АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів -ОСОБА_2 - ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0002942 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 7 грудня 2016 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим,
за участю сторін судового провадження:
прокурора - ОСОБА_8
ОСОБА_9
захисника - ОСОБА_10
виправданого - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що у невстановлені досудовим слідством час, місці та спосіб, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне придбання психотропної речовини МDРВР, незаконно, без мети збуту, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи особливо-небезпечну психотропну речовину МDРВР, що знаходилась в поліетиленовому пакеті, та став незаконно зберігати при собі без мети збуту. Після чого, 26 березня 2015 року о 16 год. ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Ялтинській, 5, в м. Києві, був затриманий працівниками міліції за підозрою у незаконному зберіганні наркотичних засобів. На місце затримання викликано слідчо-оперативну групу, де слідчим, за участі двох понятих, було виявлено та вилучено в ОСОБА_7 з правої передньої кишені джинсів, в які був одягнений останній, поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною світлого кольору, яку останній раніше незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд у вироку послався на те, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Вимоги апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що висновок суду першої інстанції про грубе порушення норм КПК України під час обшуку ОСОБА_7 є хибним, та безпідставно визнаний недопустимим доказом висновок експерта № 293 від 6 квітня 2015 року. Так, прокурор в апеляційній скарзі вказує на те, що ОСОБА_7 26 березня 2015 року був затриманий працівниками міліції за підозрою у незаконному зберіганні наркотичних засобів, і моментом затримання ОСОБА_7 слід вважати момент, коли він змушений був залишатися поряд з уповноваженими посадовими особами, а тому обшук особи проведений з дотриманням вимог КПК України, за участю двох понятих. У зв`язку з цим, як зазначає апелянт є хибним висновок суду першої інстанції про визнання недопустимим й висновку експерта.
Крім того, як вказує апелянт, в ході судового розгляду сторона обвинувачення заявляла клопотання про примусовий привід свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . На виконання ухвал про привід даних свідків в судове засідання надійшла інформація від останніх про неможливість прибути в судове засідання у зв`язку із хворобою. Однак, як звертає увагу прокурор, вказана інформація проігнорована судом першої інстанції та прийнято рішення про необхідність завершення судового слідства та переходу до судових дебатів.
Також, на думку прокурора, є необґрунтованими доводи суду першої інстанції щодо внесення відомостей до ЄРДР лише 27 березня 2015 року, а не 26 березня 2015 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі, захисника та ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, за клопотанням прокурора допитавши свідків та дослідивши наявні у справі докази, провівши судові дебати, надавши останнє слово ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно до ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

За змістом ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено,що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується
особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності та у взаємозв`язку.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, про що зазначено у вироку, прокурор послався на наступні докази:
- протокол огляду місця події від 26 березня 2015 року, відповідно до якого в ході огляду ОСОБА_7 у нього в передній правій кишені джинсів було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з пазовим замком, в середині якого знаходилася порошкоподібна речовина білого кольору, крім цього у внутрішній кишені куртки виявлено та вилучено металеву трубку для куріння, також під час огляду ОСОБА_7 було зроблено змиви з його правої та лівої рук (ас. 113-115 т.1);
- висновок експерта № 293 від 6 квітня 2015 року, згідно до якого надана на дослідження порошкоподібна речовина білого кольору (об.1), що вилучена у гр. ОСОБА_7 , містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - MDPBP (3,4 метилендіокси-а-піролідинобутіофенон).
Маса MDPBP (3,4 метилендіокси-а-піролідинобутіофенон) у поданій речовині становить - 0,317 г.
Нашарування речовини коричневого кольору, які є на наданому на дослідження предметі (об.2), що вилучений у громадянина ОСОБА_7 , є особливо небезпечним наркотичним засобом - екстрактом канабісу.
Маса екстракту канабісу (об.2) в перерахунку на суху речовину становить - 0,080 г.
На наданих на дослідження марлевих тампонах (об.3,4), якими було зроблено змиви з лівої та правої рук гр. ОСОБА_7 , наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів (в межах визначених методів дослідження) не виявлено (ас. 121-124 т.1);
-речові докази - психотропна речовина MDPBP (3,4 метилендіокси-а-піролідинобутіофенон) масою 0,317 г.

