У Х В А Л А
про призначення судового розгляду
"04" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі трьох професійних суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2016 за № 0003153 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в :
У провадження суду обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні надійшов 19.07.2017

Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. ст. 75, 76 КПК України, було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та передано кримінальне провадження - 27.07.2017.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає.

Також останній просив викликати в судове засідання свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .

Сторона захисту вказала, що обвинувальний акт у провадженні не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, так як не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, щодо місця та часу вчинення імовірного злочину.
Крім того, захист акцентував увагу на тому, що, на їх переконання, даний обвинувальний акт не підсудний Дніпровському районному суду м. Києва.
В обґрунтування своїх доводів захисник ОСОБА_6 , посилаючись на вимоги ст.ст. 32, 34 КПК України, зазначає, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні шахрайства за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах та у використанні завідомо підробленого документа, а оскільки ОСОБА_9 інкримінується вчинення шахрайства за попередньою змовою з ОСОБА_27 , захисник вважає, що місцем вчинення кримінального правопорушення є місце вчинення ОСОБА_27 дій щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, а саме Центр адміністративних послуг Деснянської РДА в м. Києві, який знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Маяковського, 29 і територіально відноситься до Деснянського району міста Києва.
Таким чином, на думку захисника, моментом вчинення злочину у спосіб, зазначений в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 , є момент, коли особа вчинила всі дії, необхідні для досягнення своєї злочинної мети, заволоділа майном і мала реальну можливість розпорядитися ним.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, з наступних підстав.

Дане кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду м. Києва.

У той час, як доводи про непідсудність провадження цьому місцевому суду є безпідставними, адже з обвинувального акта слідує, що ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він шляхом обману, з використанням підроблених документів, за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ОСОБА_27 та іншими невстановленими особами заволодів на користь ОСОБА_27 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що належить територіальній громаді м. Києва, за результатом протиправного набуття права власності на будівлі, розташовані на цій ділянці.
На обґрунтування зазначеного твердження про непідсудність справи даному місцевому суду захист вказує на безпідставне направлення прокурором обвинувального акту до Дніпровського районного суду м. Києва, в межах територіальної юрисдикції якого розташований орган державної реєстрації прав на нерухоме майно, що знаходиться в м. Києві, вул. М. Раскової, 15, оскільки місцем вчинення кримінального правопорушення є Центр надання адміністративних послуг, розташований в м. Києві по пр. Маяковського, 29, куди ОСОБА_27 , отримавши копію рішення Київської місцевої ради про виділення йому земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , звернувся для реєстрації права власності на цю земельну ділянку, про що останній зазначав будучи допитаним в якості підозрюваного.
Проте, у підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що прокурором направлено обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні до Дніпровського районного суду м. Києва, тобто в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві ( м. Київ, вул.. М. Раскової, 15) до якої, як встановлено на досудовому слідстві та зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_27 подав рішення Київської міської ради для реєстрації за ним права власності на земельну ділянку та отримав свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку.
Інших даних щодо місця вчинення кримінального правопорушення обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 не містить, а посилання сторони захисту на показання допитаного в якості підозрюваного ОСОБА_27 в частині його звернення до Деснянського ЦНАП, де було оформлено право власності на земельну ділянку та інші зазначені у клопотанні докази не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд не наділений правом давати оцінку доказам у справі в підготовчому судовому засіданні на підтвердження тих чи інших доводів, зокрема, щодо іншого місця вчинення кримінального правопорушення, ніж встановлено прокурором під час досудового розслідування та зазначено в обвинувальному акті.
Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Щодо доводів сторони захисту про його невідповідність вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, то суд враховує те, що це не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51); у рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії", суд зазначив, що ... обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які ніби-то мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.
У цьому випадку, суд враховує те, що прокурор прийшов до висновку, що в ході досудового розслідування встановлені фактичні обставини, які дають підстави обвинувачувати особу з наведенням обставин за яких сам злочин був скоєний є достатніми для формулювання обвинувального акта у вказаному кримінальному провадженні на підставі оголошеної підозри, а тому виходячи з положень п.п. 3-4 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», бере до уваги з цього питання позицію колегією суддів Апеляційного суду м. Києва у справі № 757/38389/15-к, та сприймає таке його формування, як таке, що ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема його ст. 291, адже в цій ситуації, виходячи з конкретних обставин справи, ступінь "детальності" інформування обвинуваченого є достатнім для повного розуміння ними суті висунутого проти нього обвинувачення, який є достатнім для підготовки адекватного захисту, тобто у цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченим інформації цілком і повністю кореспондується з п. "b" ч. 3 ст. 6 КЗПЛ.
Про хибність доводів захисту свідчить і той факт, що обвинувачення сформульоване відносно обвинуваченого із зазначенням правової кваліфікації, яка містить в собі не тільки посилання на окремі статті (частини статті) кримінального закону, але й формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Разом із цим, викладені в клопотанні доводи про невідповідність пред`явленого обвинувачення критеріям чіткості, однозначності і визначеності, а також про його невідповідність правовій кваліфікації діяння, не заслуговують на увагу, оскільки не можуть бути предметом судової перевірки в стадії підготовчого судового засідання.
Ці питання підлягають вирішенню лише в стадії судового розгляду, в тому числі шляхом реалізації прокурором своїх повноважень щодо зміни, доповнення обвинувачення або відмови від підтримання державного обвинувачення.
З цих же підстав не можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акта і доводи про те, що в обвинувальному акті не чітко викладено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, чи дані про час, чи місце діяння.
Тобто, стороною захисту, у супереч положень ст. ст. 22, 26, 91, 92 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, не було надано, у відповідності до норм ст. ст. 85, 86 КПК України, належних та допустимих доказів, які б безумовно свідчили про те, що обвинувальний акт, у даному провадженні, суперечить положенням КПК України, а викладені безпосередні підстави повернення до переліку регламентованого п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 даного Кодексу не віднесені та є такими, що підлягають оцінці судом у нарадчій кімнаті при постановлені кінцевого судового рішення у справі, та можуть слугувати підставою для виправдання обвинуваченого, у разі їх підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим суд, вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, як необґрунтоване.
Також, у підготовчому судовому засіданні, відповідно до положень ч. 2 ст. 318, п. п. 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом визначено коло осіб з боку обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді, зокрема з огляду на положення ст.ст. 2, 22, 26 вказаного Кодексу підлягає до задоволення клопотання прокурора про виклик свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 для їх допиту з метою зясування питання наявності чи відсутності у провадженні обставин визначених ст. 91 того ж Кодексу.

Серед іншого, зазначене судове засідання, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

При визначенні строку проведення судового розгляду суд враховує положення ст. 28 КПК України в частині того, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а обвинувачення в найкоротший строк стало предметом судового розгляду.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу.

Керуючись ст. ст. 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотань захисників про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Призначити кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2016 за № 0003153 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 368 КК України до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, каб. 40 на 13 вересня 2017 року о 16 годині 30 хвилин.

Клопотання прокурора про допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 - задовольнити.

У судове засідання викликати сторін кримінального провадження (ч. 2 ст. 318, п. п. 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 17:45 год. 04.09.2017.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3