АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/3793/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2317/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
її захисника адвоката - ОСОБА_8

перекладача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 641/3793/16-к за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.ст.15ч.2 та 115 ч.1 КК України
за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 9 червня 2017 року,
У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 9 червня 2017 року,щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кегичівка, Кегичівського району, Харківської області, громадянки України, із неповною середньою освітою, незаміжньої, не працє, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , судимої
26.08.2015 року за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік,
визнано виннуватою і засуджено за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. На підставі ст.. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26.08.2015 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Скасовано звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням, за вироком від 26 серпня 2015 року. Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з 9 березня 2016 року, зараховано строк її попереднього ув`язнення з 9 березня 2016 року по 9 червня 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два позбавлення волі. Запобіжний захід продовжено до набрання вироком законної сили. Вирішено долю речових доказів.
З цим вироком не погодилися прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 , які подали апеляційні скарги.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок районного суду скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, застосувати вимоги ст. 71 КК України і призначити ОСОБА_7 покарання у виді 11 років позбавлення волі. Обвинувачена в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченої. Захисник адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду змінити та перекваліфікувати кримінальне праваопорушення з ч.2 ст.15 , ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, і, відповідно, пом`якшити покарання.
Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинуваченої її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченої та адвоката підлягають задоволенню, виходячи з виходячи з наступного:
Як було встановлено оскаржуваним вироком суду, 9 березня 2016 року близько 6.00 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в квартирі своєї знайомої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою помсти за образу ОСОБА_11 її співмешканцем ОСОБА_12 та на грунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення смерті ОСОБА_12 , заздалегідь взявши за місцем свого мешкання ( кв. АДРЕСА_3 ) кухонний ніж, тримаючи його в правій руці підійшла до ОСОБА_12 , який сидів в кріслі в одній з кімнат квартири ОСОБА_11 та діючи умисно нанесла удар кухонним ножем в передню поверхню лівої половини грудної клітини у проекцію 4-5 ребер по лівій середньо ключичній лінії ОСОБА_12 , спричинивши колото-різане поранення лівої половини груді, яке проникає в плевральну порожнину без ушкодження внутрішніх органів, що є тяжким тілесним ушкодженням. Далі ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного наміру, направленого на спричинення смерті ОСОБА_12 , продовжуючи свої злочинні дії, намагалась нанести йому ще один удар вказаним ножем в область грудної клітини зліва, однак, свій намір до кінця не довела через те, що ОСОБА_12 почав вставати, прикривши лівою рукою ділянку попередньо спричиненого ушкодження. В результаті цього, ОСОБА_7 влучила в тильну поверхню лівої кисті, в проекції другої п`ясткової кістки потерпілого, спричинивши різану рану лівої кисті, що є легким тілесним ушкодженням, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. Після цього, ОСОБА_12 , усвідомлюючи реальну загрозу для свого життя, вийшов з кімнати та покинув квартиру ОСОБА_11 , вийшовши на вулицю де випадковий перехожий викликав швидку медичну допомогу, працівники якої вчасно надали першу медичну допомогу потерпілому та доставили його до медичного закладу, тим самим врятувавши його від настання смерті, що позбавило ОСОБА_7 можливості довести свій злочинний намір до кінця. Одже, ОСОБА_7 вчинила усі дії, які вважала необхідними для доведення свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_12 , однак з причин, що не залежали від її волі не змогла довести свій злочинний намір до кінця тому, що потерпілий покинув місце вчинення кримінального правопорушення та йому вчасно надано медичну допомогу.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України не визнала, пояснивши, що умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_12 вона не мала та зазначила, що потерпілого ОСОБА_12 вона знає з 2015 року, він жив з ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 . 08 березня 2016 року вони разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вживали алкогольні напої десь до 24:00 год. Потім ОСОБА_15 пішла до себе, а ОСОБА_16 пішов в кіоск придбати алкогольних напоїв. Приблизно через п`ять хвилин повернулась ОСОБА_15 та сказала, що хоче вигнати ОСОБА_12 , а він не уходить, душить та б`є її. Вона пішла разом з ОСОБА_11 до неї додому, ОСОБА_12 лежав спав на дивані. ОСОБА_15 стягувала ОСОБА_12 з дивану, він сів у крісло та почав обзивати ОСОБА_11 та її. Вона була у стані алкогольного сп`яніння, взяла ніж, хотіла налякати ОСОБА_12 та підійшла до нього. ОСОБА_12 взяв її за руку, і вона впала на нього в крісло, оскільки була п`яна. Він її відштовхнув, вона встала та побачила ніж в крові. ОСОБА_15 сказала їй, що ОСОБА_12 пішов у ванну кімнату, змити кров. Вона попросила ОСОБА_17 вивести ОСОБА_12 на вулицю. Вона нанесла ОСОБА_12 лише один удар ножем ненавмисно, а коли впала на нього.