Крім того, як вбачається з журналу судового засідання, прокурором заявлялось клопотання про допит під час розгляду справи в суді першої інстанції свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Проте, відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України явка свідків обвинувачення прокурором в судове засідання забезпечена не була, як і не здійснений привід свідків на підставі ухвал суду від 2 листопада 2016 року, 7 листопада 2016 року, 11 листопада 2016 року здійснений не був (ас. 181-182, 187-188, 203 т.1).

Відповідно до положень ст.. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому, згідно до ст.. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом першої інстанції допитаний обвинувачений та досліджені надані стороною обвинувачення докази.

Так, з показань ОСОБА_7 , даних під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та підтриманих в суді апеляційної інстанції, вбачається, що вину у вчиненні кримінального правопорушення він не визнав та показав, що 26 березня 2015 року приблизно о 16.00 год. він проходив по вул. Ялтинській у м. Києві та до нього підійшов незнайомий чоловік, який попросив цигарку, після чого накинувся на нього та почав заламувати руки. У цей момент до них підбігло ще кілька чоловіків, які також були одягнені у цивільний одяг та почали наносити йому удари по тілу, намагаючись заламати йому руки. Не розуміючи, що відбувається, він намагався вирватися та чинив опір. В процесі цієї тяганини один із чоловіків поклав до правої кишені його куртки якісь предмети. Через деякий час вказані чоловіки наділи на нього наручники та посадили до машини, і тільки після цього повідомили, що вони працівники міліції, після чого запросили понятих та вилучили у нього предмети, які йому перед цим підкинули. Вказані особи сказали йому, щоб він все визнав і на все погоджувався, бо буде гірше. Також, коли він уже знаходився у машині, правоохоронці вимагали при понятих сказати, що речі, які будуть вилучатися, належать йому, в іншому разі вони підкинуть йому ще й пістолет, та він буде нести відповідальність, ще й за зберігання зброї. Також працівники міліції вимагали у нього грошові кошти в розмірі 1500 грн. за не притягнення його до кримінальної відповідальності, однак, вказаної суми він не мав, та правоохоронці склали протокол про вилучення у нього психотропної речовини. Приблизно через 5-10 хв. після його затримання прибула слідчо-оперативна група. Досудове розслідування у кримінальному провадженні проводилося дуже довго та неодноразово зупинялося у зв`язку, нібито, з його хворобою, однак у цей час він не хворів та заяв про зупинення досудового розслідування не писав. Наркотичних засобів та психотропних речовин він не вживав та не вживає. Речі, які вилучені у нього, йому не належать.

Що стосується доказів, наданих стороною обвинувачення, на думку колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано визнав письмові та речові докази недопустимими, виходячи з наступного.

