АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 10 жовтня 2017 року апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Таунбуд», ПП «ЮК ПВП-2», ТОВ «Буд Люкс», ТОВ «Артбуд Україна», ТОВ «СТР.СІ.ДІ», на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року,

за участі: адвоката ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на нежилу будівлю (літ А) загальною площею 4081,6 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Оболонська, 29, яка на праві власності зареєстрована за ПП «ЮК ПВП-2» із забороною розпоряджатися будь-яким чином вказаним нерухомим майном та використовувати його.

Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

Не погоджуючись з таким рішення, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Таунбуд», ПП «ЮК ПВП-2», ТОВ «Буд Люкс», ТОВ «Артбуд Україна», ТОВ «СТР.СІ.ДІ» подала апеляційні скарги, в яких просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строків апеляційного оскарження адвокат зазначає, що клопотання прокурора було розглянуто слідчим суддею без участі вищевказаних товариств, про наявність ухвали останні дізналися лише 13 вересня 2017 року, тому строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин та підлягає поновленню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства України.
Автор апеляційної скарги зазначає, що за весь час здійснення господарської діяльності жоден з керівників чи працівників вищевказаних товариств ніколи не вчиняли та не булу причетні до вчинення будь-яких протиправних дій. Підприємства ніколи не здійснювали жодної, забороненої законом діяльності, не співпрацювали і не мають наміру співпрацювати з будь-якими фізичними чи юридичними особами, що діють незаконно.
Вважає, що посилання прокурора на те, що до декларації про початок будівельних робіт внесено недостовірні відомості не відповідають дійсності, оскільки по сьогоднішній день Декларація про початок виконання будівельних робіт від 16 серпня 2016 року № КВ 71 по будівництву нежитлової будівлі № 29 (літ. А) під офісно-складські приміщення на вул. Оболонська в Подільському районі міста Києва та декларації про готовність до експлуатації І об`єкта, який належить до І-III категорії складності від 22 вересня 2016 року № КВ 71, якою введено в експлуатацію об`єкт "Реставрація нежитлової будівлі № 29 (літ. А) під офісно-складські приміщення по вул. Оболонська в Подільському районі міста Києва" є чинною. Законним є і рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у справі №826/2827/17, яким визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва (виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації) від 27січня 2017 року № 17 «про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І- III категорії складності».

Крім того, на думку адвоката, в постанові слідчого про визнання нежитлової будівлі речовим доказом відсутні будь-які обставини, якими він обґрунтовує визнання нежитлової будівлі речовим доказом.
Вважає, що арешт на нежитлову будівлю накладено необґрунтовано, так як у справі відсутні обставини, з якими закон пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Як стверджує ОСОБА_5 , органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що нежитлова будівля є предметом злочинної діяльності чи набута юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Кримінальне провадження в частині подання до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві завідомо недостовірних відомостей посадовими особами ПП «ЮК ПВГІ-2», TOB «ММ ЛТД» та ТОВ «Таунбуд» закрито у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.
Звертає увагу автор апеляційних скарг і на те, що слідчим суддею не досліджено набуття у власність ПП «ЮК ПВП-2» частини нежитлової будівлі в розмірі 1198/10000, яка перебуває у власності підприємства та помилково вказав, що ПП «ЮК ПВП-2» є власником нежитлової будівлі (літ А) загальною площею 4081,6 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а не частини нежитлової будівлі в розмірі 1198/10000, не врахував наслідки накладення арешту на нежитлову будівлю для інших власників нерухомого майна, які на підставі правовстановлюючих документів володіють частиною нежитлової будівлі і не мають ніякого відношення до кримінального провадження.
Крім того зазначає, що арешт накладений на нерухоме майно паралізувало нормальну діяльність товариств, що тягне за собою великі збитки в господарській діяльності та фактично позбавляє товариства можливості в подальшому здійснювати свою господарську діяльність в нормальному режимі, тобто виплачувати заробітну плату працівникам, сплачувати податки, виконувати зобов`язання перед контрагентами.
Разом з тим, як стверджує адвокат, у вказаному кримінальному провадженні на момент застосування арешту не повідомлялось про підозру про вчинення кримінального правопорушення службовим особі вищезазначених товариств, що вказує на відсутність підстав викладених у ч. 1, 2 ст. 170 КПК України.
Водночас, слідчий суддя не врахував розумність і співмірність обмеження права власності, таке обмеження у праві користування та розпорядження майна підприємств, на переконання автора апеляційної скарги, негативно впливає на їхню платоспроможність, виконання взятих на себе договірних зобов`язань, сплати податків, обмежує права власників щодо отримання прибутку від діяльності підприємства.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, про причини своєї неявки він не повідомляв, хоча про час та місце судового засідання йому було завчасно повідомлено. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представників, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження необхідно поновити.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 16 грудня 2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001671, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16 серпня 2016 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві за № КВ 71 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт - "Реконструкція нежитлової будівлі № 29 (літ. А) під офісно-складські приміщення по вулиці Оболонська в Подільському районі міста Києва".

При цьому на сторінці № 2 вищевказаної декларації зазначено, що містобудівні умови та обмеження за будови земельної ділянки від 01 серпня 2016 року № 641/16/12-3/009-16 видані Департаментом містобудування та архітектури КМДА.

Відповідно до листа Департаменту містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації, містобудівні умови за таким об`єктом не видавалися, а вказаний номер не присвоювався.

