Дата документу Справа № 320/1713/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/880/17
Єдиний унікальний № 320/1713/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, у апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001021, № 00003581, № 0001533, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 (з урахуванням доповнень) на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 07 листопада 2007 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області засуджений за ст.ст. 185 ч. 3, 309 ч. 1 КК до 3 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з випробувальним строком 1 рік;

- 12 березня 2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області засуджений за ст.ст. 186 ч. 2, 71 ч. 1 КК до 4 років 1 місяць позбавлення волі;

- 17 жовтня 2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, з урахування змін внесених апеляційним судом Запорізької області від 17 жовтня 2008 року, засуджений за ст.ст. 186 ч. 2, 71, 70 ч. 4 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23 січня 2013 року по відбуттю строку покарання;

- 04 грудня 2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області засуджений за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3, ч. 3 ст. 15, 185 ч. 2, 395, 70 ч. 1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. 26 червня 2015 року звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі, не відбутий строк 7 місяців 27 днів;
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю злочинів, призначено ОСОБА_8 покарання 3 (три) роки 4 місяців позбавлення волі.

Строк відбування призначеного покарання ОСОБА_8 вираховується з моменту його затримання, а саме з 07 липня 2016 року.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_8 , до набрання вироку законної сили залишено без змін, а саме тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07 липня 2016 року по 23 грудня 2016 року у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової і моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 4 500 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом вироку, 28 лютого 2016 року приблизно о 16-00 годині, знаходячись біля зруйнованого гаражу № НОМЕР_1 , розташованого на території гаражного кооперативу «Дружба» по вул. Станіславського у м. Мелітополь Запорізької області, обвинувачений ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні землі, таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_11 , вартістю 1200 гривень.

05 березня 2016 року, приблизно о 18-30 годині, знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , обвинувачений ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за відсутності власника житлового приміщення потерпілого ОСОБА_12 , через незачинені двері проник до будинку за вищевказаною адресою, де з дерев`яного столу, розташованого у спальній кімнаті, таємно викрав телевізор «LG» моделі «FLATRON M197WDP-PC», у корпусі чорно-червоного кольору, вартістю 1500 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на вищевказану суму.

21 березня 2016 року приблизно о 16-00 годин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , обвинувачений ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні землі, таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , на загальну суму 16 000 гривень.

25 березня 2016 року приблизно о 14 годин 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , обвинувачений ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні землі, таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_7 майно на загальну суму 20 000 гривень.

25 квітня 2016 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходячись біля гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , обвинувачений ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні землі, таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_13 майно на загальну суму 4500 гривень.
В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, обвинувачений вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України не доведена, тому у суду не було жодних підстав визнавати його винним. Крім того, зазначає, що ним частково було відшкодовано матеріальну шкоду потерплим, на даний момент він відбув більше половини строку покарання, тому вважає за можливе змінити йому запобіжний захід та призначити більш м`яке покарання, без позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, і його захисника які, просили скасувати або ж змінити вирок суду першої інстанції і пом`якшити покарання обвинуваченому; потерпілого, який заперечував стосовно апеляційної скарги обвинуваченого; прокурора, який вважав, що вирок є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 (з урахуванням доповнень) задоволенню не підлягає.
Доведеність вини обвинуваченогоОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України,при обставинах, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за епізодом крадіжки 5 березня 2016 року за адресою: м. Мелітополь вул. Пушкіна 261не визнав. Пояснив, що дійсно неодноразово бував в гостях у потерпілого ОСОБА_12 за вищевказаною адресою. Не пам`ятає дату, але він приходив у березні 2016 року до потерпілого ОСОБА_14 , однак останнього не було дома. Він вже збирався йти до дому,але коли він почав виходити з території домоволодіння, побачив потерпілого та його товариша ОСОБА_15 . Після зустрічі, за його ініціативою, вони разом вийшли зі двору пити пиво до сусіднього магазину. Через деякий час йому на телефон подзвонила теща і він вирішив піти додому. Телевізор він не брав. Заяву, згідно якої він видає працівникам поліції телевізор, написав із-за уговорів працівників поліції, які пояснили,що оскільки в нього вже є епізоди крадіжок, то він може взяти і цю крадіжку, на що він погодився.
Судом першої інстанції належним чином перевірені надані стороною обвинувачення докази на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 . Докази визнані судом належними, допустимими та достатніми.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що 05 березня 2016 року він разом зі своїм другом ОСОБА_15 пішли до магазину, який знаходився поряд з його домоволодінням. Двері його будинку не були зачиненні, оскільки магазин знаходився поблизу будинку. Після того, як вони повернулися додому, у дворі побачили обвинуваченого ОСОБА_8 , який стояв біля будинку. Останній одразу запросив їх піти випити пива до магазину, на що останні погодилися. Коли вони випили, ОСОБА_8 пішов іншою дорогою, а вони додому. Зразу, коли вони увійшли до кімнати, то побачили що зник телевізор. Дружина потерпілого дзвонила обвинуваченому, щоб він повернув телевізор, але останній заперечував, що вкрав його. Через деякий час, йому подзвонили із поліції та повернули майно, при цьому пояснили, що викрадене майно повернув обвинувачений ОСОБА_8 .
Пояснення потерпілого, як зазначив суд є послідовними, та підтверджуються іншими письмовими доказами, зібраними у передбачений законом спосіб:

