АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/332/18 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 640/9759/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000840 від 23.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 321 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2018 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000840 від 23.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 321 КК України.
Накладено арешт на виявлене та вилучене в ході проведення обшуків 04.01.2018 року майно та документи (зазначене в ухвалі на а.с.170-178).
В іншій частині у задоволені клопотання слідчого відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2018 рокупро накладення арешту на майно ОСОБА_7 , вилучене під час обшуку 04.01.2018 року контейнеру (торгівельного павільйону) № НОМЕР_1 , розташованого на Центральному ринку по вул. Різдвяній,33 в м. Харкові в рамках кримінального провадження № 0000840 від 23.06.2017 року. Зобов`язати уповноважену особу СУ ГУНП в Харківській області негайно повернути ОСОБА_7 вилучене майно: засіб «Раундап» - у кількості 3шт.; засіб (інсектицид) «Конфідор» - у кількості 45 шт.; засіб (інсектицид) «Каліпсо» - у кількості 77 шт.; засіб (гербіцид) «Зенкор» - у кількості 20 шт.; засіб (інсектицид) «Протеус» - у кількості 20 шт.; засіб (гербіцид) «Зенкор» - у кількості 54 шт.; засіб «Ураган» - у кількості 3 шт.; засіб AGRO «Чистий сад» - у кількості 80 шт.; засіб (інсектицид) «Антиколорад Макс» - у кількості 74 шт.; засіб «Ураган Форте» - у кількості 2 шт.
В обґрунтування скарги зазначила наступне. ОСОБА_7 є фізичною особою підприємцем та здійснює господарську діяльність на законних підставах. Одним із видів діяльності його є роздрібна торгівля з лотків і на ринках пестицидами і агрохімікатами, оскільки продаж вказаної категорії товарів не заборонена законодавством. Ліцензії на торгівлю ними не потрібна відповідно до ст. 9 Закону України «Про пестициди і агрохімікати» від 02.03.1995 року. Тому відсутні будь-які підстави для вилучення у ФОП ОСОБА_7 вказаного товару, оскільки він не має жодного відношення до діяльності ОСОБА_9 . Слідчим не доведено, що вилучене майно може бути визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Також не обґрунтовано доказом якого саме злочину є вилучені речі. Слідчий суддя при вирішенні питання по арешт майна повинен був врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності і наслідки арешту майна. Практика ЄСПЛ вказує на розумну співрозмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання прав особи. Загальна вартість вилученого майна є приблизно 15 000 грн., що є надто значною сумою для приватного підприємця 1-ї групи і фактично призвело до зупинення його господарської діяльності. Дії та обставини проведення обшуку не зафіксовані у записі, а тому не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні. Слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Вислухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000840 від 23.06.2017 р., щодо неправомірних дій з боку групи осіб, які займаються незаконним виготовленням, зберіганням з метою збуту отруйних речовин.
В ході досудового розслідування, під час обшуку, 04.01.2018 р. було вилучено вказане в клопотанні слідчого майно (згідно протоколів обушків від 04.01.2018 року) .

До Київського районного суду м. Харкова надійшли клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000840 від 23.06.2017 року.

Підставами для арешту майна слідчий зазначив наявність матеріалів досудового розслідування, яке внесено до ЄРДР за № 0000840 від 23.06.2017 року за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 321 КК України. В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що вилучене під час обшуку 04.01.2018 року майно відповідає вимогам ст.98 КПК України і містить ознаки речових доказів. Для досягнення цілей кримінального провадження та проведення у подальшому відповідних експертиз просила накласти арешт на майно, зазначене у клопотанні (а.с. 2-4, 27-35,89-91).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2018 року зазначене клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000840 від 23.06.2017 року задоволено.
Накладено арешт на виявлене та вилучене в ході проведення обшуків 04.01.2018 року майно та документи (зазначене в ухвалі на а.с.170-178).
В іншій частині у задоволені клопотання слідчого відмовлено.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що слідчим доведено, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, маються підстави вважати, що це майно є доказом злочину, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені, відповідно до протоколів обшуку предмети підлягають арешту, тому не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик, що у разі ненакладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків , які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Посилання на Закон України «Про пестициди і агрохімікати» , практику ЄСПЛ не свідчить про прийняття слідчим суддею ухвали з порушенням діючого законодавства. Також не є підставою для задоволення апеляційної скарги посилання на значну вартість майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді, за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Також судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст.ст.392,405,407,419,422,423 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 відхилити.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2018 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає .

Головуючий-

Судді-