АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/601/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.190 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого - ОСОБА_11

представника потерпілого - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_11 та його представника на вирок Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецьк, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, з середньою спеціальною освітою, працюючого директором ТОВ «Агротера», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинним та виправдано за ч.4 ст.190 КК України за відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м.Донецьк, громадянку України, заміжню, маючу на утриманні неповнолітню доньку, з середньою освітою, непрацюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано невинною та виправдано за ч.4 ст.190 КК України за відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення.

Згідно обвинувального акту, в редакції внесених в судовому засіданні змін, органами досудового слідства ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що вони умисно із корисливих мотивів, діючи у групі за попередньою змовою, з єдиним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом омани, у період з 16 грудня 2011 року по грудень 2012 року, заволоділи належними ОСОБА_11 грошовими коштами у сумі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн. та належною ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на праві приватної спільної сумісної власності квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 407 466 грн., а також грошовими коштами ОСОБА_11 в сумі 110 000 доларів США, що на той час складало 899 412 грн. 50 коп., щодо погашення кредиту ОСОБА_7 за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» № 01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010 року, за наступних обставин.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 достовірно знаючи, що належне ОСОБА_7 та придбане ним у шлюбі з ОСОБА_8 домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , є предметом іпотеки відповідно до укладеного 09.11.2010 року ОСОБА_7 з ПАТ «Оксі Банк» договору іпотеки, та на яке накладено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16 заборону відчуження із записом 10464898 в забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов`язань за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» №01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010 року у сумі 1 250 000 грн., не виплачуючи кредит за вказаним договором, строк якого повинен був закінчитися 08.11.2014 року, не повідомивши банк - іпотекодержатель про намір відчужити зазначений будинок, із корисливих мотивів, влітку 2011 року вирішили незаконно продати вказане домоволодіння, для чого розмістили у мережі Інтернет об`яву щодо продажу вищевказаного домоволодіння.
Розуміючи неможливість продажу домоволодіння, щодо якого існує заборона на відчуження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вирішили реалізувати вказане майно шляхом омани, тобто замовчування для покупця відомостей про знаходження домоволодіння в іпотеці та зняття заборони його відчуження в судовому порядку шляхом подачі до суду цивільного позову із повідомленням суду завідомо неправдивих відомостей про те, що нібито ОСОБА_8 дружині ОСОБА_7 , який був стороною договору іпотеки на вказане домоволодіння, не було відомо про факт передачі останнім в іпотеку спільного майна подружжя.
Реалізовуючи злочинний намір, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знайшли покупця в особі ОСОБА_11 , якому повідомили завідомо неправдиві відомості про те, що вказане домоволодіння не знаходиться під іпотекою та немає інших претендентів на нього.
Однак, в той час ОСОБА_11 не погодився на запропоновану ОСОБА_7 вартість у сумі еквівалентної 200 000 доларів США.
ОСОБА_8 , діючи згідно спільного з ОСОБА_7 злочинного плану на шахрайське заволодіння чужим майном, достовірно знаючи і беручи участь у 2010 році в передачі чоловіком ОСОБА_7 спільного майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , в іпотеку банку, 03 жовтня 2011 року подала у Жовтневий районний суд м.Харкова цивільний позов до свого чоловіка ОСОБА_7 та ПАТ «Оксі Банк» про визнання недійсними кредитного договору №01/10-ВКЛ-2001 та договору іпотеки від 09.11.2010 року, навмисно повідомивши суду завідомо неправдиві відомості про те, що договір іпотеки, предметом якого було вказане домоволодіння, був укладений її чоловіком ОСОБА_7 без її відому.
При цьому ОСОБА_8 достовірно знала, що особисто надавала ПАТ «Оксі Банк» письмову згоду на передання вказаного вище домоволодіння в іпотеку, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16 , а ОСОБА_7 , який був відповідачем за вказаним позовом, надав до суду заяву про повне визнання ним цивільного позову та прохання розглядати справу за його відсутністю.
На підставі неправдивої інформації, поданою до суду подружжям ОСОБА_17 , 30 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м.Харкова було постановлено заочне рішення про зняття заборони відчуження з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .
Отримавши таким чином в Жовтневому районному суді м.Харкова заочне рішення від 30.11.2011 року, в якому було постановлено про зняття заборони відчуження домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 , розуміючи неправомірність своїх дій і продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, наприкінці листопада 2011 року зателефонував ОСОБА_11 , щоб ввести останнього в оману щодо вартості, запропонував йому продаж домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , на більш привабливих умовах.