Суд першої інстанції вважав, і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду, вина обвинуваченої ОСОБА_7 повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів:
- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що 08 березня 2016 року він перебував в квартирі своєї співмешканки ОСОБА_11 , вони напередодні з нею посварилися і вона пішла до сусідів. 9.03.2016 року біля 6 години він сидів у кріслі та чекав на повернення ОСОБА_11 . ОСОБА_11 повернулась із сусідкою - ОСОБА_7 , що перебувала в стані алкогольного сп`яніння та побачила чергову сварку між ним та ОСОБА_18 .. Після цього ОСОБА_7 кудись пішла, а повернувшись підійшла до нього та сказала, що «порве за подругу», і він відчув удар у груди,як поштовх, він підвівся з крісла та відчув удар в руку, якою тримався за ліву частину груді, потім побачив ніж в правій руці ОСОБА_7 . Він пішов у ванну кімнату змивати кров та перемотав руку туалетним папером, одягнувся та вийшов на вулицю. Він сів на лавку, оскільки не міг йти далі. Перехожі, побачивши його, викликали швидку медичну допомогу;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що ОСОБА_7 знає з 2013 року, а проживала вона у нього з 2015 року. В ніч з 08 березня на 09 березня 2016 року, близько 02:00 год. до них прийшла сусідка ОСОБА_19 , яка була дуже збуджена, та попросила викликати працівників поліції, оскільки посварилась з ОСОБА_12 і не хотіла з ним знаходитись в одній квартирі. ОСОБА_11 викликала працівників поліції та залишилась чекати на них в їх квартирі. Він, на прохання ОСОБА_11 , придбав алкогольні напої, спочатку горілку, а потім пиво. Потім до них зайшов сусід ОСОБА_20 і вони разом вживали алкогольні напої. Він ще виходив купляти алкогольні напої. Через деякий час ОСОБА_20 пішов до себе додому, а він побачив, що двері в кімнату ОСОБА_11 відкриті. ОСОБА_11 попросила його провести ОСОБА_12 на вулицю. Коли він його проводжав, ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_7 ударила його ножем. Він не звернув на це увагу, крові у ОСОБА_12 не бачив, та повернувся додому, а потім до них приїхали працівники поліції та забрали ОСОБА_7 ;
-показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що з листопада 2015 вона разом проживала з ОСОБА_21 . З 08 березня на 09 березня 2016 року вона посварилась з ОСОБА_12 та прийшла до своїх сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_17 і розповіла про сварку. В неї не було телефону, вона не могла викликати працівників поліції, ОСОБА_22 запропонував їй викликати працівників поліції. Вона хотіла вигнати ОСОБА_12 з квартири. В квартирі ОСОБА_17 вона перебувала деякий час, разом з ОСОБА_7 вони вживали спиртні напої. Не дочекавшись приїзду працівників поліції, вона пішла до своєї квартири разом із ОСОБА_7 , яку вона попросила піти з нею. ОСОБА_7 бачила їх чергову сварку з ОСОБА_12 та кудись пішла. Вона сіла на диван та дивилась телевізор, ОСОБА_7 повернулась, підійшла до ОСОБА_12 та про щось спілкувалась з ним, про що, вона не чула. ОСОБА_12 сидів у кріслі, ОСОБА_7 стояла навпроти нього. Коли ОСОБА_12 підвівся, вона побачила, що з його руки тече кров і він пішов в ванну кімнату, а вона пішла за ним. Удару вона не бачила та жодних звуків не чула. ОСОБА_7 вийшла з їх квартири, коли вона пішла за ОСОБА_12 у ванну кімнату. Потім ОСОБА_12 одягнувся та пішов на вулицю, а вона побачила у ОСОБА_7 в руці ніж;
-протоколом огляду місця події від 09.03.2016 року - квартири АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено ніж з нашаруванням рідини бурого кольору та ватний тампон зі змивами рідини бурого кольору з кухонного столу;
-протоколом огляду місця події від 09.03.2016 року , в ході якого оглянуто квартиру ОСОБА_11 АДРЕСА_4 , під час якого було вилучено змиви рідини бурого кольору з підлоги кімнати, коридору, ванної кімнати та рукомийника ;
-протоколом затримання ОСОБА_7 в порядку ст..208 КПК України від 9.03.2016 року, з якого вбачається, що під час обшуку ОСОБА_7 в неї було вилучено: джинси синього кольору з ременем,майку чорного кольору,спортивну кофту на змійці, пару кросівок біло блакитного кольору;