Так, визнаючи недопустимим доказом протокол огляду місця події, суд першої інстанції послався на те, що ч.1 ст. 237 КПК України регламентується порядок проведення огляду, а саме з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Проведення огляду чи обшуку особи цією нормою закону не передбачено. Однак, зі змісту протоколу огляду місця події від 26 березня 2015 року вбачається, що працівниками поліції проведений поверхневий огляд ОСОБА_7 , фактично проведений обшук особи, під час якого виявлено та вилучено психотропну речовину. При цьому, затримання ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України не проводилося, а отже суд першої інстанції дійшов висновку, що обшук ОСОБА_7 проведений з грубим порушенням норм КПК України, а тому вказаний доказ протокол огляду місця події від 26 березня 2015 року є недопустимим, і з таким висновком погоджується й колегія суддів.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що 26 березня 2015 року ОСОБА_7 був затриманий працівниками міліції за підозрою у незаконному зберіганні наркотичних засобів, і моментом затримання ОСОБА_7 слід вважати момент, коли він змушений був залишатися поряд з уповноваженими посадовими особами, а тому обшук особи проведений з дотриманням вимог КПК України, за участю двох понятих, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Так, відповідно до положень КПК України затримання особи в порядку ст.. 208 КПК України є процесуальним актом, який офіційно ставить особу в становище підозрюваного. При цьому, про кожний випадок затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, негайно складається протокол із зазначенням підстав і мотивів затримання; року, місяця, дня і години затримання; осіб, які затримали підозрюваного; часу складання протоколу і результатів особистого обшуку; місце утримання підозрюваного, який оголошується підозрюваному, та йому роз`яснюються права і обов`язки, з`ясовується, чи бажає він мати захисника з моменту затримання, про що робиться відмітка в протоколі. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим, та його копія з переліком прав та обов`язків підозрюваного негайно вручається затриманому.

Однак, прокурором а ні в суді першої інстанції, а ні під час апеляційного розгляду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст.. 208 КПК України, а тому, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про те, що був проведений саме обшук ОСОБА_7 з порушенням вимог КПК України, є обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до чинного кримінального процесуального закону, неправильність чи неповнота судового розгляду кримінального провадження, допущені судом першої інстанції, можуть бути усунуті в судовому засіданні апеляційної інстанції шляхом дослідження доказів та обставин кримінального правопорушення.

Так, ч.3 ст.404 КПК України передбачено обов`язок апеляційної інстанції повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушенням, та можливість дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції, за клопотанням учасників судового провадження.

Під час апеляційного розгляду, з метою перевірки доводів апеляційної скарги прокурора, за клопотанням останнього були допитані свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_14 в суді апеляційної інстанції показав, що він побачив ОСОБА_7 тоді, коли його ( ОСОБА_15 ) та його товариша ОСОБА_16 попросили працівники поліції бути понятими. Він з товаришем підійшов до автомобіля, в якому перебував раніше незнайомий йому ОСОБА_7 і, як йому здається, водій. Біля машини перебували працівники поліції. Кому належить автомобіль, йому невідомо, ніхто нічого не казав з цього приводу. Коли він підійшов до автомобіля, то йому працівники поліції відкрили двері, і там він побачив на задньому сидінні пакет з речовиною. Крім пакету на сидінні не було нічого. В його присутності пакет у ОСОБА_7 не відбирали, і ОСОБА_7 , як йому ( ОСОБА_15 ) здається, не сідав в дане авто. Звідки саме з`явилося авто і пакет з порошком, він не знає. ОСОБА_7 стояв і мовчав, з приводу пакета нічого не пояснював. Працівники поліції в його присутності не оглядали ОСОБА_7 . З працівниками поліції вони нікуди більше не їздили, залишалися біля машини. Підписував він ( ОСОБА_15 ) один документ.
При наданні свідку для ознайомлення протоколу огляду місця події від 26 березня 2015 року, ОСОБА_13 вказав на те, що на ас. 113 т.1 підпис несхожий на його, на інших аркушах протоколу його підпис.

Свідок ОСОБА_12 показав під час апеляційного розгляду показав, що з ОСОБА_7 він познайомився в той час, коли йшов на електричку, і поліція зупинила його для того, щоб він був свідком. Коли він підійшов до автомобіля, ОСОБА_7 був в кайданках, сидів в авто на задньому сидінні і поруч з ним лежав пакет з білої речовиною. Сам пакет лежав збоку біля кишені ОСОБА_7 , також ще була якась люлька, здається скляна. Чи пояснював ОСОБА_7 , що це за люлька, він не пам`ятає. Працівник поліції йому вручив телефон, щоб він, як свідок, все знімав на відео. Під час відеозйомки він не стояв на місці, а намагався все зняти з різних ракурсів. Після відеозйомки він телефон віддав працівнику поліції. Крім огляду, працівники міліції більш нічого не робили. Те що він підписував, не читав, оскільки поспішав на електричку.