22 вересня 2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві за № КВ 47 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації за об`єктом містобудування - "Реконструкція нежитлової будівлі № 29 (в літ. А) під офісно-складські приміщення по вулиці Оболонська в Подільському районі міста Києва". Замовник ПП "ЮК ПВП-2" (25384131, керівник ОСОБА_7 , єдиний засновник ОСОБА_8 ).

У пункті 22 вказаної декларації зазначено, що кошти пайової участі сплачено в повному обсязі та вказано довідку про сплату пайового внеску від 07 вересня 2016 року № 162/09-16.

При цьому, відповідно листа Департаменту економіки та інвестицій Київської міської державної адміністрації від 01 червня 2017 року № 050/08-4426 договори про пайову участь із вказаним замовником не укладалися, а кошти до міського бюджету із вказаного об`єкту містобудування не надходили.

Таким чином, на цей час у АДРЕСА_1 експлуатується 6-ти поверхова будівля, яка введена в експлуатацію на підставі дозвільних документів в які замовником внесено недостовірні дані про пайову участь, що призвело до ненадходження коштів у бюджет міста Києва в значних розмірах.

Обставини, що вказують на можливу причетність посадових осіб ПП "ЮК ПВП-2" до вчинення кримінальних правопорушень підтверджуються матеріалами виконаних доручень ДЗЕ НП України, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 14 червня 2017 року та матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

01 серпня 2017 року прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нежитлову будівлю (літ А) загальною площею 4081, 6 м. кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ПП «ЮК ПВП-2» із забороною розпоряджатися будь-яким чином вказаним нерухомим майном та використовувати його.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року зазначене клопотання задоволено.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону в дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001671 про накладення арешту на вищевказану будівлю, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про наявність підстав для накладення арешту на зазначене майно, оскільки, як встановила колегія суддів, воно відповідає критеріям, зазначених у ст. 98 КПК України та відповідно постанови слідчого від 07 червня 2017 року визнано речовим доказом (а.п. 65).

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційних скарг, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказані грошові кошти діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Вивчивши апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Таунбуд», ПП «ЮК ПВП-2», ТОВ «Буд Люкс», ТОВ «Артбуд Україна», ТОВ «СТР.СІ.ДІ», колегія суддів вважає, що доводи в частині того, що у вказаному кримінальному провадженні на момент застосування арешту не повідомлялось про підозру про вчинення кримінального правопорушення службовим особі вищезазначених товариств, не заслуговують на увагу, оскільки у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що у цьому випадку і мало місце.

Посилання апелянта на те, що в постанові слідчого про визнання нежитлової будівлі речовим доказом відсутні будь-які обставини, якими він обґрунтовує визнання нежитлової будівлі речовим доказом, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом зазначеної постанови, яка міститься в матеріалах провадження.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу того, що слідчим суддею не досліджено набуття у власність ПП «ЮК ПВП-2» частини нежитлової будівлі в розмірі 1198/10000, яка перебуває у власності підприємства та помилково вказав, що ПП «ЮК ПВП-2» є власником нежитлової будівлі (літ А) загальною площею 4081,6 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а не частини нежитлової будівлі в розмірі 1198/10000, не врахував наслідки накладення арешту на нежитлову будівлю для інших власників нерухомого майна, які на підставі правовстановлюючих документів володіють частиною нежитлової будівлі і не мають ніякого відношення до кримінального провадження, - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки оцінка даним обставинам буде дана судом при розгляді справи по суті, враховуючи при цьому і положення ст. 379 КПК України.

Посилання автора апеляційних скарг на рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у справі №826/2827/17, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вони не є предметом розгляду на даному етапі кримінального провадження.
Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги з приводу того, що арешт накладений на нерухоме майно паралізувало нормальну діяльність товариств, що тягне за собою великі збитки в господарській діяльності та фактично позбавляє товариства можливості в подальшому здійснювати свою господарську діяльність в нормальному режимі, тобто виплачувати заробітну плату працівникам, сплачувати податки, виконувати зобов`язання перед контрагентами, оскільки, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Інші доводи, на які посилається адвокат ОСОБА_5 , в своїх апеляційних скаргах, також не можуть бути підставою для скасування ухвали місцевого суду, оскільки були відомі слідчому судді та враховані при прийнятті рішення.

Разом з тим, як вбачається із клопотання про арешт майна, прокурор просить заборонити використовувати нежилої будівлі (літ А) загальною площею 4081,6 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Оболонська, 29, яка на праві власності зареєстрована за ПП «ЮК ПВП-2» , але при цьому жодним чином не мотивує своє прохання. Не містить такого обґрунтування і ухвала слідчого судді. Проте, згідно з вимогами ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, може бути застосована лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині заборони використання нежилої будівлі (літ А) загальною площею 4081,6 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Оболонська, 29, з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Таунбуд», ПП «ЮК ПВП-2», ТОВ «Буд Люкс», ТОВ «Артбуд Україна», ТОВ «СТР.СІ.ДІ» строк на апеляційне оскарження та частково задовольнити його апеляційні скарги.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на нежилу будівлю (літ А) загальною площею 4081,6 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Оболонська, 29, яка на праві власності зареєстрована за ПП «ЮК ПВП-2» із забороною розпоряджатися будь-яким чином вказаним нерухомим майном та використовувати його, - скасувати в частині заборони використання вказаного нерухомого майна.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/4813/2017 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1