-постановами від 10.03.2016 року та від 19.04.2016 року про визнання та приєднання як речових доказів ножа, брюк із джинсової тканини темно-синього кольору, жіночих кросівок, жіночої куртки, жіночої майки та змивів речовини бурого кольору з квартир АДРЕСА_5 та протоколами їх огляду від 10.03.2016 року та від 19.04.2016 року, які також були оглянуті під час судового розгляду;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 20.04.2016 року за участі потерпілого ОСОБА_12 , в ході якого він розповів та показав, як відбувалися події 09.03.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , як наносила йому удари ОСОБА_7 та відеозаписом цієї слідчої дії, які підповідають його показанням під час судового розгляду. В той же час при проведенні слідчого експерименту 20.04.2016 року за участі свідка ОСОБА_11 ( із відеозаписом цієї слідчої дії) вона показала на інше місце, де знаходився потерпілий ОСОБА_12 і ОСОБА_7 ,обставин нанесення поранень потерпілому вона не бачила. Побачивши в руках ОСОБА_7 ніж та кров у ОСОБА_23 , вона разом з ним пішла до ванної кімнати змивати кров, а ОСОБА_7 покинула квартиру. ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 20.04.2016 року із відеозаписом цієї слідчої дії) показала, як відбувалися події 09.03.2016 року, як вона, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, взяла ніж, підійшла до ОСОБА_12 , нахилилася над ним, він взяв її за руку (передпліччя) та потяг на себе, від чого вона впала до нього в крісло, оскільки була п`яна. Він її відштовхнув, вона встала та побачила ніж в крові. Інших подробиць події вона не пам`ятає;
- висновком судово-медичної експертизи № 1850-ая/16, від 22.04.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_12 мали місце: колоте-різане поранення лівої половини груді, в проекції 4-5 ребер по лівій середньо-ключичній лінії, яке проникає в плевральну порожнину без ушкодження внутрішніх органів що є тяжким тілесним ушкодженням, а також різана рана лівої кисті , в проекції 2-ої п`ясткової кістки, - що є легким тілесним ушкодженням, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6-ти днів. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії гострого предмету, який володіє колюче-ріжучими властивостями. Отримані пошкодження могли бути отримані не пізніше дати звернення та встановлення ушкодження у лікувальному закладі, тобто 09.03.2016 року;
- висновком судово-медичної експертизи № 2401-ая/16 від 22.04.2016 року, відповідно до якого не виключена можливість, що між подіями, які сталися 09.03.2016 року та тілесними ушкодженнями,які були виявлені на тілі ОСОБА_12 , є причинно-наслідковий зв`язок. Судити про послідовність утворення тілесних ушкоджень , виявлених у ОСОБА_12 не є можливим, у зв`язку з тим, що вони були спричинені у короткий проміжок часу;
- висновком судово-медичної експертизи № 2438-ая/16 від 25.04.2016 року,яким підтверджено висновки вищенаведених судово-медичних експертиз, а також зазначено, що показання ОСОБА_12 , надані ним при проведенні слідчого експерименту 20.04.2016 року, в цілому не суперечать наявним судово- медичним даним в частині способу спричинення та механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень. Згідно з наданою медичною документацією, раньовий канал в ділянці проникаючого колото-різаного поранення мав напрямок спереду-назад. Не виключено, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_12 могли бути спричинені гострим предметом, який володіє колюче-ріжучими властивостями, в тому числі і ножем, який було представлено на дослідження, як речовий доказ;
-висновком судово-медичної експертизи № 351-ц/2016 від 15.04.2016 року, згідно з якою сліди крові, що виявлені та вилучені в ході огляду місця події в квартирі АДРЕСА_4 могли бути залишені потерпілим ОСОБА_12 ;
-висновком судово-імунологічної експертизи № 599-И/16 від 25.03.2016 року, згідно з якою виявлена на кросівку на праву ногу, вилученому у ОСОБА_7 , кров що могла бути залишена ОСОБА_12 ;
-висновком судово-медичної експертизи № 501-ц/2016 від 18.04.2016 року, відповідно до якої на кухонному ножі, виявленому та вилученому під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_6 виявлено кров, походження якої від ОСОБА_12 не виключається;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 20.04.2016 року, під час якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав ніж, що був в руках ОСОБА_7 09.03.2016 року, яким вона наносила йому удари;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 20.04.2016 року, згідно з яким, свідок ОСОБА_15 впізнала ніж, що був в руках ОСОБА_7 09.03.2016 року.