При цьому обидва свідка вказали про те, що будь-яких змивів з рук ОСОБА_7 в їх присутності не проводили. Пакет з речовиною забрали працівники поліції та куди його поділи, їм невідомо.

З огляду на показання свідків обвинувачення, наданих під час апеляційного розгляду, ними спростовуються обставини, викладені у протоколі огляду місця події від 26 березня 2015 року.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 104 КПК країни у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.

З протоколу огляду місця події вбачається, що під час проведення вказаної слідчої дії застосовані технічні засоби телефон «Iphone», що підтверджує показання свідків про те, що під час проведення огляду ОСОБА_7 проводився відеозапис.

Відповідно до положень ст.. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути в т.ч. відеозапис процесуальної дії, який повинен бути належним чином виготовлений, упакований з метою надійного збереження, а також засвідчений підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Проте, до протоколу огляду місця пригоди, всупереч вимог ст.. 104, 105 КПК України, відеозапис не долучений, що є істотним порушенням вимог КПК України.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактично обшук обвинуваченого ОСОБА_7 проведений 26 березня 2015 року до внесення відомостей до єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2015 року, що також є істотним порушенням вимог КПК України (ас. 106 т.1).

За вищевказаних обставин, на думку колегії суддів, судом першої інстанції протокол огляду місця події від 26 березня 2015 року обґрунтовано визнаний недопустимим доказом у кримінальному провадженні, оскільки отриманий внаслідок істотного порушення вимог КПК України, а тому, відповідно до положень ст.. 86 КПК України вказаний доказ не може бути використаний при прийняті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недопустимими доказами висновку експерта № 293 від 6 квітня 2015 року та речових доказів, вилучених під час проведення огляду місця події 26 березня 2015 року, оскільки у зв`язку з визнанням протоколу огляду місця події від 26 березня 2015 року недопустимим доказом, є й недопустимими докази, здобуті внаслідок проведення такої слідчої дії, оскільки вони одержані з порушенням процесуальних правил збирання доказів та порядку фіксування процесуальних дій.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що висновок експерта та речові докази у справі ґрунтуються на підставі доказу, який отриманий з порушенням вимог кримінального процесуального закону та визнаний недопустимим, місцевий суд обґрунтовано не поклав їх в основу обвинувачення ОСОБА_7 .

Всупереч доводам апеляції прокурора судом першої інстанції надані стороною обвинувачення докази обґрунтовано визнані недопустимими, а інших доказів, які б були належними та допустимими, стороною обвинувачення не надано та в судовому засіданні таких даних не встановлено.

Оскільки вичерпані всі можливості одержання додаткових достовірних доказів, суд погоджується з рішенням місцевого суду про визнання ОСОБА_7 у висунутому обвинуваченні невинуватим.

Крім того, перевіривши доводи апеляції прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст.. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:
1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;
2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;
3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;
4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Між тим, як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, в ній фактично не міститься мотивованого належним чином обґрунтування жодної з перелічених вище підстав для визнання вироку таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, як і не зазначено прокурором під час апеляційного розгляду.
Суд першої інстанції дотримався вимог закону, належним чином мотивував своє рішення в частині виправдання ОСОБА_7 , а тому апеляційні доводи прокурора є безпідставними.

Будь-яких процесуальних порушень при дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо недоведеності ОСОБА_7 у вчиненні висунутого йому обвинувачення, судом не допущено.
За відсутності інших доказів, які б підтверджували незаконне придбання та зберігання ОСОБА_7 психотропних речовин без мети збуту, на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності, належності та допустимості, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про недоведеність, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, вчинено обвинуваченим, що стало підставою для його виправдання за цим Законом про кримінальну відповідальність, з достатнім вмотивуванням прийнятого рішення. Дане рішення відповідає вимогам ст. 62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 7 грудня 2016 року, яким ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, - залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

__________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2