Ухвала
Іменем України
30 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 4-122/18/13

провадження № 51-650км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Залізничного районного суду м. Сімферополя від 11 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 16 травня 2013 року,
встановив:
ОСОБА_5 звернулася до Залізничного районного суду м. Сімферополя зі скаргою на постанову старшого слідчого прокуратури Сімферопольського району Автономної Республіки Крим від 15 листопада 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо старшого слідчого СВ Сімферопольського РВ ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_6 за ст.ст. 364, 366 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в його діях складів злочинів.
Постановою Залізничного районного суду м. Сімферополя від 11 лютого 2013 року скаргу ОСОБА_5 на зазначену постанову старшого слідчого залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 16 травня 2013 року постанову місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень як незаконних і необґрунтованих, постановлених з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, та про направлення матеріалів справи на новий судовий розгляд.
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 зазначає, що місцевий суд, розглядаючи її скаргу на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, не дотримався вимог ст. 236-2 КПК України 1960 року, не перевірив належним чином наявність підстав для порушення справи; апеляційна інстанція на зазначені порушення уваги не звернула, не надала вичерпних відповідей на всі доводи її апеляції, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора про залишення касаційної скарги ОСОБА_5 без задоволення, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи,колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Виходячи з вимог ст. 236-2 КПК України 1960 року, при розгляді скарг на постанову прокурора, слідчого, органу дізнання про відмову в порушенні кримінальної справи, суд перевіряє додержання ними при відмові в порушенні справи вимог ст.ст. 99, 94 та 130 КПК України 1960 року.
Як убачається з матеріалів справи, при розгляді скарги ОСОБА_5 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 236-2 КПК України 1960 рокуперевірив дотримання прокуратурою зазначених вимог кримінально-процесуального закону при відмові в порушенні справи щодо старшого слідчого СВ Сімферопольського РВ ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_6 за ст.ст. 364, 366 КК України та дійшов правильного висновку, що постанова прокуратури відповідає вимогам закону.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 94 КПК України 1960 року справа може бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.
Перевіривши матеріали справи та матеріали, на підставі яких було відмовлено в порушенні справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що старшим слідчим прокуратури Сімферопольського району Автономної Республіки Крим було дотримано вимоги ст.ст. 99, 94 та 130 КПК України 1960 року, виконано всі необхідні дії щодо перевірки заяви ОСОБА_5 за фактом вчинення службових злочинів та зроблено правильний висновок про відсутність даних, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_6 складу злочинів, передбачених ст.ст. 364, 366 КК України, під час винесення останнім 12 грудня 2011 року постанови про відмову в порушенні кримінальної справи щодо пайовиків колективу «Аркадіївка» за ст.ст. 190, 192 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року.
Апеляційна інстанція, під час перегляду справи, повно та всебічно перевірила доводи апеляції ОСОБА_5 , не знайшла порушень вимог кримінально-процесуального закону та підстав для задоволення скарги, належним чином мотивувавши свій висновок з цього приводу. Підстав вважати ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, судові рішення є законними й обґрунтованими, а викладені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_5 висновків судових інстанцій не спростовують.
На підставі наведеного, керуючись п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», п.п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України в редакції зазначеного Закону України № 2147-VIII, ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року, Суд
ухвалив:
Постанову Залізничного районного суду м. Сімферополя від 11 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 16 травня 2013 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3