печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про арешт майна,-
В С Т А Н О В И В :
До провадження слідчого судді надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження вказує, що Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002261 від 14.07.2017 за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інші невстановлені слідством особи розробили злочинну схему незаконного збагачення, відповідно до якої ОСОБА_6 підшукує іноземних громадян, строк перебування яких на території України, відповідно до законодавства, сплинув або спливає, пропонує видати належні їм паспортні документи, які у подальшому через установу зв`язку ТОВ «Нова Пошта» передає інспектору прикордонної служби 2 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 . Використовуючи службові повноваження, передбачені ст. ст. 19, 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ОСОБА_5 вносить в отримані паспортні документи іноземних громадян завідомо неправдиві відомості, несанкціоновано змінює інформацію у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» про перетин такими особами державного кордону України, створюючи таким чином видимість законності їх перебування на території України. В дійсності такі іноземні громадяни кордон України не перетинають, а за вчинення таких дій передають ОСОБА_6 неправомірну вигоду у сумі по 5500 грн., яка розподіляється між ним та ОСОБА_5 .

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Конотоп Сумської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 13.10.2017 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України прийняття пропозиції, одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У засіданні прокурор клопотання підтримав та викладених у ньому підстав просив його задовольнити.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали провадження, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, з огляду на наступне.

Майно відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Розмір часток майна дружини та чоловіка, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено статтею 70 СК України, а саме у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Порядок стягнення зазначеного майна передбачено ст. 73 СК України відповідно до якої стягнення може бути накладено на частку у праві спільної сумісної власності подружжя. Статтею 57 СК України передбачено конкретний та вичерпний перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Аналогічна правова позиція зазначена в Цивільному кодексі України від 16.01.2003 № 435-IV.

Так, ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 370 ЦК України встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Статтею 371 ЦК України передбачено порядок звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до якого кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання прокурора про арешт вказаного майна, яке не було тимчасово вилучене, необхідно розглядати без повідомлення підозрюваного, іншого власника майна, їх захисників, представників чи законних представників, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Під час досудового розслідування встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ) 10.06.2006 укладено шлюб (свідоцтво серії НОМЕР_1 , видане 10.06.2017 відділом РАЦС Конотопського міськрайуправління юстиції Сумської області).

Також встановлено, що дружина ОСОБА_5 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на підставі договору 02.08.2017 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає можливість застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Враховуючи викладене виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовано, дійшов до висновку про те, що зазначене в клопотанні слідчого майно, на яке він просить накласти арешт, з метою подальшої конфіскації майна підозрюваного є доцільним, а отже, клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 98, 130, 132, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання - задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1