11-кп/775/525/2017(м)
265/6615/16-к

Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.125 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

іменем У к р а ї н и
26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представника у справах дітей ОСОБА_12
законних представників обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі апеляційні скарги прокурора, який приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2017 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин України, з середньою освітою, який навчається в Маріупольському механіко-металургійному коледжі, не одружений, не працюючий, раніше судимий:
2 листопада 2016 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за ст. ст. 263 ч. 1, 309 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, зареєстрований та мешкаючий в АДРЕСА_1 ,-
визнаний винним та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України до семи років позбавлення волі. Відповідно до ст.70 ч.4 КК України вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 2 листопада 2016 року, за яким ОСОБА_10 засуджений за ст.ст.309 ч.1,263 ч.1, 70 ч.1 КК України до 3-х років позбавлення волі, застосуванням вимог ст..ст.75,104,76 КК України з випробуванням на 1 рік, виконувати самостійно.
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Романівка Бершадського району Вінницької області, громадянин України, з середньою освітою, який навчається в Маріупольському професійному ліцеї автотранспорту, не працюючий, не одружений, не судимий, мешкаючий в АДРЕСА_2 , зареєстрований по АДРЕСА_3 , в скоєні злочину,-
визнаний винним та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту. На підставі ст. 72 ч.5 КК України через фактичне відбуття призначеного судом покарання звільнений від його відбування.
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин України, з середньою освітою, який навчається в Харківській державній зооветеринарній академії, не одруженоий, не працююий, раніше не судимий, мешкаючий в АДРЕСА_4 , зареєстрований в АДРЕСА_5 ,-
визнаний винним та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України та призначене покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень,-
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин України, з середньою освітою, який навчається в Маріупольському будівельному коледжі, не одружений, не працюючий, не судимий, який мешкає та зареєстрований в АДРЕСА_6 ,-
визнаний винним та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначене покарання у вигляді 100 годин громадських робіт,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Орджонікідзевського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 11.09.2017 р. ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 визнані винними та засуджені за вчинення кримінального правопорушення за наступними обставинами.
13 серпня 2016 року в період часу з 21-00 год. до 22-00 год., точний час не встановлено, біля перехрестя бульвару Меотиди та вулиці Азовстальської Лівобережного району міста Маріуполя між компанією, в якій знаходився ОСОБА_17 , та компанією, в якій знаходився потерпілий ОСОБА_18 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник конфлікт, у ході якого останній наніс один удар кулаком по голові ззаду ОСОБА_17 , від якого той впав, після чого ОСОБА_18 та його друзі втекли. Через деякий час, біля клубу «Вірус», який розташований по бульвару Меотиди в Лівобережному районі міста Маріуполя компанія, в якій знаходився потерпілій ОСОБА_18 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків влаштувала конфлікт з компанією, в якій знаходилися ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , у ході якого ОСОБА_18 наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_18 з компанією втік. В свою чергу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та приєднавшийся до них ОСОБА_17 , попрямували шукати компанію ОСОБА_18 з метою з`ясувати відносини, яку зустрінули біля магазину «Горка», розташованого на перехресті бульвару Меотиди та вулиці Азовстальської в Лівобережному районі міста Маріуполя. Побачивши ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та його друзі стали тікати. ОСОБА_17 , переслідуючи потерпілого ОСОБА_18 , дерев`яною палкою, яку підняв із землі, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, вдарив останнього по нозі, від чого потерпілій впав на землю. Після чого, наніс декілька ударів кулаком правої руки по щелепі потерпілого, яку ОСОБА_18 прикривав руками. В той же час до потерпілого ОСОБА_18 підбігли ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , які в продовження конфлікту, який стався раніше, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, переслідуючи мету умисного спричинення малознайомому потерпілому ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, стали наносити удари. При цьому, ОСОБА_10 із застосуванням предмету заздалегідь заготовленого для спричинення тілесних ушкоджень, схожого на биту, став наносити множинні удари вказаним предметом в область голови потерпілого ОСОБА_18 , яку той прикривав руками. Після чого, ОСОБА_11 наніс чотири удари ногами по тілу потерпілого ОСОБА_18 та ОСОБА_15 наніс один удар ногою в підборіддя потерпілого.
В результаті умисних дій ОСОБА_17 потерпілому ОСОБА_18 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді синця по передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, забита рана по долонній поверхні 4-го пальця правої кисті та синця по задній поверхні лівого плеча в середній третині, які в своїй сукупності по ступеню тяжкості стосовно живих осіб відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.
В результаті умисних дій ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_18 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді трьох синців в області лівого тазостегнового суглоба та садно по зовнішній бічній поверхні правого стегна у верхній третині, які по ступеню тяжкості стосовно живих осіб відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В результаті умисних дій ОСОБА_15 потерпілому ОСОБА_18 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на підборідді справа, яка по ступеню тяжкості стосовно живих осіб відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.
В результаті умисних дій ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_18 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з боку внутрішньої поверхні в лобово-скроневої області справа і в тім`яно-скроневій області зліва, крововиливи під м`які мозкові оболонки в лівій тім`яно-скроневій частині і в правій скроневій частині, крововиливи в речовину головного мозку із розтрощуванням речовини головного мозку в лівій тім`яно-скроневій частині, субдуральної гематоми в лівій скронево-тім`яній частині, крововиливу губчастої речовини лобової кістки зліва, перехідним на скроневу кістку зліва, що ускладнилася двосторонньою гіпостатичною пневмонією, інтоксикацією, набряком головного мозку і легенів, повнокров`ям внутрішніх органів, забитої рани в бровній області справа у зовнішнього кінця, синця навколо правого ока, синця в лобовій області справа, синця по зовнішній поверхні правої вушної раковини, трьох синців по задній поверхні лівого передпліччя в середній третині, які по ступеню тяжкості у своїй сукупності відносно живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент спричинення, що призвели до смерті ОСОБА_18 .
Після чого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , з місця скоєння злочину зникли.
Не погодившись з вироком прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ст. 70 ч.4 КК України. змінити. Призначити ОСОБА_10 покарання за ст. 121 ч.2 КК України у виді 7 років позбавлення волі. Вирок Орджонікідзевського райсуду м. Маріуполя від 02.11.2016 р. щодо ОСОБА_10 виконувати самостійно. Зазначає, що згідно матеріалів кримінального провадження кримінальне правопорушення, передбачене ст. 121 ч.2 КК України останній вчинив 13.08.2016 р., тобто до постановлення вироку Орджонікідзевського райсуду від 02.11.2016 р. Враховуючи, що за попереднім вироком ОСОБА_10 призначено покарання за ст. 263 ч.1, 309 ч.1, 70 ч.1 КК України у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням, а за останнім вироком у виді 7 років позбавлення волі реально, за таких обставин, то покарання за першим вироком слід виконувати самостійно, а ст. 70 ч.4 КК України застосуванню не підлягає.
В своїй апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, перекваліфікувати його дії зі ст. 121 ч.2 КК України на ст. 125 КК України, з застосуванням вимог ст. 69 КК України. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд поверхово розглянув справу, узяв до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_16 , який задля відведення від себе вини у скоєному злочині, яке спричинило смерть потерпілого, обмовив його у вчиненні тяжкого злочину. Критикує пояснення свідка ОСОБА_19 , вважає їх неправдивими, оскільки вона відводила обвинувачення від парня з яким вона зустрічається - обвинуваченого ОСОБА_15 , та також обмовила його у вчиненні злочину. Зауважує на тому, що всі інші свідки по справі - ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , обвинувачений ОСОБА_11 та сам ОСОБА_16 не заперечували того, що в руках у ОСОБА_16 була дерев`яна палка, якою ОСОБА_16 наносив удари потерпілому, в тому числі і по голові, дерев`яна біта, якою потерпілому наносилися удари по голові належала ОСОБА_15 , забрав цю біту також ОСОБА_15 , з пояснень допитаних в суді свідків виходить, що вони особисто не бачили щоб саме він наносив бітою удари по голові потерпілого, біта під час досудового слідства знайдена не була, тому вважає, що висунуте його обвинувачення є необґрунтованим.
Крім того зауважує, що при призначенні покарання суд не врахував, що він щиро розкаявся у скоєному, що спричинив декілька ударів ногою у бік потерпілого, проте основні потужні удари бітою наносив саме ОСОБА_22 , він вчинив злочин будучі неповнолітнім, знаходячись під негативним впливом сторонніх осіб, побоювався агресії та жорстокості з боку інших обвинувачених, є молодою недосвідченою людиною.
Вислухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 , його законного представника ОСОБА_14 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого, просили вирішити апеляційну скаргу прокурора на розсуд суду, обвинуваченого ОСОБА_11 , його законного представника ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_8 , представника служби у справах дітей ОСОБА_12 , які просили вирішити апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_10 на розсуд суду, прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, заявлені в апеляції прокурора, заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідно положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише особи, якій висунуто обвинувачення і лише у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення якщо це покращує становище особи стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався судом в межах висунутого прокурором обвинувачення, яке під час судового розгляду 29.05.17 року змінювалося прокурором - ОСОБА_10 за ст. 121 ч.2 КК України, ОСОБА_15 за ст. 125 ч.2 ст. 28 ч. 1 КК України, ОСОБА_16 за ст. 125 ч.2 ст. 28. ч1 КК України, ОСОБА_11 за ст. 125 ч.1 КК України.
