Справа № 183/3136/17
№ 1-кп/183/282/18
В И Р О К
іменем України
22 лютого 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000165 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Кардашинка Голопристанського району, Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
24 серпня 2014 року наказом № 112 по стройовій частині командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 що дислокується у АДРЕСА_2 , старшого солдата ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду номера обслуги 3-гомеханізованого батальну військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9,11,12,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
В подальшому, 06 жовтня 2014 року наказом командира військової частини старшому солдату ОСОБА_3 надано відпустку строком на 30 діб, тобто до 06 листопада 2014 року.
Однак, 06 листопада 2014 року старший солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нез`явився вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
15 червня 2017 року старший солдат ОСОБА_3 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе, в наслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином в період з 06 листопада 2014 року старший солдат ОСОБА_3 незаконно перебував за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 до 15 червня 2017 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю їх підтверджує. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає - щире каяття, з`явлення із зізнанням.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_3 вину визнав повністю, раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, разом з обставинами, які пом`якшують покарання, дає суду підстави для призначення ОСОБА_3 мінімального покарання визначеного частиною 3 ст. 407 КК України.

Захисником обвинуваченого заявлено клопотання про застосування до ОСОБА_3 ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки він брав безпосередню участь в антитерористичній операції.
ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного вище Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, що підтверджується довідкою ТВО Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 1270 від 15.10.2014 року. Тобто, на нього поширюються вимоги відповідного закону, а тому ОСОБА_3 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки.

ОСОБА_3 на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити від відбування призначеного покарання.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1