Справа № 526/180/16-к
Провадження № 1-кп/526/6/2017

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2017 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

законного представника потерпілого - ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч кримінальне провадження № 0000417 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Римарівка Гадяцького району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працює, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

06 червня 2015 року близько 22 години 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у парку, розташованому в с. Римарівка Гадяцького району Полтавської області, на грунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_6 , який на той час був неповнолітнім, діючи протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс йому удар кистю руки, стисненою в кулак, в ділянку верхньої щелепи та правого ока, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: черепно-лицьової травми перелому зовнішньої стінки правої верхньої щелепи, контузії правого очного яблука тяжкого ступеня, ретробульбарної гематоми з компресією зорового нерву, забою головного мозку легкого ступеня, які відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 165 від 10.11.2015 кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження по критерію розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні даного злочину, суду дав показання, що 6 червня 2015 року, у період з 22 до 23 години, він знаходився біля школи у парку в с. Римарівка Гадяцького району, де ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з`ясовували між собою стосунки, при цьому штовхалися і впали на землю. Коли ОСОБА_9 лежав на землі, а ОСОБА_10 сидів на ньому зверху, він із ОСОБА_11 , намагався їх розтягнути і в цей час наніс ОСОБА_12 удар кулаком руки в область обличчя. У потерпілого текла з носа кров, яку вони намагалися зупинити. Після цього він пішов.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання, що 06 червня 2015 року він поїхав до свого брата ОСОБА_13 , якого вдома не було. Зателефонувавши брат повідомив, що знаходиться біля магазину в с. Римарівка, де відпочивав разом із ОСОБА_14 . Коли він прийшов до них, йому зателефонував ОСОБА_15 і повідомив, що їм потрібно поговорити, на що він відповів йому приходити до магазину. Луцай прийшов із ОСОБА_16 , з яким вони почали розмовляти. У цей час ОСОБА_9 почав штовхатися. Коли він у нього запитав, за що, він не пояснив і ОСОБА_17 його прогнав. Потім ОСОБА_9 покликав ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , який зразу ж наніс йому удар в область живота, від чого він впав. Після цього ОСОБА_9 сів на нього зверху і намагався нанести удар, але він його тримав за руки. Коли він знаходився зверху на ОСОБА_20 , в цей час ОСОБА_21 наніс йому удар в область голови, від якого він втратив свідомість. Після цього, ОСОБА_22 , на своєму автомобілі, привіз його додому. Він сам зайшов у будинок, та відчув, що став бачити гірше одним оком. Зранку повідомив маму і вони поїхали до лікарні у м. Гадяч, звідки його відправили у м. Полтаву, а потім до м. Одеси у клініку Філатова. До цього часу зір у нього не відновився.

Свідок ОСОБА_23 дав показання, що точного числа він не пам`ятає, але близько 10-ї години вечора, до них із ОСОБА_17 прийшов ОСОБА_10 , який є його двоюрідним братом. Через деякий час підійшли ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , які покликали ОСОБА_24 . Коли почувши зі сторони парку крики, він підбіг до них, то побачив, що ОСОБА_10 сидів зверху на ОСОБА_25 та тримав його руки. Підбігши до них, він намагався їх розтягнути, але в цей час його відтягнув ОСОБА_26 . Після цього до них підбіг ОСОБА_21 , який наніс удар ОСОБА_12 в область обличчя, від якого останній впав. Із носа у нього текла кров. Разом з ОСОБА_17 вони допомогли йому піднятися та підвели до лавки, де знаходився ОСОБА_22 , який на своєму автомобілі відвіз потерпілого додому. Свідок також зазначив, що чим наносив удар ОСОБА_21 , а саме рукою чи ногою, він не бачив.

Свідок ОСОБА_27 дав показання, що 6 червня 2015 року вони святкували день народження ОСОБА_28 , де вживали спиртні напої. У селі зустрілися з ОСОБА_29 , сиділи, говорили коли до них підійшов ОСОБА_9 , який поговоривши з ОСОБА_30 пішов. Повернувся ОСОБА_31 з ОСОБА_4 та ОСОБА_11 . Між ОСОБА_16 та потерпілим ОСОБА_29 сталася сутичка, у ході якої вони штовхалися та впали на землю. Коли ОСОБА_10 сидів зверху на ОСОБА_25 , до них підбіг Хуторний, після чого ОСОБА_32 впав.

Свідок ОСОБА_33 дав показання, що влітку 2015 року він був на дні народженні у ОСОБА_28 , де також знаходилися ОСОБА_21 та ОСОБА_17 . Прийшовши до села, після святкування, вони зустріли ОСОБА_24 та ОСОБА_34 . ОСОБА_9 із ОСОБА_30 відійшли в сторону. Почувши крики, вони підбігли до них, де побачили між ними бійку, тому намагалися їх розтягнути. Він особисто ударив ОСОБА_35 по плечу, а ОСОБА_21 витягнув ОСОБА_28 , після чого наніс один удар кулаком в область голови ОСОБА_12 , від якого він впав. Після цього, ОСОБА_36 та ОСОБА_17 , відтягнули в сторону ОСОБА_24 .

Свідок ОСОБА_37 дав показання, що 6 червня 2015 року, у вечірній час, він разом з ОСОБА_29 сиділи на лавці за магазином. Потім до них підійшов ОСОБА_9 , з яким ОСОБА_10 відійшов у сторону школи. Коли він підійшов до них, то побачив ОСОБА_24 , який лежав на землі, говорив що недобре почувається, із носа у нього текла кров і він відвіз його на своєму автомобілі додому.

Свідок ОСОБА_38 дав показання, що 6 червня 2015 року він святкував своє день народження, на якому були присутні ОСОБА_26 , ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , де вживали спиртні напої. Прийшовши до села та зустрівши ОСОБА_24 , між ними виник конфлікт, під час якого він наніс йому удар головою в область голови.

Дані показання свідка спростовано висновком судово-медичної експертизи № 147 від 10.10.2017, згідно якого, показання свідка ОСОБА_28 , дані ним у судовому засіданні 20.07.2017 та під час проведення слідчого експерименту 08.08.2017, стосовно механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , не відповідають об`єктивним судово-медичним даним по локалізації удару ( в ділянку нижньої щелепи і носа), напрямку удару та діючому предмету.

На підтвердження вини ОСОБА_4 , стороною обвинувачення, надано наступні докази.

Витяг з кримінального провадження № 0000417, згідно якого значиться, що 07.06.2015 до чергової частини Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області надійшло повідомлення від оперативного чергового Полтавського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області про те, що 07.06.2015 до приймального відділення Полтавської обласної лікарні з тілесними ушкодженнями звернувся ОСОБА_6 , якому 06.06.2015 невідомі особи спричинили тілесні ушкодження. Правова кваліфікація злочину ч. 1 ст. 125 КК України, яку у подальшому було змінено на ч. 1 ст. 121 КК України, про що також внесено відомості до ЄРДР.

Заява батька неповнолітнього потерпілого ОСОБА_39 від 09.06.2015, зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинене кримінальне правопорушення та інші події Гадяцького РВ УМВС в Полтавській області про притягнення до відповідальності невідомих йому осіб, які 06.06.2015 заподіяли його синові тілесні ушкодження.

Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 165 від 10.11.2015, відповідно до якого значиться, що згідно медичних карток стаціонарного хворого № 11381 Полтавської обласної клінічної лікарні, медичної карти амбулаторного хворого № 412418 Інституту очних хвороб та тканинної терапії ім. Філатова м. Одеси, амбулаторних карт з амбулаторії за місцем проживання, даних додаткових методів дослідження (рентгенограм, комп`ютерних томограм, магнітно-резонансних томограм) у потерпілого ОСОБА_6 було виявлено тілесні ушкодження: черепно-лицьова травма перелом зовнішньої стінки правої верхньої щелепи, контузія правого очного яблука тяжкого ступеню, ретробульбарна гематома з компресією зорового нерву, забій головного мозку легкого ступеня, які утворилися від удару в ділянку верхньої щелепи та правого ока тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути нога людини у взутті, кисть руки, стиснена в кулак, та інші предмети з подібними характеристиками, по давності не суперечать строку їх заподіяння, вказаному в описовій частині постанови слідчого, тобто 06.06.2015.

Локалізація і характер тілесних ушкоджень виключає можливість їх утворення при падінні з висоти власного зросту, як з наданим прискоренням, так і без нього.

При огляді членами експертної комісії ОСОБА_6 було встановлено діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку легкого ступеня, контузія тяжкого ступеня правого ока із післятравматичною дисфункцією, цефалічним, астенічним синдромами. Часткова (післятравматична) атрофія зорового нерву правого ока з пониженням гостроти зору з 0,8 до 0,02 та концентричним звуженням полів зору на 30 градусів. Процент постійної (стійкої) втрати працездатності складає 35 відсотків.

Таким чином тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_6 , як значиться у висновку експертизи, відносяться до тяжких по критерію розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину.

Протокол слідчого експерименту від 25.01.2016, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , де зафіксовані його показання щодо нанесення йому удару ОСОБА_4 , які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 31 від 26.01.2016, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним отриманим при судово-медичній експертизі проведеній йому.

Протоколи слідчих експериментів від 20.01.2016 та 25.01.2016, проведених за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_27 , де зафіксовані їх показання щодо механізму та обставин заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 , які як значиться у висновках судово-медичного експерта № 29 та № 30 від 26.01.2016, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі потерпілого ОСОБА_6 .