Оскаржуваним вироком суду обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , були засуджені за заподіяння потерпілому ОСОБА_23 тілесних ушкоджень різного ступіню тяжкості, зокрема ОСОБА_10 за умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого за ст. 121 ч.2 КК України. Така кваліфікуюча ознака вчинення злочину групою осіб без попередньої змови за ст. 28 ч.1 КК України стосовно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 була виключена судом з обвинувачення, визнаного доведеним, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що дії цих обвинувачених були самостійними і для кожного з них мали різну мету.
Виходячи з положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, при цьому не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуто в суді першої інстанції.
Фактично в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 ставить питання про обвинувачення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за більш тяжке кримінальне правопорушення, ніж було висунуте їм прокурором під час слідства та розглянуто судом, наголошуючи, що саме від їх дій були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_23 . Такі апеляційні вимоги виходять за можливі межі апеляційного перегляду, визначені ст. 404 КПК України.
Вирішуючи питання за апеляційними доводами, наведеними в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 про безпідставність висунутого йому обвинувачення за ст. 121 ч.2 КК України, колегія суддів вважає, що суд, приймаючи рішення про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у висунутому обвинуваченні, додержався вимог ст. 84-86 КПК України та повною мірою проаналізував зібрані слідством докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності, навівши у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.
Обставини, наведені обвинуваченим ОСОБА_10 на свій захист, стосовно відсутності у нього умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень дерев`яною битою потерпілому ОСОБА_23 ретельно перевірялися судом та були спростовані сукупністю наведених у вироку доказів, а саме слідчим експериментом, проведеним за участю свідка ОСОБА_21 , об`єктивність та правдивість якого свідок підтвердив під час судового розгляду (а/с 245-247) та її поясненнями в суді, слідчим експериментом, проведеним за участю свідка ОСОБА_20 (т.2 а/с 27-29) об`єктивністть та правдивість якого свідок ОСОБА_20 підтвердила під час судового розгляду, поясненнями свідка ОСОБА_19 , поясненнями обвинуваченого ОСОБА_16 , з яких виходить, що саме ОСОБА_10 наносив удари бітою по голові потерпілого ОСОБА_23 , в той час як інші обвинувачені наносили удари потерпілому по тулупу, кінцівкам, по обличчю в область щелепи. З пояснень вказаних свідків також виходить, що хоча в руках обвинуваченого ОСОБА_16 і була дерев`яна палка але ударів нею в область голови потерпілому ОСОБА_23 він не наносив.
Наведені докази узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи від 27.10.16 року № 2689/101/115, з якого виходить, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_23 в області голови - закрита черепно-мозкова травма з крововиливами в м`які покрови голови з боку внутрішньої поверхні в лобно-скроневій області справа і в тім`яно-скроневій області зліва, крововиливи під м`які мозкові оболонки в лівій тім`яно - скроневій частці і в правій скроневій частці з крововиливами в речовину головного мозку з розтрощуванням речовини головного мозку в лівій тем`яно-скроневій частці з субдуральною гематомою в лівій скронево-тім`яній частці з крововиливом губчастої речовини лобової кістки зліва, перехідним на скроневу кістку зліва, які стосовно живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та призвели до смерті ОСОБА_23 могли утворитися від двох ударів тупим предметом, можливо при обставинах, на які посилаються свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , а також ОСОБА_16 тобто при нанесенні ОСОБА_10 ударів предметом схожим на біту по голові ОСОБА_23 .
Апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_10 де він піддає критиці пояснення свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , вважає неправильною оцінку судом пояснень цих свідків, колегія суддів вважає суб`єктивними, обумовленими позицією захисту, спрямованими на уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину. Будь-яких об`єктивних даних у спростування свідчень ОСОБА_19 ,, яка на думку обвинуваченого ОСОБА_10 є зацікавленою в результатах розгляду справи на користь обвинуваченого ОСОБА_15 він також не наводить.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_10 про те, що під час слідства не були вилучені дерев`яні бита та палка, якими наносилися удари потерпілому, колегія суддів також відкидає, оскільки наявність цих предметів не заперечувалась жодним з обвинувачених та свідків як під час слідства, так і в суді, вони були детально описані під час слідчих експериментів за участю свідків та обвинувачених, отримані слідством відомості в цій частині були покладені в основу висновку судово-медичної експертизи від 27.10.16 року № 2689/101/115.
