11-сс/775/113/2018(м)
263/2642/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

заявника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження №0000365 за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 березня 2018 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою останнього на бездіяльність слідчого слідчого управління прокуратури Донецької області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №000365 від 20 квітня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

06 березня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області зі скаргою на бездіяльність слідчого слідчого управління прокуратури Донецької області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365 від 20 квітня 2017 року, яка полягала у неповідомленні його як потерпілого, яким він себе вважав, про час та місце проведення процесуальних (слідчих) дій, прийняті процесуальні рішення, що є порушенням п.4 ч.2 ст.56, ст.111 КПК України, просив визнати таку бездіяльність незаконною та зобов`язати слідчого повідомити його про усі проведені слідчі дії і прийняті процесуальні рішення,та робити це в подальшому.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 березня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого на підставі ч.4 ст.304 КПК України.

На зазначену ухвалу ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, як незаконну та необґрунтовану. Вказує, що слідчий суддя, відмовляючи у відкритті провадження, прийшов до помилкового висновку про те, що така бездіяльність слідчого не підлягає оскарженню у зв`язку неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, що, в свою чергу, призвело до порушенням судом таких принципів кримінального провадження, як забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності та розумність строків судового розгляду.

Заслухавши доповідача, заявника ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скаргиперевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.303,304 КПК України, практики Європейського суду з прав людини і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора і слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яку він викладає у своїх рішеннях. Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак ЄСПЛ повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою ( Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Відповідно до ч.4 ст.304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Статтею 303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Як вбачається зі змісту самої скарги та матеріалів кримінального провадження за скаргою ОСОБА_5 , останній оскаржує неповідомлення слідчим його, як потерпілого, з усіма проведеними слідчими (процесуальними) діями та прийнятими процесуальними рішеннями під час досудового розслідування в контексті вимог ст.111 КПК України.

Норма, передбачена ст.111 КПК України, є загальною, яка фактично регламентує спосіб сповіщення учасників кримінального провадження з приводу проведення відповідної процесуальної дії або прийняття процесуального рішення чи здійснення процесуальної дії, не містить певних зобов`язань з боку слідчого та строки їх виконання.

Слідчим суддею при вивченні скарги ОСОБА_5 надано належної оцінки зазначеним обставинам і вимогам кримінального процесуального закону, правильно встановлено, що вказана процесуальна норма не містить жодних зобов`язань органу досудового розслідування щодо повідомлення в межах даного кримінального провадження таких учасників кримінального провадження, явка яких не є обов`язковою, з усіма процесуальними (слідчими) діями та процесуальними рішеннями, більш того, це є правом слідчого в розумінні таємниці досудового розслідування.

Слідчим суддею правильно встановлено, що ОСОБА_5 не надано даних щодо конкретних слідчих дій чи процесуальних рішень, а самі вимоги носять загальний характер, тобто він фактично оскаржує бездіяльність слідчого, яка полягає у неналежному виконанні ними своїх процесуальних обов`язків щодо якісного проведення досудового розслідування стосовно нього та своєчасного його закінчення, що не є предметом оскарження відповідно до правового змісту вимог ч.1 ст.303 КПК України. За таких обставин слідчий суддя дійшов до правильного та обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 .

А тому доводи апелянта про незаконність судового рішення є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст.409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.304,370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407,418 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 березня 2018 року, якою відмовлено у відкриття провадження за скаргою останнього на бездіяльність слідчого слідчого управління прокуратури Донецької області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №000365 від 20 квітня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області