Справа № 161/7265/16-к Провадження №11-кп/773/350/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000158 за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2017 року про виправдання ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , із середньою освітою, непрацюючого, судимого:

1)14.05.2007 року, вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області, за ч.3 ст.185; ст.ст.75; 76; 104 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком на 2 роки;

2) 23.10.2008 року, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.2 ст.185; ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

3) 06.10.2011 року, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.3 ст.185; ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

13.07.2015 року, звільнений з місць позбавлення волі, по відбуттю строку покарання;

4) 05.01.2016 року, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.2 ст.185; ст.ст.75; 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком на 2 роки, вироком Апеляційного суду Волинської області, від 14.03.2016 року, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області, від 05.01.2016 року, в частині призначеного покарання скасовано та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

5) 08.08.2016 року, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.3 ст.185; ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

виправдано за ч.3 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного злочину.

ОСОБА_7 досудовим розслідуванням обвинувачувався у тому, що 20.01.2016 року близько 16.00 год. повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи при цьому протиправність своїх дій, проник на територію домогосподарства, що в АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав металевий саморобний плуг, вартість якого, згідно висновку експерта за №210, від 21.04.2016 року, становить 740 грн., належний потерпілому ОСОБА_9 .

Місцевий суд, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 виходив із того, що під час судового розгляду, як строною обвинувачення так і потерпілим не наведено достатніх доказів винуватості вчинення першим злочину поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується строною обвинувачення.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 виправдано за ч.3 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

У поданій на вирок апеляційній скарзі, прокурор просить виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити новий вирок, яким його визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Вказує, що судом при постановленні виправдувального вироку в основу покладено свідчення ОСОБА_7 , який заперечував факт крадіжки та не належним чином досліджено показання інших свідків, які на думку прокурора можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав свою апеляцію, обвинуваченого та захисника, які заперечили апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, суд повинні оцінювати докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ при цьому не має наперед встановленої сили.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

При постановленні місцевим судом виправдувального вироку, спростовано докази, надані строною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 своєї винуватості у інкримінованому йому злочині не визнав та вказав, що після святкування дня народження раніше йому знайомого ОСОБА_11 , вранці отримав пропозицію від останнього продати плуг, наявний у нього, однак за відсутності покупця це їм не вдалося зробити. Подальша доля викраденої речі йому не відома. Показання обвинуваченого послідовні та незмінні під час досудового розслідування так і при розгляді провадження в суді першої інстанції.

Місцевим судом спростовано та обґрунтовано не взято до уваги показання свідка ОСОБА_11 , який вказував про викрадення плуга саме ОСОБА_7 . З таким висновком погоджується апеляційний суд. Показання свідка ОСОБА_11 суперечливі та не узгоджуються з іншими доказами.

ОСОБА_11 не заперечує, що після безрезультатних намагань продати плуг, залишив його у господарстві ОСОБА_12 , повідомивши останнього про належність плуга саме йому. Дані обставини підтвердив також ОСОБА_12 .

Наміри реалізації плуга ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили свідки ОСОБА_13 сестра першого, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 батько, сестра ОСОБА_12 . Дані свідки також стверджували про відсутність під час цих подій обвинуваченого ОСОБА_7 . Хоча при цьому цим свідкам ОСОБА_11 вказував різних власників плуга - то себе, то ОСОБА_7 .

Інші докази, зокрема показання потерпілого, протоколи огляду місця подій, а саме приміщення господарської будівлі, з якого було викрадено плуг, та господарства ОСОБА_14 , в якому виявлено та вилучено плуг, стверджують лише про факт вчинення злочину і не підтверджують винуватість ОСОБА_7 .

На думку апеляційного суду, місцевий суд, врахувавши особисту зацікавленість ОСОБА_11 у результатах даного кримінального правопорушення, оскільки він засуджений за ст.198 КК України, предметом злочину якого є той же самий плуг, суперечливість показань ОСОБА_11 та, за відсутності інших доказів, прийшов до правильного висновку про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд погоджується з тим, що вирок Луцького міськрайонного суду від 07.07.2016 року щодо ОСОБА_11 також не доводить винуватості ОСОБА_7 .

Місцевим судом дано оцінку і протоколу огляду будинку ОСОБА_7 , в якому було виявлено і вилучено радіоприймач «Кіро» та стабілізатор. Дані речі, як ствердив ОСОБА_7 були принесені в будинок разом з ОСОБА_11 . Ці обставини також підтвердив свідок ОСОБА_16 . Наявність даних речей в будинку ОСОБА_7 і яким чином вони там зявились також не вказує на безпосереднє вчинення крадіжки ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_17 виступала в якості понятої при вилучені плуга в будинковолодінні ОСОБА_14 . Дані обставини ніким не заперечуються. На цей момент ОСОБА_7 перебував під вартою. Суд підставно відмовив в допиті даного свідка. Не вбачає підстав в допиті вищевказаного свідка і суд апеляційної інстанції.

Клопотання обвинуваченого та його захисника про зарахування йому строку попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до вимог ст.72 КК України до задоволення не підлягає у зв`язку з тим, що за даним вироком у цьому кримінальному провадженні покарання ОСОБА_7 не призначалось.

Стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, а тому місцевим судом підставно прийнято рішення про його виправдання.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування виправдувального вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий
Судді