Апеляційні доводи захисту, наведені під час апеляційного перегляду провадження стосовно не встановлення слідством часу заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_23 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як під час слідства, так і в суді обвинувачені та свідки не заперечували того, що побиття потерпілого сталося 13 серпня 2016 року з 21 до 22 години. ОСОБА_23 був доставлений до лікарні 13 серпня 2016 року о 22.30 год. де йому одразу була надана кваліфікована медична допомога, проведена хірургічна операція. Виходячи з висновків судово-медичних експертиз, проведених по справі, смерть потерпілого сталася 17.08.16 року о 12.45 годин в нейрохірургічному відділенні міської лікарні № 5 м. Маріуполя в наслідок сочетаної закритої та відкритої черепно-мозкової травми. Наведені обставини, не дають колегії суддів підстав для сумніві у правильності кваліфікації дії обвинуваченого за ст. 121 ч.2 КК України.
Інших обставин, які не перевірялися судом під час судового розгляду в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 за ст. 121 ч.2 КК України, або могли вплинути на постановлення іншого процесуального рішення по справі або іншу правову кваліфікацію його дій, апеляційна скарга обвинуваченого не містить. Підстав для скасування судового рішення в порядку передбаченому ст. 412,415 КПК України за доводами захисту колегія суддів також не вбачає.
Судове провадження щодо неповнолітніх обвинувачених, зокрема обвинуваченого ОСОБА_10 здійснювалося судом з додержанням положень глави 38 КПК України, регламентуючої правила кримінального провадження щодо неповнолітніх.
Приймаючи рішення за апеляційними вимогами обвинуваченого ОСОБА_10 про пом`якшення покарання колегія суддів виходить з наступного. За вимогами ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах встановлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає покарання, призначене ОСОБА_10 таким що відповідає положенням ст. 50, 65, 103 КК України, в частині загальних засад призначення покарання, є зваженим, визначеним з урахуванням умов життя та виховання неповнолітнього, впливу на нього дорослих, рівню розвитку, ставлення до вчиненого та особливостей особи неповнолітнього, приймаючи до уваги відомості викладені в звіті служби у справах дітей стосовно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , ( а/с - 98-100 т.2). При призначенні покарання судом також було враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий умисний злочин, обставиною пом`якшуючою покарання обвинуваченого суд визнав вчення злочину в неповнолітньому віці, обставин обтяжуючих покарання не встановив, в частині даних характеризуючи особу обвинуваченого суд врахував його позитивні характеристики за місцем проживання та навчання, виховання в неповній сім`ї , соціалізованого розладу поведінки, наявного у ОСОБА_10 , згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 10.09.16 року та інші чинники.
Будь якого виключно негативного впливу на обвинуваченого ОСОБА_10 з боку дорослих осіб або інших обвинувачених до або під час вчинення злочину, його залякування, що б обумовили вчинення ним тяжкого злочину, виходячи з обставин кримінального провадження та змісту вироку встановлено не було, тому апеляційні твердження обвинуваченого в цій частині колегія суддів відкидає.
За вказаних обставин, покарання, призначене судом ОСОБА_10 у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті Особливої частини КК України, якою передбачено покарання за вчинений злочин, колегія суддів вважає необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання. Виключних підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з застосуванням ст. 69, 75 КК України за апеляційними вимогами колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання за апеляційними доводами прокурора, колегія суддів виходить з наступного.
З матеріалів провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 121 ч.2 КК України ОСОБА_10 вчинив 13.08.2016 р., тобто до постановлення вироку Орджонікідзевського райсуду м. Маріуполя від 02.11.2016 р., яким його було засуджено за ст. 263 ч.1, 309 ч.1 КК України до покарання з випробуванням. Тому при визначенні остаточного покарання обвинуваченому повинні застосовуватися положення ст. 70 ч.4 КК України.
Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_10 за ст. 121 ч.2 КК України в виді позбавлення волі, яке належить відбувати в кримінально виконавчій установі закритого типу, суд з урахуванням положень ст. 70 ч.4 КК України визначив, що покарання за вироком Орджонікідзевського райсуду м. Маріуполя від 02.11.2016 р., яким ОСОБА_10 було засуджено за ст. 263 ч.1, 309 ч.1 КК України до покарання в виді трьох років позбавлення волі з випробуванням на один рік належить виконувати самостійно.
Призначене ОСОБА_10 остаточне покарання повністю відповідає і рекомендаціям, викладеним в п. 23 Постанови пленуму ВСУ № 7 від 23.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за яким у такому випадку застосування принципів поглинення або часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, кожний вирок виконується самостійно, тому підстав для з міни вироку суду в межах ст. 408 КПК України за апеляційними доводами прокурора колегія суддів не вбачає. .
На підставі викладеного, керуючись ст.405,407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2017 року, постановлений стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 залишити без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: