Справа № 1-5/2006
Провадження № 1/592/12/18

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2018 року м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
представника потерпілих: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
розглянувши в попередньому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми кримінальну справу за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Поворьск, Ковельського району, Волинської області, який утримується в державній установі Сумський слідчий ізолятор , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який ніде не працює, одруженого, який має незакінчену вищу освіту, громадянина України, українця, невійськовозобов`язаного, раніше судимого 22.09.2000 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 222, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 223 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням військового звання прапорщик,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -
ОСОБА_6 органом досудового слідства інкримінується вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за наступних обставин.
Умисне вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_7 , поєднане з розбійним нападом.
Повторне умисне вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_10 , поєднане з повторним розбійним нападом на потерпілу, незаконне заволодіння шляхом викрадення паспортом та іншим важливим особистим документом.
Усвідомлюючи факт скоєння умисного вбивства з корисливих мотивів ОСОБА_7 , поєднаного з розбійним нападом на неї, ОСОБА_6 продовжив злочинну діяльність, і повторно скоїв злочини, аналогічні описаним вище. Влітку 2004 року ОСОБА_6 , тимчасово проживаючи в селі Поляне Тростянецького району Сумської області, через свого двоюрідного брата ОСОБА_11 познайомився з місцевими мешканцями ОСОБА_10 , 1983 року народження, та її чоловіком ОСОБА_12 , 1977 року народження, які невдовзі переїхали на постійне місце проживання до м. Суми, і проживали у однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Після переїзду для проживання у м. Суми ОСОБА_6 неодноразово бував дома у ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , у зв`язку з чим користувався певною довірою з боку вказаних осіб. 9 серпня 2005 року близько 12 години ОСОБА_6 на Центральному ринку у м. Суми зустрів ОСОБА_10 . В ході бесіди з нею він дізнався, що в даний час її чоловік ОСОБА_12 перебуває на заробітках у м. Москві, Росія, у зв`язку з чим вона мешкає у квартирі одна. Знаючи, що у квартирі ОСОБА_13 є аудіо-відео техніка, та інші коштовні товаро-матеріальні цінності, ОСОБА_6 вирішив, користуючись довірою ОСОБА_14 , проникнути до її житла, повторно здійснити розбійний напад на неї, вбити її, після чого заволодіти майном, яке знаходилося у квартирі. Таким чином, у ОСОБА_6 виник прямий злочинний умисел, спрямований на повторне вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , поєднаного з повторним розбійним нападом, з метою заволодіння вищевказаними коштовностями, тобто з корисливих мотивів. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 з корисливих мотивів при розбійному нападі, ОСОБА_6 сказав ОСОБА_10 , що цього дня у вечірній час зайде до неї додому в гості, на що остання, не заперечувала. Приблизно о 20 годині ОСОБА_6 під приводом приходу в гості прийшов до ОСОБА_10 додому, і остання, довіряючи йому, впустила його в свою квартиру. У квартирі ОСОБА_14 . ОСОБА_6 вживав спиртні напої (горілку) , внаслідок чого перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Приблизно о 21 годині у вітальні квартири ОСОБА_6 з метою скоєння умисного вбивства з корисливих мотивів при розбійному нападі, напав на ОСОБА_10 , повалив її на підлогу, лівою рукою затулив їй рота, щоб вона не кричала, і щоб подолати