Справа № 345/2404/17
Провадження № 11-кп/779/103/2018
Категорія ч.2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою (далі АС) прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Калуського міськрайонного суду від 18 січня 2018 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), предбаченого ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимий, 14.08.2017 року Калуським міськрайонним судом за ч.3 ст. 185 КК на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, громадянин України,
визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст. 186 КК, із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу і призначено покарання 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК визначено ОСОБА_8 покарання шляхом часткового зарахування покарання за даним вироком та за попереднім вироком Калуського міськрайонного суду від 17.08.2017 року та остаточно призначено покарання чотири роки два місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід тримання під вартою, залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 17 серпня 2017 року з 09 год. 00 хв.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Злочин вчинено за таких обставин: так, ОСОБА_8 06.03.2017 р. близько 06 год. 30 хв., знаходячись у м. Калуші по вул. Б.Хмельницького,48, відкрито заволодів мобільним телефоном марки Samsung Galaxy J7 вартістю 5200 грн., чохлом до мобільного телефону вартістю 100 грн., стартовим пакетом мобільного оператора «МТС» вартістю 50,0 грн., на рахунку якого були гроші у сумі 10,0 грн., стартовий пакет мобільного оператора «Київстар» вартістю 50 грн., чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 5410,0 грн.

У своїй АС прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

У відповідності до ч.4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Калуського міськрайонного суду від 17.08.2017 року, ОСОБА_8 остаточно призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

У строк покарання зарахувати покарання частково відбуте за попереднім вироком.

В судове засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_10 не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, та призначити обвинуваченому більш суворе покарання; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечив проти доводів АС прокурора, просить вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Як вбачається із вироку Калуського міськрайонного суду від 18 січня 2018 року, ОСОБА_8 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили. Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 цього ж Кодексу, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Як зазначено у вироку, обставинами, що пом`якшують ОСОБА_8 покарання, суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції та апеляційною інстанцією не встановлено.

Покликання прокурора на незаконність вироку щодо ОСОБА_8 в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони є слушними. У п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК, стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У п. 8 вказаної вище Постанови зазначено, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, Калуським міськрайонним судом, не було враховано в повній мірі ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин проти власності, який згідно ст. 12 КК, відносяться до тяжкого. Також судом не враховано, що обвинувачений вчинив злочин після того, коли обвинувальний акт щодо нього за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК було скеровано до суду. Крім цього, не врахував обставини, за яких вчинено злочини, і вартість викраденого майна, , що свідчить про підвищену суспільну небезпеку скоєного. Злочини проти власності є однією з найпоширеніших і найнебезпечніших груп злочинних діянь, оскільки вони посягають на одне з найцінніших соціальних благ право власності. Захист права власності має особливе суспільне значення, оскільки економічна свобода власності є підґрунтям політичної, національної та релігійної свобод. Нормальне функціонування відносин власності забезпечує стабільність усієї економічної системи, підвищення рівня добробуту.

На думку колегії суддів, характеристика обвинуваченого ОСОБА_8 та обставини вчинення ним злочину свідчать про його злочинну спрямованість, а тому застосування положень ст. 69 КК та призначення йому більш м`якого виду основного покарання обмеження волі, не зазначеної в санкції ч.2 ст. 186 цього Кодексу, є несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даних про його особу. За таких обставин, колегія суддів вважає, що таке покарання, призначене ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК, є явно несправедливим, оскільки не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення та його особі через м`якість.

Крім цього, при призначенні покарання обвинуваченому, суд допустив суперечності в мотивувальній та резолютивній частині вироку щодо застосування положень ст. 69 КК. Зокрема, в мотивувальній частині вироку суд послався на можливість призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК. В той же час призначив покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання обмеження волі. Окрім цього, у матеріалах кримінального провадження, є дані про те, що 17.08.2017 року Калуським міськрайонним судом ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст. 185 КК на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. За новим вироком ОСОБА_8 засуджений за злочин, який він вчинив 06.03.2017 року, тобто до постановлення попереднього вироку. У ч.4 ст. 70 КК зазначено, що за правилами, передбаченими в частині першій-третій цієї статті, призначаються покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 72 КК, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі. Таким чином, за вказаним вироком, місцевий суд призначив покарання у виді одного року обмеження волі, що згідно ст. 72 КК, відповідає 6 місяцям позбавлення волі, а тому при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, не врахував, що відповідно ст. 72 КК, навіть при повному складанні покарань, остаточне максимальне покарання повинно було становити саме 4 роки позбавлення волі. Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що передбачено п.4 ч.1 ст.409 цього ж Кодексу, а також з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання через його м`якість. За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_8 , слід скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до положень ст.12 цього ж Кодексу є тяжким злочином, а тому вид і строк покарання повинні призначатися в межах санкцій за вказаний злочин. Поряд з вищенаведеним, колегія суддів враховує обставини, які пом`якшують ОСОБА_8 , покарання та дані про його особу, зокрема: щире каяття, визнання ним своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину а також, що він на обліку в нарколога та психіатра не числиться, за місцем проживання характеризується позитивно та відсутність претензій потерпілого, оскільки тяжких наслідків не наступило. За таких обставин і даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_8 мінімальний строк позбавлення волі за ч. 2 ст. 186 КК, встановлений санкцією за даний злочин та застосувавши положення ч.4 ст. 70 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, прийшла до переконання, що таке покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання. З урахуванням вищевикладеного, АС прокурора підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 414, 420 КПК колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати за м`якістю призначеного йому покарання та постановити новий вирок в цій частині.

Визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.2 ст. 186 КК, і призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

У відповідності до ч.4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та покарання за вироком Калуського міськрайонного суду від 17.08.2017 року, ОСОБА_8 остаточно призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В строк відбуття покарання зарахувати покарання частково відбуте за попереднім вироком.

В решті вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той же термін з часу вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5