Справа № 466/4431/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/889/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2017 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого по ч. 1 ст. 286 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок щодо обвинуваченого про засудження його за ч. 1 ст. 286 КК України та призначення покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (три тисячі чотириста гривень) в доход держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік змінити та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (три тисячі чотириста гривень) в дохід держави без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (три тисячі чотириста гривень) в доход держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 не обирався.

Вирішено питання судових витрат.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, захисник зазначає, що при постановленні вироку суд застосував до ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права на керування транспортними засобами терміном на один рік. При цьому під час судового розгляду справи жодним чином не обговорювалось питання щодо можливого застосування даного виду додаткового покарання до обвинуваченого. Такого питання не ставив і прокурор під час виступу у дебатах.

Вважає, що застосування судом до її підзахисного ОСОБА_9 такого додаткового покарання позбавляє його можливості працювати та отримувати кошти для повернення боргу у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн., який зумовлений позикою для відшкодування збитків потерпілій. ОСОБА_7 допомагає дружині ОСОБА_10 у здійсненні підприємницької діяльності , при цьому ними використовується транспортний засіб, яким керує ОСОБА_7 , позбавлення ОСОБА_7 права на керування ТЗ призведе до неможливості повернення боргів та виконання цивільно-правових зобов`язань, які виникли при отриманні позики у ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Зазначає, що судом зазначено, що є обставини, які пом`якшують міру покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме щире каяття та повне відшкодування завданих збитків та не встановлено жодних обставин, які б обтяжували його покарання, при цьому застосовується додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом.
При апеляційному розгляді справи захисник підтримала вимоги та доводи апеляційної скарги.

Прокурор, заперечив проти доводів апеляції.

Згідно з вироком суду, 23 квітня 2017 року близько 21.30 год. обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ-Ланос д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Липинського в м. Львові у напрямку вул. Варшавської, при проїзді ділянки біля будинку №5, порушив правила безпеки дорожнього руху, передбачені п. 1.5 Розділу 1, п. 2.3 (б, д), 2.9 (а) Розділу 2, п. 12,1, 12.2, 12,3 Розділу 12 Правил дорожнього руху України, які виявилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та до її змін, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому в цей час зліва направо переходила потерпіла ОСОБА_15 , не зменшив швидкості руху та своєчасно не зупинив керований ним автомобіль, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілу. З місця пригоди поїхав.

Згідно висновку судової експертизи № 125/2017 від 24.04.2017 року у потерпілої ОСОБА_15 є наступні ушкодження: вивих правої плечової кисті з відривом великого горба кістки, струс головного мозку, рана правої скроневої ділянки голови, синці в правій лобно-скроневій ділянці, на повіках правого ока, на задній поверхні правого плеча, на задньозовнішній поверхні правого стегна, на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, рана передньої поверхні середньої третини правого стегна з ушкодженням м`язу стегна, садна задньої поверхні правого надпліччя, в поперековій ділянці справа. Ушкодження у ОСОБА_15 є наслідком контактів з тупими предметами, вивих правої плечової кістки є наслідком різкого відведення плеча при падінні на праву верхню кінцівку. Ушкодження ОСОБА_15 могли бути причинені 23.04.2017 року під час ДТП при наїзді легкового автомобіля справа з наступним падінням, імовірно, на кузов автомобіля, відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Заслухавши доповідача, захисника, прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і ніким не оспорюється.

Вина ОСОБА_7 та правильність кваліфікації їх дій не оспорюється в апеляційній скарзі, які, на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд вірно та в повній мірі врахував характер та суспільну небезпеку скоєного ним кримінального правопорушення, те , що останній раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, повне відшкодування завданих збитків. Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Суд першої інстанції вірно врахував всі обставини, на які покликається захисник у своїй апеляційній скарзі.

Щодо покликання захисника на те, що в дебатах не обговорювалось питання призначення додаткового покарання обвинуваченому, то слід зазначити наступне.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

П. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року зазначено, що виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Суд, перебуваючи у нарадчій кімнаті, виходячи зі свого внутрішнього переконання та у відповідності до вимог кримінального та кримінального процесуального Закону визначає покарання обвинуваченому, врахувавши всі обставини справи та особу обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами відповідає вимогам закону та загальним засадам призначення покарання.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.65 КК України, як норми котра встановлює загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд в повному обсязі дослідив і дав належну оцінку всім доказам, зібраним по справі, врахував особу обвинуваченого та інші фактичні обставини справи та призначив покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Щодо доводів апелянта про те, що обвинувачений через позбавлення його права керувати транспортними засобами втратить можливість погасити заборгованість перед рядом осіб, то слід зазначити, що дані твердження захисника нічим не підтвердженні і не мають значення для даної справи. Це особисті цивільно-правові відносини обвинуваченого, які жодним чином не пов`язані з даним кримінальним провадженням.
Відповідно, доводи, що наводить захисник в своїй апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 по ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення. .
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4