- заявою про добровільну видачу ОСОБА_8 телевізору «LG» моделі «FLATRON M197WDP-PC», у корпусі чорно-червоного кольору, співробітникам поліції від 13 березня 2016 року;
- протоколом огляду предмету від 13 березня 2016 року, в ході якого було оглянуто добровільно виданий ОСОБА_8 телевізор «LG» моделі «FLATRON M197WDP-PC», у корпусі чорно-червоного кольору, співробітникам поліції;
- постановою про визнання речовим доказом телевізору «LG» моделі «FLATRON M197WDP-PC», у корпусі чорно-червоного кольору від 13 березня 2016 року;
- розпискою ОСОБА_12 про отримання на зберігання телевізору «LG» моделі «FLATRON M197WDP-PC», у корпусі чорно-червоного кольору.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що не зважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , який не визнав себе винним за вказаним епізодом у суді, його вина доведена доказами зібраними органами досудового розслідування.

Зазначені докази спростовують доводи обвинуваченого у непричетності до вчиненої крадіжки.

Крім того під час досудового розслідування і судового розгляду ОСОБА_8 не заявляв про будь які недозволені методи проведення досудового розслідування.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , за наданими відомостями є особою, яка неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Твердження ОСОБА_8 про те, що визнаючи вину, він був введений в оману працівниками поліції стосовно наслідків його засудження, спростовуються послідовними та достатніми доказами на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 , викладеними у вироку проаналізованими судом відповідно до предмету доказування.

Твердження останнього про те, що він начебто не знав про те, що його дії за вказаним епізодом кваліфікуються за більш тяжкою частиною статті 185 КК України є необґрунтованими. Так за вказаним епізодом ОСОБА_8 повідомлялося про підозру за ч.3 ст.185 КК України, він допитувався в якості підозрюваного, йому вручалися копія обвинувального акту з реєстром матеріалів, зі вказаною кваліфікацією, і як зазначалося вище будь яких скарг, заяв чи клопотань з цього приводу ОСОБА_8 не подавав. Колегія суддів вважає, що вирок суду у частині обґрунтованості, вмотивованості та законності в частині дослідження доказів та визнання вини обвинуваченого ОСОБА_8 за епізодом крадіжки 5 березня 2016 року,сумніву не викликає.

При призначенні обвинуваченому покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини їх вчинення, особу винного, умови його життя, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Покарання за злочин передбачений більш тяжкою статтею обвинувачення ст. 185 ч.3 КК України, призначено в мінімальному розмірі санкцією цієї статті, а тому колегія суддів не вбачає підстав для подальшого пом`якшення покарання мотивами, викладеними в апеляційній скарзі.

Покарання за сукупністю злочинів також судом призначено законно і обґрунтовано.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 (з урахуванням доповнень), залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 24 грудня 2016 по 20 червня 2017 у розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 по 11 жовтня 2017 року - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4