Номер провадження: 11-кп/785/729/17
Номер справи місцевого суду: 496/3754/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001139 від 13.08.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.03.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Білашки Тальнівського району Черкаської області, українка, громадянка України, вдова, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судима, а в останнє:
- 13.06.2016 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,-

засуджена за ч.3 ст.185КК України, та їй призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
Згідно ст.ст. 71,72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попередніми вироками, остаточно призначено обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі,-

встановив
Відповідно до вироку суду, 12.08.2016 року, приблизно о 07.00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в місті Одесі на автостанції «Привоз», вирішила вчинити крадіжку в місті Біляївці. Після цього сіла в автобус сполученням Одеса-Граданиці, на якому прибула до м. Біляївка, де зійшла з автобуса на автостанції. В подальшому йдучи по вулицям та провулкам міста побачила будинок під номер АДРЕСА_2 , до якого вирішила проникнути з метою викрадення чужого майна.

Приблизно об 08 годині 40 хвилин, діючи повторно, з корисливим злочинним наміром, направленим на таємне викрадення чужого майна, протиправно пройшовши на подвір`я вказаного домоволодіння через зачинену, але не заперту хвіртку, підійшла до вхідних дверей будинку, поряд з якими у горшчику з квіткою побачила ключ, яким відкрила двері, та незаконно проникла у середину будинку. Перебуваючи в будинку, впевнившись, що її дії направлені на таємне викрадення чужого майна залишаються непоміченими ніким, виявила у кімнатах грошові кошти в сумі 320 гривень; шкатулку, вартістю 150 гривень; золотий перстень-печатку вартістю 6000 гривень; золоту обручку, вартістю 6000 гривень; золотий перстень-печатку, вартістю 4000 гривень; срібний перстень, вартістю 150 гривень; буси з камінням «Тигрове скло», вартістю 120 гривень; буси з камінням «Місячне сяйво», вартістю 80 гривень, якими заволоділа (викрала) поклавши їх до себе у чорну сумку, яку мала при собі, а в подальшому розпорядилась на свій розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_8 збиток на загальну суму 16820 гривень.

Після зазначеного, на місці вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 застала господарка домоволодіння ОСОБА_8 , яка не помітила одразу зникнення речей, та попросила ОСОБА_7 показати яким чином вона проникла до будинку. ОСОБА_7 , показуючи як проникла до будинку, дійшла до хвіртки, через яку здійснюється вхід на територію домоволодіння, вийшовши через неї з подвір`я на вулицю, зникла у невідомому напрямку, а викраденим майном розпорядилась на свій розсуд.

На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченою ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій вона, не оспорюючи свою винуватість та правильність кваліфікації її дій, послалась на призначення їй досить суворого покарання.

В мотивування своїх доводів обвинувачена вказала, що районним судом не неврахувань при призначенні покарання її щире каяття та відсутність претензій з боку потерпілої.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання - змінити, та призначити їй більш м`яке покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі у відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України зарахувати відбутий нею строк покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачену, яка підтримали апеляційну скаргу та просила пом`якшити призначене їй покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації, дослідивши характеризуючі особу обвинуваченої дані; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданої обвинуваченою апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Так, в судовому засіданні районного суду обвинувачена не заперечувала факт вчинення нею злочину за обставин, які були встановлені досудовим слідством і знайшли своє відображення в обвинувальному акті, а також були встановлені районним судом.

При цьому, з огляду на розгляд кримінального провадження районним судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України за наведених вище обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що обвинувачена фактично оскаржує судове рішення лише в частині суворості призначеного їй покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин, які ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченою не оспорювалися, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченій ОСОБА_7 і чи повинна вона її відбувати, суд першої інстанції, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винної, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставини, які у в відповідності до вимог ст.66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Як видно з поданої обвинуваченою ОСОБА_7 апеляційної скарги, остання не погоджуються з обраним районним судом видом покарання і просить зменшити призначений обвинуваченим районним судом строк покарання. При цьому обвинувачена ОСОБА_7 посилається на необхідність врахування як пом`якшуючих покарання обставин: щирого каяття, та відсутності у потерпілої ОСОБА_8 матеріальних претензій.

Разом з тим, доводи обвинуваченої про неврахування цих обставин при призначенні покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок зазначені обставини, а саме щире каяття та часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій були враховані районним судом.

Дослідивши характеризуючі особу обвинуваченої ОСОБА_7 дані (а.с. 64-65, 67, 68-69, 70, 71. 75-76), апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченій, визначено практично в розмірі близького до мінімального, встановленому санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений нею злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченої та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 нових злочинів.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що обвинувачена ОСОБА_7 є особою, яка раніше неодноразово судима за вчинення умисних злочинів, судимості не зняті і не погашені, знову вчинила тяжкий умисний корисливий злочин, що на думку районного суду свідчить про її небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що матеріали кримінального провадження не містять жодних об`єктивних даних про можливість застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 положень ст.69, 75 КК України та призначення їй більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції статті кримінального закону, за вчинення якого вона засуджена оскаржуваним вироком.

Також апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченої дії ст. 75 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, так як вона під час скоєння даного кримінального правопорушення вже була засуджена судом до покарання з іспитовим строком за двома вироками.

Враховуючи наведене та з урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особу обвинуваченої, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченій ОСОБА_7 відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів не можливе без її ізоляції від суспільства.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , призначене обвинуваченій покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинувачених даних та є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.
При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно неї є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, враховуючи положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», суд апеляційної інстанції вважає необхідним зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк її попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою в період з 27 січня 2017 року, а саме з часу її затримання та до 02 жовтня 2017 року, тобто до часу постановлення апеляційним судом ухвали за результатами апеляційного розгляду та вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.03.2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без зміни.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, час її утримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду у даному кримінальному провадженні в період з 27 січня 2017 року, тобто з моменту затримання останньої та по 02 жовтня 2017 року, тобто вступу вироку у законну силу, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4