При цьому ОСОБА_7 , обманюючи ОСОБА_11 що його домоволодіння не знаходиться під іпотекою та немає інших претендентів на нього, повідомив його, що продасть йому своє домоволодіння в обмін на належну родині ОСОБА_11 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 407 466 грн., з доплатою у розмірі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн., тобто за 1 126 557 грн.

При цьому ОСОБА_7 просив ОСОБА_11 дуже швидко укласти вказану угоду, мотивуючи це своєю потребою у грошах, які, начебто, з нього вимагали невідомі ОСОБА_11 особи.
З метою реалізації злочинного плану, пов`язаного з оманою ОСОБА_11 , та заволодінням його майном та грошима, ОСОБА_7 14 грудня 2011 року звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 з метою вилучення записів із Єдиного реєстру заборон відчуження та з Державного реєстру іпотек, та одержав витяги про реєстрацію вилучення записів, після чого призначив ОСОБА_11 час укладання угод у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_19 , що здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_5 .
При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розуміли, що заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.11.2011 року обов`язково буде оскаржене до суду та скасоване, як тільки ПАТ «Оксі Банк» стане про це відомо.
16 грудня 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , із корисливих мотивів, діючи у групі та за попередньою змовою між собою, з умислом, спрямованим на заволодіння чужим ( ОСОБА_11 та його родини) майном шляхом омани, під приводом дійсних правочинів, посвідчених за адресою: АДРЕСА_6 оф.207 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_19 , уклали договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , між продавцем ОСОБА_7 і покупцем ОСОБА_11 та договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , між продавцями ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і покупцем ОСОБА_8 , після чого також одержали від ОСОБА_11 у якості доплати грошові кошти у сумі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн.
Після укладання вищевказаних договорів купівлі-продажу, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , розуміючи свої завідомо неправомірні дії щодо вчинення правочину, з метою утримання незаконно отриманого майна та грошових коштів родини ОСОБА_20 , ОСОБА_8 23 грудня 2011 року подарувала раніш належну родині ОСОБА_11 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 своїй доньці ОСОБА_21 , котра відразу, у грудні 2011 року, продала цю квартиру.
Грошові кошти у сумі 90 000 доларів США, які були отримані від ОСОБА_11 при укладанні вищевказаних договорів, на погашення заборгованості перед ПАТ «Оксі Банк» по договору іпотеці, не пішли, а були використані подружжям ОСОБА_17 в особистих цілях.
26 грудня 2011 року, тобто через 10 діб після укладання договорів купівлі-продажу, при перегляді заочного рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.11.2011 року, воно було скасовано, а на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 накладено заборону відчуження та обтяження іпотекою.
Розуміючи що їх викрили, подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на виклики суду не з`являлись, ОСОБА_11 про арешт домоволодіння не повідомляли.
Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 шахрайським шляхом, під видом правочину, заволоділи належною ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на праві приватної спільної сумісної власності квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 вартістю, згідно висновку судово-будівельної експертизи №10990 від 10.02.2014 року, 407 466 грн. та належними ОСОБА_11 грошовими коштами у розмірі 719 091 грн., які звернули на свою користь та розпорядилися за власним розсудом, спричинивши потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 особливо велику матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, у січні 2012 року ОСОБА_11 , дізнавшись про рішення суду щодо накладення заборони відчуження та обтяження іпотекою на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , яке він придбав у грудні 2011 року у ОСОБА_7 , звернувся до ОСОБА_7 та зажадав пояснень від нього щодо омани при продажі домоволодіння за вищезазначеною адресою та повернення квартири за адресою: АДРЕСА_3 і отриманих грошей у сумі 90 000 доларів США.
ОСОБА_7 пояснив ОСОБА_11 , що не може повернути грошові кошти та квартиру у зв`язку з їх відсутністю, але готовий розірвати договір купівлі-продажу від 16.12.2011 року та повернути домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 до свого володіння і передати його до банку як забезпечення виконання ним ОСОБА_7 , зобов`язань за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» №01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010 року у сумі 1 250 000 грн.
Розуміючи неможливість повернення свого майна та грошових коштів, якими заволоділо подружжя ОСОБА_17 у грудні 2011 року, а у разі розірвання договору купівлі-продажу від 16.12.2011 року, він залишиться без домоволодіння, грошей та місця помешкання і фактично буде мешкати на вулиці, ОСОБА_11 змушений був звернутися до ПАТ «Оксі Банк» з проханням пошуку компромісів щодо можливості залишення у його володінні помешкання за адресою: АДРЕСА_4 .
