Справа № 527/196/16-к
провадження № 1-кп/527/4/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2017 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві судового засідання - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине Полтавської області кримінальне провадження № 0000675від 08.08.2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівка Шполянського району Черкаської області, вірменина, громадянина України, освіта середня, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :
07.08.2015 приблизно о 17 годині 25 хвилин, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги «БориспільДніпропетровськ-Запоріжжя» в Глобинському районі Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони с. Бугаївка Глобинського району в напрямку смт. Градизьк Глобинського району, в межах своєї смуги руху рухався автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 , під кернуванням водія ОСОБА_5 .
В цей же час, в районі с. Броварки Глобинського району, де проїзна частина має смугу з`їзду, яка розташовувалася праворуч по напрямку руху автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 , в зустрічному напрямку для останнього, в межах вказаної смуги руху, рухався велосипед типу «Україна» (жіночий), під керуванням водія ОСОБА_6 .
В подальшому, під час зближення автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 та велосипеду типу «Україна», водій ОСОБА_6 , рухаючись у вказаному напрямку, почав виконувати маневр повороту праворуч, перетинаючи основні смуги руху проїзної частини автодороги, тобто рухаючись з права на ліво стосовно напрямку руху автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 , тим самим створивши небезпеку для руху водія ОСОБА_5 .
В свою чергу, в дорожній обстановці, що склалася, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. 12.3 «Правил дорожнього руху України», де вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивноспроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, несвоєчасно вжив заходів для зменшення швидкості та в межах своєї смуги руху, поблизу нерівнозначного перехрестя проїзної частини автодороги «Бориспіль - Дніпропетровськ - Запоріжжя» та проїзної частини дороги, яка веде до с. Броварки, на 200 км + 300 м вищевказаної автодороги, допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на ліву частину велосипеда, так, що кут між повздовжніми осями автомобіля та велосипеда у момент первинного контакту становив приблизно 105° ± 5° - градусів. При цьому, водій ОСОБА_6 , рухаючись вказаним вище чином, порушив вимоги п. 1.2, п. 10.1 та п.11.2 «Правил дорожнього руху України».
В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 84 від 11.09.2015, отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, лівої руки та грудної клітки, множинних саден голови, верхніх та нижніх кінцівок, правої ключиці та гілки лівої лобкової кістки, скалкового перелому правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, масивних, соковитих, субарахноїдальних крововиливів в базальних областях та конвексистальних відділах, дрібнокрапкових крововиливів в речовину головного мозку та стовбур його, крововиливів в м`які тканини голови, які в своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх отримання. В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 знаходився у вертикальному положенні тіла або близькому до нього і був обернений лівою бічною поверхнею тіла до виступаючих та ударяючих частин автомобіля, з послідуючим падінням на тверде покриття дороги. Смерть ОСОБА_6 наступила від крововиливів в мозок та під його оболонки внаслідок переломів кісток основи та склепіння черепа, які є результатом тупої травми голови.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 1/3 від 11.12.2015 в даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипед, під керуванням водія ОСОБА_6 . В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо транспортної пригоди.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не визнав, від надання пояснень відмовився, скориставшись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України.

Не дивлячись на невизнання вини ОСОБА_5 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який був пасажиром автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 , пояснив, що того дня він був пасажиром маршрутки «Черкаси Харків», сидів на передньому сидінні між водієм та іншою дівчиною пасажиром. Під час руху дрімав, слухав музику у навушниках. Побачив, що вдалині хтось пересікає дорогу, водій маршрутки почав гальмувати, він побачив, що десь за 20-50 метрів дорогу пересікає з права на ліво по полосі руху маршрутки велосипедист, який не дивився на маршрутку, після цього відбувся удар. Зіткнення відбулося десь на середині дороги, на полосі руху маршрутки, майже на осьовій, після цього маршрутка виїхала на зустрічну смугу. Вказав, що маршрутка рухалася зі звичайною швидкістю. Після зіткнення він викликав міліцію, пасажири вийшли з маршрутки. Тіло велосипедиста знаходилося на проїзній частині, ближче до осьової, перед автомобілем по напрямку руху, десь на відстані 5-15 м. Він лежав на спині. Велосипед знаходився десь недалеко, де точно не пам`ятає. Стан сп`яніння у потерпілого не помітив. Зазначив, що велосипед рухався звичайно, плавно. Під час зіткнення потріскалося переднє лобове скло маршрутки, удар відбувся тілом об скло маршрутки, велосипед ударився об передню частину автомобіля, десь приблизно по центру. В цей день погодні умови були нормальні, дощу не було, дорожньо транспортна пригода сталася в світлий час доби, дорожнє покриття було нормальним. Оскільки він був у навушниках, то звуку гальмування не чув, екстреного гальмування не відчув на собі. Через який час після удару зупинилася маршрутка не пам`ятає, чи міняла вона напрямок руху не пам`ятає, але різко точно не змінювала напрямок руху. Слідової інформації на місці ДТП не пам`ятає, велосипед начебто був цілий.