її опір, наніс кілька ударів кулаком правої руки в голову. Після цього ОСОБА_10 вирвалася від ОСОБА_6 і, кликаючи на допомогу, намагалася втекти у кімнату квартири, однак ОСОБА_6 наздогнав її у кімнаті, повалив на підлогу обличчям вниз, і діючи з метою скоєння умисного вбивства, долонею лівої руки затулив ОСОБА_10 рота і носа, перекривши таким чином доступ кисню. Кулаком правої руки ОСОБА_6 наніс кілька ударів ОСОБА_10 в область голови, внаслідок чого вона втратила свідомість. Не дивлячись на це, ОСОБА_6 , маючи на меті скоїти умисне вбивство ОСОБА_10 , продовжував перекривати долонею лівої руки її дихальні шляхи. Внаслідок перекриття доступу кисню до органів дихання у ОСОБА_14 розвинулася механічна асфіксія, яка призвела до втрати функцій життєво-важливого органу легенів, внаслідок чого наступила смерть потерпілої. Пересвідчившись у настанні смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_6 заволодів наступними цінностями, які знаходилися у квартирі: 1. DVD-програвачем ВВК DK-929S , акустичною системою ВВК (5 динаміків) , сабвуфером ВВК, дистанційним керуванням та мікрофоном до системи караоке загальною вартістю 854 грн. . 2. Телефоном мобільного зв`язку Fly S-288 вартістю 285 грн. . 3. Телефоном мобільного зв`язку Samsung SGH-X120 вартістю 535 грн. . 4. Магнітофоном Panasound PS-302 з дистанційним керуванням вартістю 90 грн. . 5. Дистанційним керуванням Vestel з двома батарейками вартістю 35 грн. . 6. DVD-дисками у кількості 4 шт. вартістю 121 грн. . 7. Аудіо-дисками у кількості 6 шт. вартістю 103 грн. . 8. Сумкою спортивного типу, виготовленою з полімерного матеріалу чорного кольору з червоними вставками вартістю 53 грн. . 9. Джемпером чоловічим чорного кольору машинної в`язки вартістю 68 грн. . 10. Браслетом з золота 585 проби вагою 1,87 грам вартістю 206 грн. . 11. Грошима у сумі 50 грн. . Загальна вартість викрадених ОСОБА_6 речей склала 2400 грн. . Крім того, ОСОБА_6 шляхом викрадення незаконно заволодів паспортом ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 , виданим Білопільським РВ УМВС України у Сумській області 7 лютого 2004 року, а також важливим особистим документом ОСОБА_12 військовим квитком. Після цього, з метою приховання слідів вчиненого злочину ОСОБА_6 зібрав речі, на які потрапила кров ОСОБА_10 , пляшку з-під горілки, витер сліди крові на ковдрі, а також з трупу ОСОБА_10 , видалив відбитки пальців рук з предметів, до яких торкався, навів порядок у квартирі. Труп ОСОБА_10 . ОСОБА_6 поклав у диван, заваливши його зверху книгами, журналами, взуттям, предметами одягу та іншими речами, які були у квартирі. Після цього ОСОБА_6 скрився з місця події, забравши з собою викрадені речі, паспорт ОСОБА_10 та військовий квиток ОСОБА_12 , а також зібрані ним предмети зі слідами скоєного злочину, від яких він позбавився по дорозі, викинувши у невстановленому місці. У подальшому викрадені з квартири ОСОБА_10 речі, а саме: мобільний телефон Fly S-288 та золотий ланцюжок ОСОБА_6 продав, отримавши за них 270 грн. . Виручені від продажу гроші він використав на власні потреби. ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, вчиняючи розбійний напад на ОСОБА_10 , наносячи їй удари в область голови і перекриваючи доступ кисню до органів дихання, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої, та бажав остання таких наслідків, тобто вчинив злочини з прямим умислом. Таким чином, 9 серпня 2005 року близько 21 години ОСОБА_6 повторно скоїв умисне вбивство ОСОБА_10 з метою заволодіння її особистим майном, тобто з корисливих мотивів, поєднане з повторним вчиненням розбійного нападу на потерпілу, а також незаконно заволодів паспортом ОСОБА_10 і важливим особистим документом ОСОБА_15 військовим квитком (т. 7 а. с. 36 66, 193 208) .