У 2012 році керівництво ПАТ «Оксі Банк» запропонувало ОСОБА_11 відкрити банківський рахунок та погасити заборгованість перед банком замість ОСОБА_7
24 жовтня 2012 року ОСОБА_11 змушений був відкрити в ПАТ «Оксі Банк», згідно договору банківського рахунку №05/60-Д, банківський рахунок № НОМЕР_1 , з правом поповнення та зняття коштів, на умовах та в порядку визначеному Договором, на який їм було покладено грошові кошти у сумі 110 000 доларів США.
З метою можливості повернення хоч якоїсь суми грошових коштів від подружжя ОСОБА_17 , якими вони заволоділи шахрайським шляхом, та можливості мешкання у будинку АДРЕСА_4 , 26 листопада 2012 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 був укладений договір позики №1, згідно до якого ОСОБА_11 «позичив» ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 110 000 доларів США, що на той час складало 899 412 грн. 50 коп., фактично передав свій рахунок у ПАТ «Оксі Банк» ОСОБА_7 для погашення заборгованості по кредиту.
У свою чергу ОСОБА_7 зобов`язався повертати гроші ОСОБА_11 у розмірі 3 000 доларів США щомісяця до травня 2016 року. Однак до теперішнього часу ОСОБА_7 свої зобов`язання не виконує, на попередження ОСОБА_11 щодо здійснення умов повернення грошових коштів не реагує, ні гроші, ні майно ОСОБА_7 не повертає, чим спричинили потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 особливо велику матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,послався на те, що на день укладення 16 грудня 2011 року договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_4 заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 листопада 2011 року було чинним та обов`язковим для виконання всіма фізичними, юридичними та посадовими особами, а тому обвинувачені не вводили потерпілих в оману і не могли знати, що в подальшому суд скасує своє рішення.

Стосовно договору позики №1 від26.11.2012 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , згідно до якого ОСОБА_11 нібито «позичив» ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 110 000 доларів США, то суд дійшов висновку, що він не підпадає під дію кримінальної відповідальності, а є предметом цивільно-правових відносин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях обвинувачених відсутній прямий умисел, направлений на заволодіння грошових коштів ОСОБА_11 та квартири в особливо великих розмірах, отже відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і на підставі викладеного, вважає необхідним виправдати їх за вказаною статтею у зв`язку з недоведеністю, що в їх діяннях є склад вищезазначеного кримінального правопорушення.
В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними за ч. 4 ст. 190 КК України та призначити їм покарання у виді 6 років позбавлення волі кожному з конфіскацією майна. В обґрунтування скарги вказав, що висновки районного суду на невідповідають фактичним обставинам кримінального провадження, при розгляді справи допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що суд, на обґрунтування виправдувального вироку, взяв до уваги лише показання обвинувачених ОСОБА_17 , які не будучи попередженими про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, дали свідчення, які не відповідають дійсності та суперечать наявним у кримінальному провадженні доказам. При цьому, не були враховані показання потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 щодо заволодіння обвинуваченими грошовими коштами та квартирою, а також показання ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 . Звертає увагу, що у листі заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 від 01.03.2016 року не йдеться мова про надання оцінки діям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо надання до суду завідомо неправдивих даних, а тому посилання суду на вказаний документ, як на підставу для виправдання обвинувачених необґрунтоване. При цьому, отримавши рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.11.2011 року про зняття заборони відчудження будинку, та будучи обізнаним про те, що про ухвалене рішення ПАТ «Оксі Банку» не відомо, ОСОБА_7 до банку копію вказаного рішення не надав, а лише звернувся до нотаріуса про зняття заборони на відчуження.

- потерпілий ОСОБА_11 просить вирок скасувати та постановити щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувальний вирок, яким визнати обвинувачених винними за ч.4 ст.190 КК України, призначивши кожному покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна та задовольнити цивільний позов потерпілого у повному обсязі. Мотивуючи скаргу, вказав, що судовий розгляд проведено неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. На думку апелянта, винуватість обвинувачених підтверджується доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_11 , інших потерпілих, свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , самих обвинувачених, щодо отримання ними кредиту, зняття заборони на відчуження домоволодіння, укладання договору купівлі-продажу з ОСОБА_11 , та письмовими доказами. Вважає необґрунтованим посилання суду на лист першого заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 як на доказ невинуватості ОСОБА_17 , оскільки зазначений лист не може бути доказом у справі, так як не є процесуальним документом. При цьому, під час судового провадження встановлено, що подружжя ОСОБА_17 навмисно ввели суд в оману, подавши позов, в який внесли завідомо неправдиві дані. Звертає увагу, що районний суд не проаналізувавши дії обвинувачених, які продали своє рухоме та нерухоме майно відразу після угоди купівлі-продажу домоволодіння, дійшов хибного висновку, що обвинувачені не могли знати, що у подальшому заочне рішення може бути скасоване. Також, вказав, що суд у порушення вимог ч.3 ст.339 КПК України, почав розглядати нове обвинувачення без підготовчого судового засідання та за відсутності потерпілих, чим порушив їх права на повторний допит свідків та надання доказів.

- представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 просить скасувати вирок та постановити щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувальний вирок, яким визнати обвинувачених винними за ч.4 ст.190 КК України, призначивши за цим законом покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна кожному, та задовольнити цивільний позов потерпілого у повному обсязі. Окрім доводів, що містяться в апеляції потерпілого, вказав, що обвинувачені заволоділи майном та грошовими коштами потерпілого, ввівши останнього в оману щодо законності угоди купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_4 і відсутності правових перепон для укладення цієї угоди, приховавши від ОСОБА_11 факт знаходження домоволодіння в іпотеці і зняття заборони на його відчуження помилковим заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року у результаті надання суду неправдивих відомостей. Зазначене заочне рішення суду було помилковим, а не завідомо неправосудним, і тому у органів прокуратури не було підстав для внесення відомостей до ЄРДР і притягнення до кримінальної відповідальності судді, який його ухвалив. Лист першого заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 про не встановлення фактичних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення по факту постановлення суддею неправосудного рішення, не є офіційним документом, а тому посилання на нього у вироку безпідставне. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2011 року, згідно положень ст.223 ЦПК України, не вступило у законну силу, оскільки не було вручено представнику ПАТ «ОКСІ БАНК», а тому зняття нотаріусом заборони на відчуження домоволодіння по АДРЕСА_4 - є незаконним.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційні скарги; обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти апеляцій; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист.
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано невинуватими та виправдано за ч.4 ст.190 КК України за відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою в мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Наведені вище норми кримінального процесуального закону районним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.
При викладенні мотивувальної частини вироку, допущені істотні порушення зазначених вимог закону.
Мотиви, з яких суд дійшов висновку про необхідність виправдання обвинувачених за інкримінованим злочином, суперечать резолютивній частині цього ж вироку.
Так, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку (том 7, арк. 129-130) зазначено «Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях обвинувачених відсутній прямий умисел, направлений на заволодіння грошових коштів ОСОБА_11 та квартири в особливо великих розмірах, отже відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і на підставі викладеного, суд вважає необхідним виправдати їх за вказаною статтею у зв`язку з недоведеністю, що в їх діяннях є склад вищезазначеного кримінального правопорушення.
Разом з тим, в резолютивній частині вироку, районний суд вказав про виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за відсутністю в їх діях складу даного злочину.
При цьому, кримінальний процесуальний закон передбачає 3 підстави виправдання особи: 1) встановлення відсутності події кримінального правопорушення; 2) встановлення відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.
Таким чином, судом в постановленому вироку допущені суперечності, висновки суду є неоднозначними та допускають їх різне трактування, є незрозумілим, з яких саме, передбачених законом підстав, було виправдано обвинувачених.
Висновки суду, викладені у вироку, повинні бути однозначними, виражені у категоричних твердженнях та не допускати взаємовиключні твердження у собі, не суперечити один одному.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції не виконано.
Перевірити правильність прийнятого рішення судом першої інстанції в апеляційному порядку не виявляється за можливе у зв`язку з суперечностями у вироку, наявністю в ньому взаємовиключних висновків, що містяться у його мотивувальній та резолютивній частинах, неконкретністю висновків суду першої інстанції щодо підстав виправдання обвинувачених.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи та постановленні вироку було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обовязкові вимоги у ст. 370 КПК України.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
У зв`язку зі скасуванням вироку за процесуальними порушеннями, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, не може розглянути та дати оцінку апеляційним доводам учасників розгляду про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Доводам, викладеним в апеляційних скаргах, в тому числі щодо наявності чи відсутності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, за якими вони обвинувачуються, доведеності обвинувачення може бути дана оцінка судом при новому розгляді кримінального провадження.
При новому розгляді суду слід усунути вказані в даній ухвалі недоліки, повно та всебічно дослідити обставини справи, надані сторонами на їх підтвердження докази, та ухвалити законне й обгрунтоване судове рішення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, потерпілого та його представника задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Судді: