Дата документу Справа № 335/21/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/21/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/804/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 20 грудня 2016 року, зараховано термін попереднього ув`язнення обвинуваченого з 20 грудня 2016 року по день набрання вироком законної сили, у строк покарання, із розрахунку, визначеному у ч.5 ст.72 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 3000 грн. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання змінити та призначити останньому покарання з урахуванням обставин, передбачених ст.66 КК України, в межах нижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.185 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_6 з початку досудового розслідування визнавав свою вину у вчиненому, давав чіткі та послідовні показання, тим самим сприяючі розкриттю даного злочину. Також апелянт зазначає, що суд хоч і вказав у вироку обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, проте виніс занадто суворе покарання, яке полягає у позбавлення волі на такий тривалий строк.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 05 грудня 2016 року у ранковий час, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись за місцем свого проживання, а саме: у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_10 , після чого зник з місця вчиненого злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 2500 грн.

Крім того, 17 грудня 2016 року приблизно о 10-30 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись за місцем свого проживання, а саме: у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого зник з місця вчинення злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 3000 грн.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, крім того, просили застосувати до обвинуваченого ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від подальшого відбування покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката, але не заперечував проти застосування до обвинуваченого Закону України « Про амністію у 2016 році», перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статі Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вказаних кримінальних правопорушень, які відносяться до середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є раніше судимою особою, не працевлаштований, перебуває на обліку у лікаря-нарколога. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.185 КК України на строк, близький до мінімального.

Призначене покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_8 , судом вже враховані при призначенні покарання та правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Проте, з огляду на розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке апеляційним судом залишається без змін, а також враховуючи рішення суду першої інстанції про зарахування ОСОБА_6 у строк покарання періоду попереднього його ув`язнення з 20 грудня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, станом на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 вважається таким, що фактично відбув не менше однієї чверті призначеного строку покарання.

Крім того, колегія суддів зважає і на те, що ОСОБА_6 засуджено за злочин, що не є тяжким та особливо тяжким, і не поєднаний з насильством небезпечним для життя і здоров`я.

Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи засуджені за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими, і не поєднані з насильством небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

У зв`язку із цим, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 , погоджене з самим обвинуваченим ОСОБА_6 , про застосування відносно останнього Закону України «Про амністію у 2016 році», та обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити від подальшого відбування покарання, призначеного за оскаржуваним вироком суду.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIІI від 22 грудня 2016 року, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, - без змін.

На підставі ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання призначеного за даним вироком суду.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4