Суд, оцінивши докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_4 , які є належними, допустимими та достатніми для визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, вважає доведеним його вину в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , що спричинили втрату працездатності більш як на одну третину і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

Разом з тим, суд вважає заслуговують на увагу показання обвинуваченого ОСОБА_4 , в частині заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, шляхом нанесення удару в ділянку верхньої щелепи та правого ока саме кулаком руки, а не ногою, як значиться в обвинуваченні, виходячи з наступного.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними доказами, як передбачено ст. 85 КПК України є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У висновку комісійної судово-медичної експертизи № 165 значиться, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_6 утворилися від удару в ділянку верхньої щелепи та правого ока тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути нога людини у взутті, кисть руки, стиснена в кулак та інші предмети з подібними характеристиками.

Сам потерпілий у судовому засіданні не міг вказати, чим саме йому було нанесено удар, оскільки не бачив.

Жоден із свідків, допитаних у судовому засіданні, також категорично не підтвердив, чим саме було нанесено удар обвинуваченим потерпілому.

Інші будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому, шляхом нанесення удару ногою, відсутні.

Суд, враховуючи вимоги ст.ст. 84, 85 КПК України, та вимоги ст. 62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, вважає, що органами досудового розслідування не вірно було встановлено факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим, а саме шляхом нанесення удару ногою.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому відсутні.

Враховуючи, що обвинуваченим визнано свою вину у вчиненні злочину лише в останньому судовому засіданні, тобто через тривалий проміжок часу як після його вчинення так і розгляду кримінального провадження судом, а також враховуючи сукупність інших обставин, а саме невідшкодування до цього часу збитків, завданих потерпілому, навіть частково, тому суд вважає, що підстави для визнання пом`якшуючою вину таку обставину, як щире каяття, відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує, як характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, а саме вчинення ним тяжкого злочину, так і особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, а саме злочину проти життя та здоров`я особи, але не був засудженим, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, ніде не працює, збитки завдані злочином не відшкодував ні потерпілому, ні державі в особі лікувального закладу, де перебував потерпілий на лікуванні, думку потерпілого та його законного представника, які хоча і не наполягали на суворій мірі покарання, але просили обрати покарання, в межах діючого законодавства, а також тяжкість наслідків, завданих потерпілому злочином, а саме заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, суттєвого матеріального збитку, затраченого на лікування, та значної моральної шкоди.

Викладені обставини свідчать про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення, в зв`язку з чим, суд вважає, що відсутні підстави для застосування при обранні йому покарання, як нижчого від найнижчої межі передбаченої санкцією статті за вчинений ним злочин, іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті за вчинений ним злочин, так і звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати покарання, передбачене санкцією статті за вчинене ним кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, буде необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Окрім того, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, в зв`язку з тяжкістю вчиненого ним злочину та суворістю покаранням передбаченого санкцією статті за вчинений ним злочин, яке належить йому визначити у виді позбавлення волі, та можливість вчинення ним інших злочинів, оскільки він не вперше притягується до кримінальної відповідальності, тому суд вважає, що до набрання вироком чинності обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в інтересах держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, а саме потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 4162 гривні 34 коп., який прокурор підтримав у ході судового розгляду кримінального провадження та просив задовольнити у повному обсязі.

Потерпілим ОСОБА_6 також заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків в сумі 17813 гривень 54 коп. та моральної шкоди в розмірі 100000 гривень, який він підтримав у ході судового розгляду та просив задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_40 визнав позовні вимоги прокурора та потерпілого в частині відшкодування матеріальних збитків у повному обсязі та частково позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, який за законом несе цивільну відповідальність за шкоду.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України також передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд, розглянувши позовні вимоги прокурора, вважає, що вони підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки зазначені у позовній заяві збитки до цього часу не відшкодовані та підтверджуються довідкою Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського від 01.07.2015 № 04-03/1331.

Розглянувши позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 , суд вважає, що вони підлягають до задоволення у повному обсязі в частині стягнення матеріальних збитків, тобто в розмірі 17813 гривень 54 коп., як з підстав підтвердження їх довідками лікарень про придбання ліків потерпілим за власний рахунок, чеками підтверджуючими їх придбання, так і в зв`язку з визнання їх розміру самим обвинуваченим.

Що стосується позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 гривень, то в цій частині позовні вимоги, суд вважає, підлягають до часткового задоволення, а саме у меншому розмірі, з урахуванням доведених потерпілим завданих йому моральних страждань, які полягають у перенесенні фізичного болю протягом тривалого часу, порушенні звичайного ритму життя, а також наступивших наслідків заподіяних злочином, а саме втратою працездатності більш як на одну третину, а також із врахуванням вимог розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання рахувати з 15 грудня 2017 року.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського матеріальні збитки у розмірі 4162 гривні 34 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальні збитки в сумі 17813 гривень 54 коп. та моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим з дня отримання його копії.

Головуючий ОСОБА_1