АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1218/17 Справа № 205/2688/17 Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2017 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року та накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що є достатні підстави вважати, що речовий доказ, а саме квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , може бути відчужена, знищена, пошкоджена тощо. В даному випадку метою арешту є збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області по кримінальному правопорушенню, внесеному до ЄРДР за №0000013 від 13 липня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що слідчим та прокурором не доведено об`єктивними, належними та допустимими доказами, що квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , може бути приховано, відчужено, знищено, пошкоджено. Крім того, дана квартира не належить колу осіб, вказаних в ч.1 ст.170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити її, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів вбачається, що кримінальне правопорушення, у зв`язку з розслідуванням якого слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, полягає у тому, що 30 липня 2015 року до прокуратури Ленінського району міста Дніпропетровська надійшла інформація з КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25 ДМР» про те, що на обслуговуванні вказаного КП знаходиться будинок, розташований за адресою АДРЕСА_3 . За даними КП «ЖЄП № 25» квартира АДРЕСА_4 вказаного будинку є неприватизованою, а квартиронаймач помер у грудні 2012 року. Однак, 23 червня 2015 року до КП «ЖЄП № 25» звернулися особи, які повідомили, що є новими власниками квартири, при цьому надали договір дарування на вказану квартиру, що не є чинним для державної неприватизованої квартири.
31 липня 2015 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська за фактом використання підроблених документів внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Встановлено, що 05.12.2012 року до чергової частини Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , раптово померла ОСОБА_6 . За даним фактом 06.12.2012 року СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000278 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. В ході проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням встановлено, що згідно лікарського свідоцтва про смерть № 791/Л ОСОБА_6 хворіла на гостру недостатність кровообігу, мала атеросклеротичну серцево-судинну хворобу, що і стало причиною її смерті. Згідно інформації КП «ЖЄП № 25» ОСОБА_7 , зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 з 1982 року, що підтверджується копією ордера № 867. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.05.1996 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Так, 03.06.2015 року ОСОБА_8 , з метою продажу вищевказаної квартири за посвідченням приватного нотаріуса ОСОБА_9 надав довіреність на укладення договору купівлі-продажу від його імені ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 16.06.2015 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклав договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з ОСОБА_10 , яка на підставі вищевказаної довіреності діє від імені та в інтересах ОСОБА_8 . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_12 20.06.2015 року за посвідченням приватного нотаріуса ОСОБА_13 між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 укладено договір дарування, на підставі якого ОСОБА_14 безоплатно отримала у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно інформації, наданої архівним управлінням Дніпропетровської міської ради, свідоцтво про право власності на житло ОСОБА_8 не надавалось. Крім того, відповідно до переліку розпоряджень, які прийнято виконкомом за 1996 рік, розпорядження № 11/184-96 не значиться, а отже свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.05.1996 року, видане ОСОБА_8 , не є дійсним. Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 показав, що свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.05.1996 року він не отримував, довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_15 на укладення договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , а також копії свого паспорту не надавав. Крім того, ОСОБА_8 зазначив, що на копіях його паспорту, які містяться в нотаріальній справі, не його фотографія. На теперішній час з використанням підроблених документів вищевказана квартира незаконно відчужена та вибула з державної власності.
В силу вимог ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Слідчий суддя в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону необґрунтовано дійшов висновку про те, що слідчим не доведено необхідність арешту майна в кримінальному провадженні та безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час проведення досудового розслідування встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , являється доказом злочину у кримінальному провадженні.

А отже, з метою виконання завдання арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , щодо запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та збереження речових доказів у кримінальному провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргу прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області необхідно задовольнити та накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області по кримінальному правопорушенню, внесеному до ЄРДР за №0000013 від 13 липня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу Апеляційного суду, якою клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3