Вироком апеляційного суду Сумської області від 12.05.2006 року по справі № 1-5/06 ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115 ч. 1, 115 ч. 2 п. п. 6, 13, 185 ч. 2, 187 ч. 4, 357 ч. 3 КК України, та йому було призначене покарання: - за ст. 115 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцяти) років; - за ст. 115 ч. 2 п. п. 6, 13 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; - за ст. 185 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; - за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; - за ст. 357 ч. 3 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно було визначено ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Мірою запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою і строк відбування покарання обчислювати з 17 серпня 2005 року з моменту його фактичного затримання. Вирок набрав законної сили 17.08.2006 року (т. 9 а. с. 1 27, 35 61) .
В попередньому судовому засіданні прокурор доповіла про можливість призначення справи до судового розгляду згідно ст. 240 КПК України, оскільки дана справа підсудна суду, на розгляд якого вона надійшла, підстав для закриття справи або її зупинення немає, обвинувальний висновок складено відповідно до вимог КПК України (редакції 1961 року) , підстав для зміни, скасування або обрання запобіжного заходу немає, під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог КПК України (редакції 1961 року) , без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, не було допущено. Крім того, вона заявила клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без застосування застави (т. 11 а. с. 43 49) .
В попередньому судовому засіданні представник потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_4 вважала за можливе призначити справу до судового розгляду. Вона просила задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без застосування застави.
В попередньому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про направлення справи на додаткове розслідування та клопотання про зміну запобіжного заходу (т. 11 а. с. 53 61) . Він заперечував проти призначення справи до судового розгляду та проти продовження щодо його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В попередньому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про зміну щодо нього запобіжного заходу (т. 11 а. с. 50 52) . Він заперечував проти призначення справи до судового розгляду та проти продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В попередньому судовому засіданні прокурор та представник потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про направлення справи на додаткове розслідування та проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну щодо нього запобіжного заходу.
Вислухавши доповідь, думку та клопотання прокурора, думку представника потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 адвоката ОСОБА_4 , думку та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 , думку та клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінальної справи, суд дійшов наступного висновку.
В обвинувальному висновку (т. 7 а. с. 36 66) слідчий посилається як на докази, що підтверджують вину ОСОБА_6 , в тому числі, на зізнавальні показання ОСОБА_6 від 01.09.2005 року, отримані під час його допиту як обвинуваченого (т. 1 а. с. 176 178) , на зізнавальні показання ОСОБА_6 , які зафіксовані в протоколі відтворення обставин та обстановки події з підозрюваним ОСОБА_6 із застосуванням відеозапису, фотозйомки від 19.08.2005 року (т. 1 а. с. 179 220) , на зізнавальні показання ОСОБА_6 , які зафіксовані в протоколі відтворення обставин та обстановки події з підозрюваним ОСОБА_6 із застосуванням відеозапису, фотозйомки від 09.09.2005 року (т. 1 а. с. 228 232) .
Зізнання обвинуваченого та інші показання отримані в результаті катування чи жорстокого поводження є недопустимими доказами та вилучаються з доказової бази обвинувачення із направленням справи на новий розгляд.
Натомість слідчий отримав від засудженого зізнавальні показання, які стали базою для обвинувачення. Європейський суд з прав людини вважає, що зізнання отримане під тортурами, повинне вилучатись з доказової бази обвинувачення та не враховуватись національним судом при ухваленні вироку. Цього органом досудового слідства зроблено не було.
Питання допустимості доказів належить до однієї з фундаментальних категорій кримінального процесу і доказового права зокрема. Виконання завдань кримінального провадження в цілому і особливо такого, як забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду для того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, ставить особливі вимоги до доказів, на основі яких вони вирішуються. Тому в теорії доказів протягом багатьох років формувалось особливе уявлення про допустимість доказів як гарантію повноти і достовірності зібраних у процесі доказів, законності прийнятих на їх основі рішень. Відповідно до ст. 86 КПК України доказ, якщо він отриманий, у порядку встановленому КПК України, визнається допустимим. Доказ, який є недопустимим не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, і суд не може посилатися на нього при ухваленні судового рішення. Таким чином, в ч. 1 ст. 87 КПК України зафіксоване правило, котре в англосаксонській системі права отримало назву плодів отруєного дерева (fruit of the poisonous tree) : недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Відповідно до широкого розуміння доктрини плодів отруєного дерева будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня. У вузькому сенсі доктрина плодів отруєного дерева зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими. Тобто, в другому значенні доктрина пов`язується з проблемою використання доказів, хоча і законних за формою, але збиткових за змістом.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 237 КПК України у справі, що надійшла від прокурора, суддя з`ясовує щодо кожного з обвинувачених такі питання чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 244 КПК України за результатами досудового розгляду справи суддя своєю постановою приймає одне з таких рішень: про повернення справи на додаткове розслідування.
