АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/224/17 Номер провадження 11-кп/786/676/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
з участю
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000202 від 07.07.2016 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, без постійного місця проживання та реєстрації
за апеляційними скаргами прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він не погоджується з кваліфікацією його дій за ч.3 ст.185 КК України та прохає пом`якшити призначене судом покарання. Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що він не проникав до приміщення звідки викрадена рушниця, оскільки мав до нього вільний доступ.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 вбачається, що він також не згоден з кваліфікацією дій свого підзахисного за ч.3 ст.185 КК України оскільки обвинувачений мав вільний доступ до приміщення де зберігалась рушниця. Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч.2 ст.185 КК України та пом`якшити призначене покарання до шести місяців арешту.
Не оспорюючи фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_11 призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Свої вимоги щодо необхідності призначення більш суворого покарання апелянт обґрунтовує тим, що при призначенні покарання суд не врахував ступені тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який попри молодий вік неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, суспільно-корисною працею не займається, не працює, певний час переховувався від слідства.
Згідно вироку місцевого суду, 07 липня 2016 року денної пори доби обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на прибережній зоні Павлівського ставка, розташованого в межах Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, діючи повторно, умисно, таємно, через незамкнені двері проник до сторожки, належної потерпілому ОСОБА_12 , звідки викрав належну потерпілому ОСОБА_12 мисливську гладко ствольну рушницю ТОЗ-63 16-го калібру, серія НОМЕР_1 вартістю 4920 грн., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих ними апеляційних скарг; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні та заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту; перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення виходячи з такого.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України є аналогічними тим, що перевірялись в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Так, висновки суду щодо вчинення ОСОБА_7 крадіжки майна ОСОБА_12 підтверджуються належними та допустимими доказами, наведеними у вироку. Зокрема, свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_7 суд зробив на підставі доказів, які він безпосередньо дослідив за участю обвинуваченого і його захисника, та належно оцінив із дотриманням положень ст.94 КК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3ст.374 КПК України суд навів у своєму вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, факту крадіжки не заперечує й сам обвинувачений. Натомість, його доводи про те, що він мав вільний доступ до приміщення з якого вчинив крадіжку рушниці є неспроможними.

Так, в основу обвинувального вироку суд обґрунтовано поклав логічні, послідовні, узгоджені з матеріалами кримінального провадження показання потерпілого ОСОБА_12 про те, що він проживав біля ставків в окремому від інших працівників вагончику, який зачиняв, і до якого інші працівники не мали вільного доступу.

Під час апеляційного перегляду вироку, сам обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що зайшов до вагончика з метою забрати рушницю потерпілого.

Таким чином, враховуючи направленість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 на незаконне заволодіння рушницею потерпілого ОСОБА_12 та відсутність у ОСОБА_7 вільного доступу до приміщення, де зберігалося викрадене майно, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції який кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення.
Доводи прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання за вчинене, а також доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність пом`якшення покарання колегія суддів вважає безпідставними виходячи з такого.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд дотримався цих вимог закону.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому суд врахував як ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, так і дані щодо особи винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності, характеризується негативно, суспільно-корисною працею не займається, не має сім`ї та постійного місця проживання.

При цьому суд першої інстанції правомірно вказав на відсутність обставин які відповідно до статей 66, 67 КК України обтяжують та пом`якшують покарання.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів є реальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Як вбачається зі змісту вироку, суд призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання передбачене ч.3 ст.185 КК України. Натомість, апелянт в своїй скарзі не навів підстав для призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.185 КК України. За таких обставин апеляційні вимоги щодо пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання не підлягають до задоволення.

Суд належним чином обґрунтував вид і розмір покарання призначеного ОСОБА_7 які повністю відповідають вимогам ст.65 КК України. Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора щодо скасування вироку суду через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості та ухвалення нового вироку з призначенням ОСОБА_7 більш суворого покарання.

Таким чином, переглянувши вирок в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 405,407, 418 КПК України колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 24.05.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
С У Д Д І:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15