надав заяву, в якій просив суд проводити розгляд клопотання у його відсутність, без технічної фіксації. Щодо задоволення клопотання заперечив, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Неявка сторін не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Ознайомившись з матеріалами клопотання та матеріалами особової справи засудженого, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за ч. 4 ст. 296 КК України - у виді позбавлення волі до 5 років. Згідно ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 призначено у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2016 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2015 року у кримінальному провадженні № 0011781 від 14.10.2013 року щодо ОСОБА_4 за ч.4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України залишено без змін.
17 червня 2016 року ухвалою Бориспільського районного суду Київської зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі період з 03.11.2013 року по 14.04.2016 року, що становить загалом 2 роки 5 місяців та 11 днів.
З урахуванням зазначеного, станом на 30.03.2018 року засуджений ОСОБА_4 відбув 3/4 строку покарання.
За час знаходження в Київському слідчому ізоляторі зарекомендував себе негативно, мав одне стягнення. До праці не залучався.
В Бориспільській виправній колонії № 119 відбуває покарання з 19.05.2016 року. З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений під час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не мав, не був працевлаштований.
Зважаючи на характеристики від 18.09.2016 року, від 25.05.2017 року та від 07.03.2018 року, засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення та не може бути застосовано відносно останнього умовно-дострокове звільнення відповідно, що підтверджується наявними в особовій справі доказами.
Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до коментованої ст. 81 КК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки засудженого, яка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Виходячи з приписів ст. 81 КК України, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Крім того, пунктом 17 даної Постанови передбачено, що під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Таким чином, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Для застосування звільнення, згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше трьох четвертих строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, або довічного позбавлення волі.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 засуджений за особливо тяжкий злочин, відбув 3/4 призначеного строку покарання, однак своєю поведінкою засуджений не довів, що став на шлях виправлення.
З цього приводу, суд приймає відповідні характеристики на засудженого, які надавались останньому при розгляді питань про застосування до нього різних видів пільг згідно КК України та КВК України: переведення з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, зміну невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокового звільнення на засіданні Бориспільської виправної колонії №119.
Крім того, перевіряючи доводи адвоката ОСОБА_3 щодо потреби засудженого у постійному проходженні лікування у спеціалістів у зв`язку з тяжкою травмою голови, суд звертає увагу, що в матеріалах особової справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності у ОСОБА_4 будь-яких медичних протипоказань.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_4 не є зразковою, та не може свідчити про його чесне та сумлінне ставлення до праці за весь період відбування покарання та те, що засуджений твердо став на шлях виправлення.

Таким чином, враховуючи, що основною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_4 за час відбування покарання не є сумлінною. Аналіз даних про особу засудженого вказує на те, що засуджений на даний момент не досяг необхідного ступеню виправлення, а лише починає ставати на шлях виправлення.

Таким чином, незважаючи на те, що засуджений ОСОБА_4 відбув встановлену законом частину строку покарання, однак матеріали особової справи не містять відомостей про те, яким чином засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставив, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 злочину, дані про особу засудженого, пройшло ще недостатньо часу для його виправлення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

У цьому зв`язку, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Враховуючи зазначене, на підставі ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 376, 536-539 КПК України, суд -

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про умовно-дострокове звільнення на невідбуту частину покарання, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Повний текст ухвали суду оголошено 03.04.2018 року.

Суддя ОСОБА_1