Згідно ч. 1 ст. 246 КПК України при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
Із змісту ст. 273 КПК України вбачається, що в усіх питаннях, які вирішуються судом під час судового розгляду, суд виносить ухвали. Ухвали про направлення справи для провадження додаткового розслідування, про обрання, зміну або скасування запобіжного заходу виносяться судом у нарадчій кімнаті і викладаються у вигляді окремого документа, який підписується всім складом суду. При одноособовому розгляді справи в зазначених у цій статті випадках суддя виносить постанови.
Із змісту п. п. 10, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції № 6 від 30.05.2008 року вбачається, що суддя при попередньому розгляді справи вправі повернути її на додаткове розслідування на підставі ст. 246 КПК України (якщо у справі допущено істотні порушення кримінально-процесуального закону чи не виконано обов`язкові при проведенні досудового слідства дії, які мають значення для прийняття рішення по суті справи, зокрема не проведено відповідні експертизи) . Ст. 246 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для повернення справи на додаткове розслідування зі стадії попереднього розгляду. До таких підстав належать: а) установлення під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду; б) установлення підстав для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, якщо окремий розгляд справи щодо них за вимогами ст. 26 КПК України неможливий; в) установлення підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за статтею КК України, яка передбачає відповідальність за більш тяжкий злочин, чи для пред`явлення йому обвинувачення, яке до цього не було пред`явлене. У зазначених випадках справа може бути повернена на додаткове розслідування за клопотаннями названих у ч. ч. 2, 3 ст. 237, ч. ч. 1, 2 ст. 246 КПК України учасників процесу. З власної ініціативи судді повернення справи на додаткове розслідування на стадії попереднього розгляду допускається тільки у випадку встановлення таких порушень кримінально-процесуального закону на досудових стадіях, які не можуть бути усунуті при судовому розгляді справи. Вирішуючи питання про повернення справи на додаткове розслідування зі стадії попереднього розгляду, судді повинні враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 11 лютого 2005 року № 2 Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування . Повертаючи справу на додаткове розслідування, суддя у постанові відповідно до вимог ч. 3 ст. 246 КПК України повинен вирішити питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Із змісту п. п. 2, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування № 2 від 11.02.2005 року вбачається, що відповідно до ст. 246 КПК суддя при попередньому розгляді кримінальної справи вправі з власної ініціативи повернути її на додаткове розслідування лише у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог КПК, без усунення яких вона не може бути призначена до судового розгляду. У решті передбачених зазначеною статтею випадків, а саме: коли є підстави для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, окремий розгляд справи щодо яких неможливий, або для кваліфікації дій обвинуваченого за статтею КК України, якою передбачено відповідальність за більш тяжкий злочин, чи для пред`явлення йому обвинувачення, яке до цього не було пред`явлене, справа може бути повернена на додаткове розслідування лише за наявності відповідного клопотання одного із названих у ч. 2 ст. 246 КПК учасників процесу. Наведений у ст. 246 КПК перелік підстав для повернення справи на додаткове розслідування зі стадії попереднього розгляду справи є вичерпним. Тому суддя не вправі повернути справу на додаткове розслідування з цієї стадії, наприклад, з мотивів неповноти досудового слідства або у зв`язку з тим, що обвинувачений після передання справи до суду зник і місце його перебування невідоме.
Із змісту п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві № 8 від 24.10.2003 року вбачається, що при попередньому розгляді справи суддя зобов`язаний перевірити, чи забезпечили органи дізнання, досудового слідства реалізацію права обвинуваченого на захист. Встановивши, що право на захист було порушено і що це унеможливлює подальше провадження у справі, суддя має повернути її на додаткове розслідування.
Крім того, суд вважає за необхідне взяти до уваги положення ст. 399 КПК України, згідно якій вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання чи досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.
Отже, оскільки під час досудового слідства були допущені такі порушення вимог КПК України, а саме: оскільки з обвинувального висновку, з доказової бази не були вилучені зізнавальні показання ОСОБА_6 від 19.08.2005 року, від 01.09.2005 року, від 09.09.2005 року, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, відтак суд дійшов висновку про те, що кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, слід повернути прокурору прокуратури Сумської області для організації проведення додаткового розслідування.
Що стосується клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без застосування застави, то суд дійшов наступного висновку.
Оскільки Ковпаківським районним судом м. Суми 25.01.2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 20.03.2018 року було продовжено апеляційним судом Сумської області, оскільки строк дії ухвали апеляційного суду Сумської області від 20.03.2018 року не сплив, відтак суд дійшов висновку про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний 25.01.2018 року Ковпаківським районним судом м. Суми на строк 60 днів, тобто до 25.03.2018 року включно, продовжений 20.03.2018 року апеляційним судом Сумської області до 18.05.2018 року включно щодо ОСОБА_6 , слід залишити колишнім тримання під вартою, але не більше ніж до 18.05.2018 року включно.
Що стосується клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну щодо нього запобіжного заходу, то суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі Хайредінов проти України ст. 5 Конвенція гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи тримання особи під вартою є необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи, бути достатніми для досягнення цієї цілі. П. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі серед іншого: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується. Вирішуючи питання доцільності зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , дотримуючись вимог ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 197, 199, 331 КПК України, з`ясувавши і дослідивши всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість зміни запобіжного заходу, суд дійшов висновку про те, що заявлені раніше і наявні у кримінальній справі ризики не зменшилися. Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів і у разі визнання його винуватим у вчиненні цих злочинів, йому загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі. Крім того, виходячи з конкретних обставин кримінальної справи, суд вважає, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час є актуальними, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, за які, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а затриманий він був в м. Києві, тобто намагався уникнути відповідальності; обвинувачений обізнаний з показами свідків, що викривають його у вчиненні злочинів та адресами їх проживання, що свідчить про можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків, або перешкоджати судовому провадженню іншим чином; ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів і знову обвинувачується в вчиненні нових умисних особливо тяжких злочинів, вчинених після нетривалого проміжку часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про можливість вчинення ним нового злочину.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну щодо нього запобіжного заходу слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 156, 237, 240, 244, 246, 273 КПК України (редакції 1960 року) ; ст. ст. 177, 194, 197, 199, 331 КПК України (редакції 2012 року) , -
П О С Т А Н О В И В :
Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, повернути прокурору прокуратури Сумської області для організації проведення додаткового розслідування.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний 25.01.2018 року Ковпаківським районним судом м. Суми на строк 60 днів, тобто до 25.03.2018 року включно, продовжений 20.03.2018 року апеляційним судом Сумської області до 18.05.2018 року включно щодо ОСОБА_6 , залишити колишнім тримання під вартою, але не більше ніж до 18.05.2018 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну щодо нього запобіжного заходу відмовити.
Копію постанови протягом трьох діб після її винесення надіслати сторонам.
Копію постанови надіслати до державної установи Сумський слідчий ізолятор для виконання в частині, що її стосується.
На постанову в частині повернення справи прокурору прокуратури Сумської області для організації проведення додаткового розслідування протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив постанову.
Постанова в частині вирішення питання щодо запобіжного заходу окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої постанови можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1