АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/521/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК Доповідач: ОСОБА_2

10 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 17 травня 2017 року,
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_10 , та продовжено строк тримання під вартою на строк досудового слідства, до 17 червня 2017 року включно щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, пенсіонера, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на момент продовження строку тримання під вартою не змінились, необхідність проведення ряду слідчих дій, вказаних у клопотанні, та прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки підозрюваного під час подальшого досудового розслідування.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну та необґрунтовану, постановити нову ухвалу, якою застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що підозрюваний ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення не вчиняв та 26 грудня 2016 року з ОСОБА_11 не зустрічався. Додає про незаконні дії працівників поліції стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , в результаті яких останній був змушений себе оговорити, визнавши себе винним у вчиненні умисного вбивства.
Далі в апеляційній скарзі захисник зазначає, що ОСОБА_12 затримано близько 10 години 16 березня 2017 року за адресою його проживання, а саме у Кіровоградській області, після проведення обшуку, проте згідно протоколу затримання особи від 17.03.2017 року, ОСОБА_8 затримано 16.03.2017 року о 18 годині 00 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Малиновського, 2-а, що, як стверджує сторона захисту, не відповідає дійсності. Крім того, адвокат акцентує увагу суду на тому, що ухвалою слідчого судді від 18 березня 2017 року затримання ОСОБА_8 визнано незаконним.
Також захисник вказує, що допит ОСОБА_8 в якості підозрюваного відбувся 17 березня 2017 року з 01 годині 00 хвилин до 02 години 05 хвилин, а письмове повідомлення про підозру вручено останньому того ж дня о 15 годині, тобто через 14 годин після допиту в якості підозрюваного.
Крім того, адвокат стверджує про відсутність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та відсутність доказів вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.
У підсумку, захисник вказує, що клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою слідчим подано з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України.
Одночасно апелянт звертає увагу суду, що підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання, має сім`ю, двох малолітніх дітей на утриманні, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, на психіатричному чи наркологічному обліку не перебуває, має незадовільний стан та здоров`я та з`являвся на всі виклики працівників поліції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
16.03.2017 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
17.03.2017 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
18.03.2017 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 14.05.2017 року.
13.05.2017 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва щодо підозрюваного ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою строком до 17.05.2017 року.
Слідчий слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_10 , звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, яке ухвалою слідчого суддіОболонського районного суду міста Києва від 17 травня 2017 року задоволено та продовжено строк тримання під вартою до 17 червня 2017 року включно.
Під час розгляду клопотання про продовження щодо ОСОБА_8 строку тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Як вбачається з оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Посилання апелянта на те, що підозрюваний ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення не вчиняв через відсутність доказів на підтвердження його винуватості, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28.12.2016 року (а.с. 8), протоколі огляду місця події від 31.01.2017 року (а.с. 9-10), рапорті інспектора патрульної поліції УПП ДПП України у м. Києві 5 роти 4 батальйону ОСОБА_13 від 31.01.2017 року (а.с. 11), рапорті о/у ВКР Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 від 31.01.2017 року (а.с. 12), протоколі додаткового допиту свідка ОСОБА_15 від 07.02.2017 року (а.с. 13-15), протоколі додаткового свідка ОСОБА_16 від 01.02.2017 року (а.с. 16-17), протоколі допиту свідка ОСОБА_17 від 17.03.2017 року (а.с. 18-19), протоколі обшуку від 16.03.2017 року (а.с. 25-27), протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 17.03.2017 року (а.с. 34-36), протоколі проведення слідчого експерименту від 17.03.2017 року (а.с. 39-40), лікарському свідоцтві про смерть № 362 від 02.02.2017 року (а.с. 46), свідоцтві про смерть (а.с. 47) та інших матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи надані стороною обвинувачення факти та обставини на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат не просить відмовити у задоволенні клопотання, а просить застосуватидо підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, що можливо лише за умови, якщо органом досудового розслідування доведено обґрунтованість підозри.
Крім того, твердження адвоката про те, що 26 грудня 2017 року підозрюваний ОСОБА_8 з ОСОБА_11 не зустрічався, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні, як і твердження адвоката про дії працівників поліції, в результаті яких підозрюваний змушений був себе оговорити.
Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки сторона обвинувачення в повному обсязі довела суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу.
Посилання сторони захисту на відсутність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необгрунтованими, оскільки містять лише незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, тоді як положення ч. 5 ст. 132 КПК України вимагають доведення обставин, на які посилається сторона, що у цьому випадку не мало місця.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Твердження захисника стосовно того, що підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання, має сім`ю, двох малолітніх дітей, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, з`являвся на всі виклики працівників поліції, на психіатричному чи наркологічному обліку не перебуває, не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно останнього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Доводи захисника стосовно незадовільного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 заслуговують на увагу, проте не можуть бути підставою для скасування застосованого запобіжного заходу, оскільки відсутні відомості медичного характеру про неможливість перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора, а запобігання ризикам неналежної процесуальної поведінки неможливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
Доводи апелянта про порушення КПК України під час затримання підозрюваного ОСОБА_8 заслуговують на увагу, проте, з урахуванням ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 18 березня 2017 року, відповідно до якої затримання ОСОБА_8 визнано незаконним, та з урахуванням наявності у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та доданих ініціатором клопотання матеріалів на його підтвердження, дані обставини не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Посилання адвоката на порушення слідчим строку, передбаченого ч. 1 ст. 199 КПК України, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді, оскільки положеннями ч. 2 ст. 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність обґрунтованої підозри; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам неналежної правової поведінки, тобто закон чітко визначає підстави для скасування ухвали та відмови у задоволенні клопотання слідчого і не містить можливості їх розширеного тлумачення.
Таким чином, інші порушення, які могли мати місце під час досудового розслідування, та про які наголошує адвокат в апеляційній скарзі, не є визначеними законом підставами для задоволення апеляційної скарги.
З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо порушення прав і свобод підозрюваного та відсутності підстав для продовження запобіжного заходу, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, а зазначені в апеляційній скарзі підстави, в яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи наведене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 17 травня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_9 та продовжено щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на строк досудового слідства, а саме до 17 червня 2017 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4