ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3489/17
Провадження № 1-кп/636/471/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000201, внесеному 03 червня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новий Буг, Миколаївської області, громадянина України, одруженого, з неповною середньою освітою, в силу ст. 89 КК України раніше не засудженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
04 серпня 2015 року ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на службу за мобілізацією у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , і відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника 3 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 2,9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України , солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися вимог військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканості державного кордону та охорони суверенних прав України.
Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, свідомо 01 квітня 2016р. вирішив стати на злочинний шлях і самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Реалізуючи свій злочинний намір, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 01 квітня 2016 року, за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та станом до 01 вересня 2017 року до військової частини не повертався, а отриманий у зв`язку з чим вільний час використав на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
01 вересня 2017р. солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків військової служби. Перебуваючи поза місцем служби, солдат ОСОБА_6 весь час перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважним причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін згідно ст. 349 ч. 3 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідки ОСК ГУНП в Харківській області, ОСК ГУНП в Миколаївській області та ОСК МВС України № 121-09062017/63210 від 09.06.2017р. про судимість ОСОБА_5 , згідно якої обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово судимий, останній раз 15.06.2011р. Казанківським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 297 КК України до 3 років 10 місяців обмеження волі, 26.06.2014р. звільнений Новобузьким районним судом Миколаївської області на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014р.» (а.к.п. 28, 29);
- інформація Новобузької центральної районної лікарні № 241-01-11 від 29.06.2017р., згідно якої ОСОБА_5 на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за допомогою не звертався (а.к.п. 34);
- характеристика обвинуваченого ОСОБА_5 , видана за місцем мешкання селищний головою с. Жовтневе, Новобузького району Миколаївської області, згідно якої селищна рада компрометуючими матеріалами відносно ОСОБА_5 не володіє, скарг від сусідів та інших мешканців до виконкому не надходило, до адміністративної відповідальності не притягувався (а.к.п. 88);
- службова характеристика ОСОБА_5 , видана за місцем проходження служби, згідно якої ОСОБА_5 характеризується з негативного боку, не дисциплінований та не відповідальний, не подає приклад товаришам, авторитету серед командування та співслужбовців не має, поставлені западання виконує неохоче (а.к.п. 18);
- посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 03.06.2016р.Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 , згідно якого ОСОБА_5 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.к.п. 84);
- довідка військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 524 від 20.11.2015р., згідно якої ОСОБА_5 дійсно з 09.09.2015р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.к.п. 90).
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_5 вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: в силу ст. 89 КК України не засуджений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується негативно, за місцем мешкання характеризується посередньо, є учасником бойових дій, має на отриманні неповнолітню дитину 2012 року народження.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини. Обставин, що обтяжують покарання, в судовому засіданні не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України не засуджений, його відношення до скоєного злочину, та вважає, що виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Цивільний позов не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі немає.
В ході досудового слідства обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя