Номер провадження 1-кп/243/219/2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» грудня 2017 року судова колегія Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
- секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
- прокурора - ОСОБА_5 ,
- обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
- захисників обвинуваченого - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000619 від 23 липня 2016 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Апеляційного суду Донецької області 27 грудня 2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торецьк (Дзержинськ) Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який займав посаду міського голови м. Торецька Донецької області до 29 серпня 2016 року, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 110 ч. 2, ст. 258-3 ч. 1 КК України.
ОСОБА_6 захід забезпечення кримінального провадження був обраний у виді тримання під вартою.
В С Т А Н О В И Л А:
До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшли матеріали кримінального провадження внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000619 від 23 липня 2016 року з Обвинувальним актом та додатками, які надійшли з Апеляційного суду Донецької області 27 грудня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 110 ч. 2, ст. 258-3 ч. 1 КК України .
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 17 серпня 2016 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 в ході досудового слідства був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
Ухвалою колегії судів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2017 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою був продовжений до 25 січня 2018 року включно.
14 грудня 2017 року у судовому засіданні прокурор заявив Клопотання про скасування ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області 17 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України. Обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання
під вартою було обумовлено відповідними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме тим, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані ризики встановлені з урахуванням того, що ОСОБА_6 , вчинив особливо тяжкий злочин проти громадської безпеки, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, у зв`язку з чим може переховуватись від органів досудового слідства та суду на території непідконтрольній органам державної влади та правоохоронними органами України та в Російській Федерації.
Разом з тим, відповідно до Мінської угоди, узгодженої на саміті в м. Мінську 11-12 лютого 2015 року учасниками угоди, розроблено комплекс заходів з метою деескалації збройного конфлікту на сході України. Так, Мінською угодою від 12 лютого 2015 року передбачено необхідність забезпечення звільнення та обмін осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів вказаної категорії на території України та осіб, що незаконно утримуються на території ОРДЛО, на основі принципу «всіх на всіх». Обвинуваченим ОСОБА_6 , було виявлено бажання та надана добровільна письмова згода бути звільненим для подальшого переміщення на тимчасово непідконтрольну органам державної влади України територію в рамках вищевказаних домовленостей, які досягнуті в м. Мінську. В зв`язку з цим вважає, що для виконання узгодженого тристоронньою контактною групою плану Мінських угод щодо обміну осіб, ризики передбачені ст. 177 КПК України на даний час відсутні.
Просить суд скасувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, звільнивши його в залі суду та зобов`язати ОСОБА_6 з`явитись в наступні судові засідання.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Клопотання прокурора підтримали, та вважають, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, звільнивши його в залі суду з під варти, оскільки ОСОБА_6 було виявлено бажання та надана добровільна письмова згода бути звільненим для подальшого переміщення на тимчасово непідконтрольну органам державної влади України територію в рамках вищевказаних домовленостей, які досягнуті в м. Мінську.
Заслухавши думку учасників судового засідання, при вирішенні питання про скасування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судова колегія дійшла висновку про необхідність задовольнити Клопотання прокурора з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні Клопотання про скасування обраного у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Відповідно до підпункту «с» пункту 1 та пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Зі змісту ст. 1 Конвенції вбачається, що держава гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Згідно до ст. 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого судом порушення, а також усунення підстави для надходження до суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в суді.
Відповідно до зазначених положень, колегія суддів вважає за необхідне, під час вирішення питання щодо доцільності скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , який перебуває під вартою більше ніж один рік, слід врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини за ст. 5 Конвенції, яка є обов`язковою у справах щодо України, та викладена в рішенні по справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, відповідно до якої зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.
Зазначена правова позиція також викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Яблонський проти Польщі», «І.А. проти Франції, «Іловецький проти Польщі».
Колегія суддів під час розгляду клопотання бере до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який має родину, постійне місце проживання, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, до арешту займав посаду мера м. Дзержинська (м. Торецька) Донецької області, має позитивну репутацію.
Вказані обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, що свідчить про зниження наявності ризиків незаконного впливу на свідків та ризику переховування від суду.
По даній справі у судовому засіданні допитані практично усі свідки сторони обвинувачення, їх покази зафіксовані засобами фіксування.
Всі докази по справі були зібрані стороною обвинувачення, будь-які нові докази його винуватості відсутні, що на думку колегії суддів, дає підстави вважати про неможливість обвинуваченого здійснювати тиск або вплив на свідків та знищити або спотворити наявні у сторони обвинувачення докази по справі.
Колегією суддів не були встановлені нові ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою.
Відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які обвинувачуються у вчинення злочинів, передбачених ст. 109-114, 258- 258-5, 260-261 КК України.
Тобто у розумінні національного законодавства відсутня альтернатива застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Однак колегія суддів, враховуючи вказану норму Закону, виходячи з розумності строків розгляду справи, захисту прав людини, закріплених в Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає, що ч.5 ст. 176 КПК України вступає в протиріччя з нормами міжнародного права.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Статтею 9 Конституції України закріплено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною 17 липня 1997 року і з цього часу є невід`ємною частиною національного Законодавства.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне і доцільне застосувати норми міжнародного права, які мають вищу юридичну силу ніж Закони України, окрім Конституції України.
Вказана позиція закріплена в національному законодавстві, а саме в ч. 2 ст. 1 КПК України, де передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Колегія суддів враховує і тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, однак відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Під час розгляду справи у суді стороною обвинувачення не було надано детального обґрунтування ризиків та не проведено належним чином їх аналіз.
Під час вирішення питання щодо скасування запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_6 під вартою колегія суддів бере до уваги стан здоров`я обвинуваченого.
Відповідно до ст.ст. 3, 27, 49 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 має низку тяжких захворювань.
Відповідно до Повідомлення Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України № 9/14709 від 20 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на диспансерному обліку в медичній частині «Бахмутської установи виконання покарань (№6)» з діагнозом: ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, цукровий діабет 2 типу середнього ступеню важкості, ожиріння 3 ступеню, хронічний калькульозний холецистит в стадії ремісії, органічний емоційно лабільний розлад особистості. На теперішній час стан здоров`я ОСОБА_6 задовільний.
Згідно Повідомлення Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України № 9/15688 від 09 листопада 2016 року, вбачається, що об`єм обстеження та лікування ОСОБА_6 за період знаходження в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України надається в строгій відповідності з документами, що регламентують їхню діяльність.
Виходячи з положень ст. 2, 3 Конвенції, колегія суддів також враховує стать, вік, стан здоров`я обвинуваченого, наявність скарг обвинуваченого на неналежне утримання в слідчому ізоляторі, відсутність надання йому належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору.
В своїх рішеннях по справах «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України», Європейського суду з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення. Відсутність належної медичної допомоги може, таким чином, становити поводження, що суперечить ст. 3 Конвенції.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів дійшла висновку, що сам факт огляду підозрюваного лікарем та призначення певного виду лікування автоматично не може призвести до висновку, що медична допомога була належною. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хумматов проти Азербайджану».
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому факті, що в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України не створено умов, необхідних для фактичного надання ОСОБА_6 лікування та запобігання ускладненню хвороби, а не лише усунення симптомів.
Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення Клопотання прокурора про скасування ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд вважає, що продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , з урахуванням незадовільного стану здоров`я та наявності хвороби, що прогресує та ставить під загрозу життя, не може бути виправдане міркуваннями безпеки.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З урахуванням наведеного стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного засобу.
Разом з тим колегія суддів, перевіривши на даній стадії судового розгляду матеріали кримінального провадження, вважає достатніми дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.110 ч. 2, 258-3 ч.1 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України суд має право зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставин, передбачених пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Відповідно до Мінської угоди, узгодженої на саміті в Мінську 11-12 лютого 2015 року учасниками угоди, розроблено комплекс заходів з метою дескалації збройного конфлікту на сході України. Відповідно до ч. 6 Мінської угоди від 12 лютого 2015 року, забезпечити звільнення і обмін всіх заручників і незаконно утримуваних осіб на основі принципу «всіх на всіх». Цей процес має бути завершений не пізніше як на п`ятий день після відводу.
Так, Мінською угодою від 12 лютого 2015 року передбачено необхідність забезпечення звільнення та обмін осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів вказаної категорії на території України та осіб, що незаконно утримуються на території ОРДЛО, на основі принципу «всіх на всіх».
Таким чином, за викладених та детально проаналізованих обставин в їх сукупності, колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо доцільності скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і вважає доцільним задовольнити Клопотання прокурора про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , звільнивши його з під варти в залі суду негайно.
На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, ст. ст.177- 178, 181, 183,194, 201, 202, 331, 371-372, 376 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити.
Захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_10 скасувати та звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду негайно.
Зобов`язати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з`являтися в судові засідання за викликом Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, що розташований за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2.
Копію ухвали вручити прокурору та обвинуваченому, направити Начальнику Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти цієї ухвали можуть бути включенні до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.
Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.
Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3