Показання свідка ОСОБА_7 є послідовними, узгоджуються з протоколом огляду місця дорожньо транспортної пригоди та схемою до нього.

Допитаний як свідок слідчий ВР ДТП ОСОБА_8 пояснив, що він проводив слідчий експеримент з участю водія автомобіля учасника ДТП ОСОБА_5 , спеціаліст при цьому не залучався. В якості понятих в ході слідчого експерименту були залучені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_11 надала для проведення слідчого експерименту велосипед. Перед початком слідчого експерименту ОСОБА_5 було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та запропоновано розповісти обставини дорожньо транспортної пригоди. Потім згідно пояснень ОСОБА_5 виставили велосипед, ОСОБА_5 вказав темп руху, положення, напрямок руху велосипедиста. Темп руху велосипедиста замірявся секундоміром, покази секундоміру показував учасникам слідчого експерименту. Всі заміри позначалися білою крейдою на автодорозі, а потім були перенесені в протокол слідчого експерименту і схему до нього. На місці було складено чорновий план схеми, потім всі учасники слідчого експерименту поїхали в м. Кременчук, де було складено протокол слідчого експерименту та чистовий варіант схеми до нього. Протокол слідчого експерименту був зачитаний слідчим вголос, ОСОБА_5 ознайомився з вказаними процесуальними документами та підписав їх. В ході слідчого експерименту ОСОБА_5 покази давав добровільно, ніяких клопотань не заявляв, зауважень не висловлював. Слідчий вказав, що ОСОБА_5 роз`яснювалось його право на захист. Поняті були присутні весь час під час проведення слідчого експерименту, розписувалися в протоколі.

Свідок ОСОБА_12 , який був присутній в ході проведення слідчого експерименту з ОСОБА_5 в якості понятого повідомив, що 06.11.2015 йому зателефонував ОСОБА_8 і запропонував взяти ще когось і побути понятими при проведенні слідчої дії слідчого експерименту. Він узяв знайомого ОСОБА_13 і вони поїхали до місця дорожньо транспортної пригоди. На місці вже був водій автомобіля і якась бабуся з велосипедом. При проведенні слідчого експерименту на велосипеді їздив ОСОБА_14 , інші учасники від нього були десь на відстані 5-10 м, від слідчого він був десь на відстані 1-2 м. Водій автомобіля ОСОБА_5 говорив ОСОБА_13 з якою швидкістю рухатися. Вказав, що боковим зором він бачив, як слідчий ОСОБА_8 натискає на секундомір. Після проведення слідчої дії було складено чорнову схему, на якій він розписався. Крім нього, чорновий варіант схеми підписали і інші присутні. Після цього всі поїхали в райвідділ , склали протокол слідчого експерименту , чистовик схеми до нього, в який були внесені всі заміри, слідчий зачитав, він ( ОСОБА_15 ) ще раз сам продивився вказані документи і підписав їх. Чорновий та чистовий варіант схеми співпадали. Які саме права роз`яснював слідчий водієві ОСОБА_5 він не пам`ятає. Вказав, що під час слідчого експерименту всі дії проводилися по поясненнях ОСОБА_5 : він виставляв автомобіль, показував напрямок та темп руху велосипедиста. По його даних зробили три заїзди. На місці проведення слідчого експерименту ОСОБА_5 ніяких зауважень не висловлював, з усім погоджувався.

Допитаний в судовому засіданні як спеціаліст ОСОБА_16 пояснив, що є старшим судовим експертом Полтавського НДЕКЦ УМВС України в Полтавській області. Вказав, що він не може давати оцінку висновку іншого експерта. Пояснив, що за загальним правилом в постанові слідчий дає вихідні дані, якщо їх вистачає проводиться експертиза. Пояснив, що ситуаційний час реакції водія визначається з урахуванням обставин справи, після дослідження усіх матеріалів кримінального провадження в сукупності.

Потерпіла ОСОБА_11 , дружина ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснила, що про дорожньо транспортну пригоди їй стало відомо десь через 40 хвилин, коли вона прибігла на місце аварії, то там уже була швидка допомога, її чоловік лежав на правому боці, ноги підігнуті. Автомобіль стояв в напрямку м. Кременчук, лобове скло у нього було розбите. Пояснила, що цією дорогою її чоловік їздив дуже давно на огород. Завжди їздив по обочині проїзної частини. Пояснила, що її чоловік в той день алкоголю не вживав, іноді пив спиртову настойку сердечних ліків, але чи вживав каплі в той день не знає. До останнього їздив за кермом, мав гарний слух і зір ( після операції). Повідомила, що дочка їй говорила, що приходив ОСОБА_5 і просив вибачення, казав, що він не винен, ніякої матеріальної допомоги не надавав. Вказала, що в тому місці гарний стан дорожнього покриття широка обочина. Пояснила, що внаслідок дорожньо транспортної пригоди їй завдано моральну шкоду, крім того, вона понесла значні матеріальні витрати.

Крім показань допитаних в судовому засіданні потерпілої та свідків, вина підсудного ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, підтверджується також сукупністю об`єктивних доказів, досліджених в судовому засіданні :

- витягом з кримінального провадження № 0000675, з якого вбачається, що 07.08.2015 року надійшло повідомлення про те, що приблизно о 17.25 год. на 200 км + 300 м автодороги «Бориспіль Дніпропетровськ-Запоріжжя» в районі с. Броварки Глобинського району Полтавської області сталася дорожньо транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 ОСОБА_5 допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , в результаті чого останній помер у лікарні (а.с. 95 т.1);

- згідно висновку судово-медичної експертизи № 84 від 11.09.2015 року потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, лівої руки та грудної клітки, множинних саден голови, верхніх та нижніх кінцівок, правої ключиці та гілки лівої лобкової кістки, скалкового перелому правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, масивних, соковитих, субарахноїдальних крововиливів в базальних областях та конвексистальних відділах, дрібнокрапкових крововиливів в речовину головного мозку та стовбур його, крововиливів в м`які тканини голови, які в своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх отримання. В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 знаходився у вертикальному положенні тіла або близькому до нього і був обернений лівою бічною поверхнею тіла до виступаючих та ударяючих частин автомобіля, з послідуючим падінням на тверде покриття дороги. Смерть ОСОБА_6 наступила від крововиливів в мозок та під його оболонки внаслідок переломів кісток основи та склепіння черепа, які є результатом тупої травми голови. При судово токсикологічному дослідженні крові та сечі трупу ОСОБА_6 виявлений етиловий спирт в крові в концентрації 0,4 проміле, в сечі етиловий спирт не виявлений. Дана концентрація етилового спирту в крові трупа ОСОБА_6 відносно живої людини могла відповідати незначному алкогольному сп`янінню(а.с. 111-112 т.1);

- протоколом огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 07.08.2015 року, схемою та фототаблицею до нього, в якому зазначено, що ДТП трапилося на автодорозі «Бориспіль Дніпропетровськ», поблизу перехрестя з дорогою, що веде до вул. Жовтневої с. Броварки. В протоколі зазначено, що стан асфальтобетонного покриття в цьому місці на час огляду сухий; дорожнє покриття для двох напрямків, шириною по 4,15 м кожна, на проїжджій частині нанесені лінії повздовжньої розмітки для розділення зустрічних потоків транспорту. Праворуч узбіччя шириною 4 м, ліворуч - 4,5м. В ході огляду було зафіксовано слідову інформацію дорожньо - транспортної пригоди, вказано місце розташування автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 , та його пошкодження, здійснені заміри щодо розташування автомобіля, місця зіткнення (а.с.96 - 103 т.1);

- протоколом огляду транспортного засобу велосипеду типу «Україна» (жіночий) від 08.08.2013 року з фото таблицею до нього, в якому зафіксовано зовнішні пошкодження велосипеда ( а.с. 113 116 т.1);
- протоколом огляду від 08.09.2015 року тахокарти, яка була вилучена з тахографа, встановленого в автомобілі «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 , згідно якого визначено орієнтовну швидкість автомобіля 80 км/год (а.с.129-130 т.1);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.11.2015 року, проведеного з участю водія автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 ОСОБА_5 та схемою до нього, під час якого були перевірені його покази. В ході слідчого експерименту водій ОСОБА_5 вказав, що рухався зі швидкістю 80 км/год, пояснив механізм руху свого автомобіля та обставини дорожньо транспортної пригоди: « наближаючись до перехрестя з другорядною дорогою, що веде до с. Броварки, він бачив як йому назустріч по смузі з`їзду по напрямку руху водія ОСОБА_5 рухався велосипедист чоловік. Велосипедист рухався прямолінійно, в цей час в безпосередній близькості транспортних засобів не було. В момент зближення з вказаним велосипедом останній раптово, повернувши голову в напрямку сел. Градизьк, почав виконувати маневр повороту праворуч….. ОСОБА_5 в свою чергу подав звуковий сигнал та крутнувши кермо в ліву сторону застосував гальмування. В подальшому відбулося зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з лівою боковою частиною велосипеда. В момент зіткнення велосипедист доїхав до центра проїзної частини.». Після цього ОСОБА_5 показав на місці розташування автомобіля та велосипеда, напрямок, швидкість (темп) їх руху та інші дані, необхідні для встановлення обставин пригоди ( а.с. 134-136 т.1).
Протокол проведення слідчого експерименту та схема до нього були підписані водієм ОСОБА_5 без зауважень.
Слідчий експеримент було проведено в присутності двох понятих : ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , до початку його проведення водію ОСОБА_5 було роз`яснено ст. 63 Конституції України, що підтверджується його підписом в протоколі.
Суд вважає безпідставними посилання захисника на необ`єктивність проведеного слідчого експерименту в частині того, що вік особи, яка керувала велосипедом під час слідчого експерименту значно різниться з віком потерпілого ОСОБА_6 і тому він не міг керувати велосипедом у тому ж темпі, що і загиблий велосипедист , що призвело до невірного заміру часу під час статистичних заїздів, оскільки темп руху велосипедиста був встановлений згідно пояснень водія ОСОБА_5
- висновком судової автотехнічної експертизи № 1/3 від 11.12.2015 року встановлено, що у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипед, під керуванням водія ОСОБА_6 . У даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
У даній дорожній обстановці водій велосипеда ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 шляхом виконання вимог п.п. 1.2, 10.1, 11.2 «Правил дорожнього руху України», для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній обстановці в діях водія велосипеда ОСОБА_6 вбачається невідповідності з вимогами п.п. 1.2, 10.1, 11.2 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору невідповідність дій водія велосипеда ОСОБА_6 з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди ( а.с. 140 143 т.1);

Вказаний висновок суд поклав в основу обвинувачення підсудного, оскільки він підтверджується іншими доказами у справі і не суперечить їм.

- висновком судової транспортно трасологічної експертизи № 48 від 16.09.2015 року, з якого вбачається, що кут між повздовжніми осями автомобіля «Mercedes-Benz -210D», д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеда в момент первинного контакту складав приблизно 105° ± 5° - градусів. В момент первинного контактування автомобіль «Mercedes-Benz -210D», д.н.з. НОМЕР_1 своєю передньою частиною , а саме переднім номерним знаком, бампером та капотом контактував з лівою боковою частиною велосипеда, а саме: передньою вилкою та лівою задньою вилкою. В момент первинного контактування передня частина велосипеда просунулась за праву габаритну ширину автомобіля «Mercedes-Benz -210D», д.н.з. НОМЕР_1 на 132 см (а.с. 123 - 128 т.1);
Суд вважає необґрунтованим клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту за участю водія ОСОБА_5 від 06.11.2015 року з наступних підстав.

Вказаний протокол слідчого експерименту складений за участі всіх учасників події, складений послідовно, за участю понятих, із зазначенням в ньому всіх реквізитів відповідно до вимог статей 104, 105 КПК України, в тому числі, мети проведення слідчого експерименту (перевірка та уточнення показань, уточнення на місці пригоди), підписаний всіма учасниками слідчої дії з долученням до нього схеми, належним чином оформлений, що свідчить про його належність та допустимість.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, усі учасники ДТП брали у ньому участь добровільно, їм пропонувалося вчинити певні дії, повідомити про обставини ДТП тощо, що не суперечить вимогам ч. 3 ст. 240 КПК України. Вказана стаття не містить імперативних вимог про залучення до даної слідчої дії лише вказаних осіб (з визначеним процесуальним статусом) і про неможливість проведення її з участю інших осіб.
У відповідності до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про ДТП до ЄРДР були внесені по факту кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_5 . Останній, викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, твердив про відсутність своєї винуватості у її наслідках, про дотримання ним правил дорожнього руху. Такі його твердження слідчий, відповідно до вимог частини другої статті 9 КПК, зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити. Саме з метою перевірки й уточнення наданих відомостей щодо обставин ДТП, за згодою ОСОБА_5 , був проведений слідчий експеримент. Під час цієї слідчої дії водію була надана можливість висловити свою власну точку зору обставин дорожньо транспортної пригоди, що не суперечить засаді верховенства права.
У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні слідчого експерименту, у т.ч. за участі водія ОСОБА_5 , слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_5 або слідчий у будь-якій формі примушував би ОСОБА_5 до надання пояснень щодо обставин ДТП. Не було у слідчого й достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_5 буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим.
При формулюванні зазначеного висновку суд керується висновками про відсутність істотного порушення прав та свобод особи, а відтак і відсутність підстав вважати недопустимими доказами відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту, на що вказано у постанові Верховного Суду України від 09.06.2016 № 5-360кс15.

Посилання сторони захисту на недопустимість протоколу слідчого експерименту від 06.11.2015 року як доказу в кримінальному провадження через залучення слідчим у якості понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є знайомими слідчого ОСОБА_8 , є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.
Захисником обвинуваченого не наведено доказів, що дані особи могли бути заінтересовані в результатах кримінального провадження, у зв"язку з чим слідчий порушив вимоги законодавства, залучивши їх у якості понятих.
Відповідно до вимог частини першої статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав вважати недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 06.11.2015 року, тому клопотання захисника задоволенню не підлягає.
З цих же мотивів суд не приймає до уваги тверджень захисника про визнання недопустимим доказом висновку судової автотехнічної експертизи № 1/3 від 11.12.2015 року, який базується на вихідних даних, отриманих під час проведення слідчого експерименту від 06.11.2015 року. Суд вважає, що проведення під час досудового слідства слідчого експерименту від 06.11.2015 року, призначення та проведення вищевказаної судової автотехнічної експертизи було здійснено в повній відповідності з нормами ст.ст. 242-244 КПК України, кваліфікованим експертом, який попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а в клопотанні не наведено достатніх підстав, які б свідчили про неправильність висновків експерта, в зв`язку з чим вказані докази є належними та допустимими в даному кримінальному провадженні.
В той же час, суд критично оцінює висновок судової автотехнічної експертизи № 4/1207 від 27.06.2017 року, проведеної експертом Черкаського НДЕКЦ МВС України, оскільки, як вбачається зі змісту висновку, експерту для ознайомлення було надано лише фотокопію постанови про призначення експертизи від 06.11.2015 року та фотокопію схеми слідчого експерименту від 06.11.2015 року, на підставі яких і було проведено експертизу, вихідні дані були взяті з клопотання адвоката. Висновки експерта є невмотивованими, не містять відповіді на питання щодо можливості уникнення зіткнення тощо.
Дослідивши та проаналізувавши докази обвинувачення та захисту, суд прийшов до висновку про наявність в діях підсудного ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 .

Позицію ОСОБА_5 про те, що він не винен в даній дорожньо-транспортній пригоді, так як діяв в межах ПДР України і у нього не було технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом, який раптово виїхав на проїзжу частину, суд розцінив як обрану форму захисту, оскільки вина обвинуваченого стверджується сукупністю вищевказаних доказів, досліджених у справі, які в свою чергу об`єктивно узгоджуються між собою.
Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставини злочину, тяжкість його наслідків, думку потерпілих.

При призначенні покарання суд враховує невідповідність дій водія велосипеда ОСОБА_6 з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України , які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди.
Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_5 до неї з вибаченнями не звертався, матеріальну та моральну шкоду їй не відшкодував.

Представник потерпілої ОСОБА_17 направив заяву, відповідно якої прохав призначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням.

Підсудний вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив тяжкий злочин з необережності, в результаті якого спричинено тяжкі наслідки у вигляді смерті одного потерпілого, злочин вчинено в тверезому стані (а.с. 106 т.1), має водійський стаж з 1980 року (а.с. 104 т.1), дані про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху відсутні, відомості щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_5 відсутні.

За місцем реєстрації скарг і нарікань щодо ОСОБА_5 не надходило, що підтверджується характеристикою від 12.08.2015 року (а.с. 171 т.1).

За попередніми місцями роботи ОСОБА_5 характеризується позитивно (а.с. 172-175 т.1).

Згідно лікарських довідок від 19.08.2015 та від 27.08.2015 року, ОСОБА_5 на диспансерному обліку у психіатра не перебуває (а.с. 162 т.1), у лікаря нарколога не перебуває ( а.с. 164 т. 1).

У відповідності до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , в ході судового засідання не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, в ході судового розгляду не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Врахувавши викладене, суд прийшов до висновку, що підсудний за вчинене заслуговує основного покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією статті, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує спричинені кримінальним правопорушенням тяжкі наслідки, відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, і вважає за необхідне застосовувати до ОСОБА_5 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у мінімальному розмірі.
Саме таке покарання буде співмірним діянню і характеристиці особи. Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, для застосування ст. 69 КК України не вбачається.

Суд не погодився з думкою обвинувачення, яке наполягало на основному покаранні у виді 5 років позбавлення волі з застосуванням додаткового покарання, оскільки в конкретному випадку це не відповідає загальним засадам призначення покарань, а також вимогам ч.2 ст. 50 КК України, яка вказує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. ст. 1166 та 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Ст. 1168 ЦК України регламентовано, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок злочину підлягає частковому задоволенню ( а.с. 37-39 т.1).

В частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 633 грн позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем ОСОБА_11 не доведено здійснення нею витрат на транспортування тіла ОСОБА_6 для проведення судово медичної експертизи. Копія довідки № 70 від 21.01.2016 року, виданої директором ТОВ «Юнігрейн Агро» (а.с. 40 т.1) встановлює вартість автомобіля на перевезення тіла, але не підтверджує факту проведення відповідних виплат потерпілою ОСОБА_11 .

Враховуючи ступінь родинного зв`язку, характер та обсяг душевних страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках,пов`язаних зі смертю чоловіка ОСОБА_6 , виходячи із засад розумності, зваженості, справедливості, суд вважає за доцільне стягнути на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.
Частиною 2 ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.
Положеннями ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що питання про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає вирішенню не як складова частина цивільного позову, а у відповідності до ст. 124 КПК України, як витрати на правову допомогу, які є складовою частиною процесуальних витрат згідно ст. 118 КПК України.
Враховуючи викладене, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 підлягають стягненню понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 500 грн., що підтверджується квитанцією № 217352 від 22 січня 2016 ( а.с. 41 т.1). Сплата ОСОБА_11 інших сум на правову допомогу документально не підтверджена.
Ч. 2 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на корить держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. В зв`язку з цим, з ОСОБА_5 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експертів для проведення судової автотехнічної експертизи в сумі 1350 грн. 36 коп. (а.с. 139 т.1); судової транспортно-трасологічної експертизи в сумі 1718 грн 64 коп ( а.с. 122 т.1), всього на суму 3069 грн.
Питання речових доказів підлягає вирішення в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Підстав для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 50000 (пятдесят тисяч) грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3069 ( три тисячі шістдесят дев`ять ) гривень.

Речові докази велосипед типу «Україна» (жіночий) залишити власнику ОСОБА_11 , автомобіль марки «Мегсеdеs-Веnz» моделі «210D» державний номерний знак НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_18 , тахокарту - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення учасниками судового провадження через Глобинський районний суд.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1