Суд першої інстанції правильно вважав показання потерпілого достовірними, оскільки вонио є послідовними протягом досудового розслідування та судового розгляду, піддати їх сумніву підстав немає, показання потерпілого і свідків в основному співпадають між собою та з іншими об`єктивними даними. Підстав оговорювати обвинувачену ОСОБА_7 потерпілим та свідками судом не встановлено. Суд першої інстанції дав належну оцінку, як зазначеним доказам у їхній сукупності, так і показанням обвинуваченої ОСОБА_7 щодо відсутності в неї умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_24 , вважає ці її показання способом захисту.
Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 7.02.2003 року роз`яснив , що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирувати виходячи з усіх обставин вчиненого діяння, зокрема ,враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість та локалізацію поранень, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Згідно з частиною другою ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння ( дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки та бажала їх настання. Суд, виходячи із досліджених доказів, правильно вважав, що ОСОБА_7 , наносячи удар ножем у місце розташування життєво важливих органів, усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки, а саме смерть потерпілого, та бажала їх настання. Про намір ОСОБА_7 вчинити вбивство ОСОБА_12 свідчить спрямованість її дій, те, що вона взяла кухонний ніж з довжиною леза 77 мм. та умисно і цілеспрямовано нанесла йому два удари, один з яких проникаючий, в передню поверхню лівої половини грудної клітини у проекцію 4-5 ребер по лівій середньо ключичній лінії ОСОБА_12 , спричинивши колото-різане поранення лівої половини груді, яке проникає в плевральну порожнину без ушкодження внутрішніх органів та майже одразу намагалась нанести йому ще один удар вказаним ножем в область грудної клітини зліва. Свої протиправні дії ОСОБА_7 припинила, оскільки потерпілий ОСОБА_12 у супроводі ОСОБА_11 направився до ванної кімнати, де змив кров, одразу одягнувся та залишив квартиру. За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину доведена повністю. Кваліфікація її дій як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство) за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України відповідає матеріалам справи.
Що стосується призначеного покарання, суд першої інстанції послався на те, що вивченням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено,що вона раніше судима та вчинила кримінальне правопорушення в період випробування, за місцем проживання характеризується задовільно, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є осудною особою, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно зі ст.66 КК України, судом не встановлено, а обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Правильно було застосовано і вимоги ст. 71 КК України.
Разом з тим, ураховуючи молодий вік обвинуваченої, те, що вона раніше не засуджувалася до реального позбавлення волі, а також те, що мав місце замах на злочин і конкретного результату в виді позбавлення життя обвинувачена не досягла, колегія суддів уважає за можливе пом`якшити покарання, але в межах санкції норми кримінального закону, за яким її засуджено.
Колегія суддів також уважає за необхідне зарахувати в строк покарання ОСОБА_7 попереднє ув`язнення з 10.06.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, згідно зі ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року.
При цьому, колегія суддів виходить із того, що згідно вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року колегія суддів зараховує обвинуваченим попереднє ув`язнення в строк призначеного покарання з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ця норма кримінального закону є імперативною і відповідної заяви про її застосування не потребує. Колегія суддів ураховує, що Законом України від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування". Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Оскільки зазначений Закон України був офіційно опублікований 20 червня 2017 року, за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року має бути зараховане попереднє ув`язнення з моменту затримання обвинувачених і по 20 червня 2017 року. У решті зарахування здійснюється день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При цьому, колегія суддів виходить з вимог ст.5 КК України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Ураховуючи зазначене, попереднє ув`язнення з моменту затримання до набрання чинності зазначеним Законом підлягає зарахуванню за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Законі від 26 листопада 2015 року.
Період з моменту затримання до проголошення вироку було зараховано цим вироком у відповідності з зазначеним законом.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги: прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 9 червня 2017 року, щодо ОСОБА_7 змінити.
Пом`якшити ії покарання, призначене за ч.2 ст.15, та ч.1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначенего покарання частково приєднати покарання, не відбуте за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2015 року та остаточно призначити покарання в виді позбавлення волі на 7 /СІМ/ років 1 /ОДИН/ місяць.
У решті вирок суду від 9 червня 2017 року залишити без змін.
Згідно вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання попереднє ув`язнення з 10 червня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали, а засудженою - у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя
________________ __________________ ____________________

ОСОБА_25 ОСОБА_26 ОСОБА_27