Справа № 372/1922/17
Провадження № 1-кп/368/79/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" грудня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлик кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000302 від 17.02.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.2 п. 4 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
На розгляді Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження за № 0000302 від 17.02.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.2 п. 4 КК України.
ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 17.02.2017 р. приблизно о 01 годині 00 хвилин, точного часу слідством не встановлено, перебуваючи в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , вчинив вбивство останнього.
Прокурор у судовому засіданні просила суд прийняти рішення щодо продовження дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу - тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, судовий розгляд даного кримінального провадження ще не закінчився. Обвинувачений ОСОБА_8 хоч і має місце реєстрації, а це м. Конотоп Сумської області, але певний час він не проживав там. Деякий час він проживав у м. Києві та Київській області. Тобто, він не має постійного місця проживання на території, де розглядається кримінальне провадження. А також він може впливати на свідків, оскільки в реєстрі вказані їхні прізвища, ім`я та по батькові, адреси їхнього проживання та телефони.
Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думку прокурора щодо запобіжного заходу, який необхідно продовжити обвинуваченому.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 вважають, оскільки прокурором не доведено, що саме такий запобіжний захід необхідно застосовувати до обвинуваченого та застосувати до обвинуваченого більш мякий запобіжний захід.
Суд, вислухавши клопотання прокурора та думку інших учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Так, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Судом встановлено, що під час досудового слідства відносно ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням вимог ст. 177 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків які дають достовірні підстави колегії суду вважати що обвинувачений може здійснити дії передбачені частиною 1 цієї статті, а також судом було враховано, що обвинувачений є зареєстрований в м. Конотоп Сумської області, але останнім часом там не проживав та інші обставини, які необхідні при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Отже підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились та є триваючими.
Враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необхідним продовжити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.. ст. 201, 331 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Обрану міру запобіжного заходу відносно обвинувачуваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.2 п. 4 КК України у вигляді тримання під вартою у Державній установі Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор № 115», продовжити на 60 днів, тобто до 24 лютого 2018 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
ОСОБА_10
ОСОБА_11 Закаблук