Провадження №1-кп/447/152/17
Справа №447/1097/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2017 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника цивільного відповідача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене в ЄРДР під № 0000139 від 06.02.2017 року, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хуст Закарпатської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, приватною підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ст. 286 ч. 2 КК України

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , 05 лютого 2017 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, керуючи вантажним автомобілем марки «ІVЕСО АТ 440 S43», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «АSКО», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись таким по автодорозі «Київ-Чоп» в напрямку до м.Львова, при проїзді 591 км + 600 м., що в с.Пісочна Миколаївського району Львівської області, поблизу зупинки громадського транспорту «Пісочна», порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2, 1.5; Р.2 п.2.3 б), д); Р.12 п.12.3; Р.18 п.18.1 та вимоги дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 «дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_11 , яка переходила проїзну частину дороги по пішохідному переході, позначеному дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 дод. 1 Правил дорожнього руху України, справа на ліво по ходу його руху, і яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, при наявності суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1, що відокремлювала зустрічні смуги руху, виїхав на смугу руху транспорту в напрямку до м.Стрий, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , внаслідок чого остання померла на місці події.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, пішохід ОСОБА_11 , отримала множинні відламкові переломи кісток мозкового і лицевого черепа з розрушенням речовини головного мозку, множинні двосторонні переломи ребер, переломи грудного відділу хребта, грудини правої стегнової кістки, обох кісток правої гомілки з відривом колінної чашечки, кісток тазу, лівої плечової кістки, множинні розриви серця, печінки, селезінки, легень, підшлункової залози, шлунку, кишківника, нирок, матки і яйників, рани на волосистій частині голови, на вушних раковинах, на передній поверхні живота, на передній поверхні лівого плечового суглобу, множині садна, синці. Вказані ушкодження виникли незадовго до смерті, є характерними при переїзді колесом вантажного автомобіля і в сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, що в даному випадку призвели до смерті.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні повністю визнав та пояснив, що він 05 лютого 2017 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, керуючи вантажним автомобілем марки «ІVЕСО АТ 440 S43», із напівпричепом марки «АSКО», та рухаючись по автодорозі «Київ-Чоп» в напрямку м.Львів, а саме в с.Пісочна Миколаївського району Львівської області, пригальмував на світлофорі, однак коли загорівся зелений сигнал світлофора, він почав рух вказаним автомобілем і в цей час побачив на пішохідному переході людину. Він здійснив екстрене гальнування автомобіля, однак не зміг уникнути наїзду на пішохода, оскільки була темна пора доби та падав дощ. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати, подав до суду заяву про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки має на утриманні неповнолітню дитину.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши докази в їх сукупності, суд, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, та часткове відшкодування шкоди. Обтяжуючих вину обставин у відношенні ОСОБА_4 судом не встановлено.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього амністії, оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.

З матеріалів кримінального провадження: свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мав і має на утриманні дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України. Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

У кримінальному провадженні потерпілими заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, однак у звязку з тим, що обвинуваченим було частково слачено моральну шкоду у розмірі 150000,00 грн, такі зменшили розмір позовних вимог та просили стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду на користь ОСОБА_5 у розмірі 52 000,00 грн, на користь ОСОБА_12 в особі законного представника ОСОБА_5 - 100000,00 грн., на корсть ОСОБА_6 - 27 000,00 грн. та ОСОБА_7 - 27 000,00 грн. Даний позов підлягає до задоволення, оскільки на думку суду неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілим завдано моральну шкоду, яка виразилася у їх душевних стражданнях, пов`язаних із втратою матері, дружини та дочки.

Цивільний відповідач 2 представник СК "Перша" ОСОБА_10 в судовому засіданні цивільний позов потерпілих визнав повністю та наголосив, що страхова коспанія у випадку постановлення обвинувального вироку готова відшкодувати матеріальні збитки на користь ОСОБА_5 у розмірі 38 400,00 грн. щодо витрат на поховання та спорудження надгробного памятника, на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 - 115 200,00 грн. у звязку з втратою годувальника, а також моральну шкоду загальним розмір 38 400,00 грн., рівними частинами по 9600,00 грн. кожному на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 85,86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 3 роки .

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування основного і додаткового покарання.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 4071 грн. 85 коп. витрат на проведення експертизи.

Речові докази, а саме вантажний автомобіль марки «ІVЕСО АТ 440 S43», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «АSКО», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 залишити у власності законного власника.

Цивільний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 52 000,00 грн, ОСОБА_12 в особі законного представника ОСОБА_5 - 100000,00 грн., ОСОБА_6 - 27 000,00 грн, та ОСОБА_7 - 27 000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Страхової компані "Перша" матеріальну шкоду в користь ОСОБА_5 у розмірі 38 400,00 грн. та ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 - 115 200,00 грн., а також моральну шкоду на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 загальним розмір 38 400,00 грн., рівними частинами по 9600,00 грн. кожному.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області, протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1