АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1265/17 Справа № 185/2434/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року, ухвалений стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого :

22 листопада 2012 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164, ч.1 ст.72 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, призначене остаточне покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі. 24.09.2014 року був звільнений із Солонянської ВК умовно-достроково за ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року на підставі ст.81 КК України, невідбута частина покарання - 6 місяців 28 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати на проведення експертизи у сумі 198 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 15 лютого 2017 року об 11.00 годині прийшов на територію будинку АДРЕСА_3 разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 , сказавши ОСОБА_8 , що йде забрати власне майно, тим самим ввівши ОСОБА_8 в оману, проник до приміщення сараю, відігнувши вушко замка, звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав бензопилу марки «GL4500М» та болгарку МШУ-150, що належать потерпілій ОСОБА_9 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду в сумі 1801,80 грн.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним злочинів, не оскаржуючи фактичних обставин злочинів, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч.3 ст.349 КІІК України недоцільним, вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначив, що злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, за вчинення якого ОСОБА_7 засуджено із застосуванням ст.ст. 71 ч. 1, 72 ч. 1 КК України вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.11.2012 до 2 років 1 місяця позбавлення волі, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 89 КК України, особи, засуджені до обмеження волі, а також засуджені за злочин невеликої тяжкості до позбавлення волі, якщо вони протягом двох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що із ОСОБА_10 звільнено 24.09.2014 умовно-достроково за ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 на підставі ст.81 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 90 КК України, якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного чи додаткового).

Зазначив, що новий злочин, за який ОСОБА_7 засуджено цим вироком, він вчинив 15.02.2017, тобто з дня дострокового звільнення від відбування покарання до вчинення нового злочину минуло більше 2 років.

Таким чином ОСОБА_7 має погашену в установлений законом строк судимість за злочин, передбачений ст. 164 КК України, і незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України. Злочин, за який засуджено обвинуваченого цим вироком, також відноситься до корисливих злочинів проти власності та відповідно до примітки ст. 185 КК України утворює з попереднім - повторність злочинів і виключає їх рецидив.

Вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання необґрунтовано враховано обтяжуючу обставину - рецидив злочинів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі і за вчинення злочину проти власності, має на утриманні неповнолітню дитину.
До обставин, що пом?якшують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано відніс щире каяття обвинуваченого, повне відшкодування завданих збитків.
Обставиною, що обтяжує покарання, судом визнано рецидив злочину.
Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 засуджений вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 2-х років позбавлення волі, на підставі ст..75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки; вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.11.2012 року за ч.1 ст.164, ч.1 ст.72 КК України до обмеження волі 1 рік, на підставі ч.1 ст.71 КК України, призначено остаточне покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

На думку колегії суддів, висновок суду про наявність в діях ОСОБА_7 рецидиву злочину та віднесення його до обставин, що обтяжує покарання, ґрунтується на вищезазначених матеріалах справи, суттєво не вплинула на призначене судом покарання, яке є найнижчим за вчинений ОСОБА_7 злочин, а лише підкреслило схильність останнього до вчинення умисних корисливих злочинів.
Обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст.ст. 87, 412 КПК України, колегією суддів під час апеляційного перегляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді: