Справа №359/4214/17
Провадження №1-кп/359/329/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Косолари Тетрицкарайського району Республіки Грузія, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, з середньою освітою, маючого на утриманні малолітню дитину, не судимого в силі вимог ст. 89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого в АДРЕСА_2 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, -
ОСОБА_6 вчинив вбивство ОСОБА_9 через необережність за наступних обставин.
Так, 26.03.2017 року, в період часу з 01.00 год. до 02.00 год., в приміщенні гаражу на території гаражного кооперативу «Авіатор 2», що розташований по вул. Старокиївська в м. Борисполі Київської області, поблизу будинку №99, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за невстановлених причин виник словесний конфлікт.
Близько 02.00 год. 26.03.2017 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вийшли з гаражного кооперативу «Авіатор 2» та підійшли до супермаркету ТОВ «Фора» №226, що розташований по вул. Володимира Момота, 42/5 в м. Борисполі Київської області, де конфлікт між ними продовжився.
Біля 02.22 год. цього ж дня, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, зайшли за приміщення ТОВ «Фора» №226, з метою залагодження конфлікту. В цей час, у ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 без настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння останньому тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне нанесення тілесних ушкоджень потерпілому без спричинення його смерті, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 два удари кулаками рук зі значною силою прикладання в область обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у виді крововиливів в шкіру в очних ділянках, крововиливу в нижню губу ліворуч, не передбачаючи, що внаслідок цих ударів останній впаде і вдариться головою об асфальтне покриття та отримає тяжкі тілесні ушкодження, що призведуть до його смерті, хоча повинен був і міг такі наслідки передбачити.
Від указаних ударів ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на асфальтне покриття земельної ділянки, отримавши від падіння тілесні ушкодження у виді крововиливу в м`які тканини волосистої частини голови в поєднанні з лінійним переломом потиличної кістки, субдуральної гематоми над правою півкулею мозку, нерівномірно вираженого субарахноїдального крововиливу, який покриває півкулі мозку та мозочку, в лобних та лівій скроневій ділянках в поєднанні з вогнищами забою тканини мозку, добре вираженої борозни вдавлення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору.
Вказаний комплекс ушкоджень має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та призвів до смерті ОСОБА_9 .
Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в Київській міській клінічній лікарні швидкої допомоги внаслідок закритої черепно-мозкової травми.
Таким чином, ОСОБА_6 , вчинив умисні дії, які виразились у вбивстві через необережність, тобто скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення, а саме вбивства через необережність ОСОБА_9 , визнав, як визнав і суму заявленого цивільного позову щодо матеріальних збитків та моральної шкоди, яка ним не оспорюється.
Зазначив, що дійсно 26.03.2017 року перебував в компанії знайомих в гаражному кооперативі «Авіатор 2», де вони грали в настільний теніс. Після 01.00 год., у нього з ОСОБА_4 на території гаражного кооперативу виник конфлікт, причини якого суду не зазначив, посилаючись на власні релігійні переконання, оскільки є мусульманином. Для залагодження конфліктної ситуації, що сталася він з ОСОБА_9 та ще одним знайомим вийшли до магазину «Фора», що знаходився поруч. В подальшому відійшовши з ОСОБА_9 за указаний магазин, де вони перебували з ним самі, він намагався заспокоїти ОСОБА_9 словами та відповідними поясненнями, однак останній не реагував та продовжив його ображати перейшовши на особисті відносини, зважаючи на що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 один сильний удар кулаком руки з метою припинення розмов на тему, що зачіпала його особисті стосунки.
Як вказав обвинувачений, саме він наніс удар першим. Від отриманого удару ОСОБА_9 втратив свідомість і впав на асфальтне покриття головою її потиличною частиною, від чого на обличчі та голові потерпілого з`явилась кров. Після падіння останнього у нього не виникло сумнівів щодо можливості ним прийти до свідомості самостійно, однак він все одно попрохав знайому відвести ОСОБА_9 додому на таксі, на що дав відповідні кошти. Після падіння потерпілого приводили до тями обливанням водою та протиранням. Також повідомив суду, що раніше займався у бійцівському клубі і неодноразово отримував аналогічні удари, а тому і не міг уявити, що завдання ним одного удару призведе до таких наслідків, у вигляді смерті потерпілого.
Також повідомив, що коли дізнався, що ОСОБА_9 перебуває в лікарні намагався допомогти йому в лікуванні матеріально та пропонував проведення такого лікування в іншій лікарні, на що батько відмовився в категоричній формі.
ОСОБА_6 просив застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», про що подав відповідну письмову заяву, зважаючи на наявність у нього неповнолітньої дитини відносно якої останній не позбавлений батьківських прав.
Судом роз`яснено обвинуваченому наслідки застосування амністії щодо обвинуваченого, після чого останній погодився та наполягав на її застосуванні. Щодо застосування амністії захисник та прокурор не заперечували.
Судом досліджені докази обвинувачення, надані прокурором на підтвердження скоєння ОСОБА_6 вбивства з необережності.
Заслухавши покази обвинуваченого, потерпілого та дослідивши надані обвинуваченням докази, суд приходить до наступних висновків.
Кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 119 КК України є вірною з наступних підстав.
Об`єктом даного злочину є життя особи, а об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) діянням - посяганням на життя іншої людини; 2) наслідками у вигляді й смерті; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням і наслідками. Злочин вважається закінченим з моменту настання смерті особи. ОСОБА_6 є суб`єктом вчинення даного злочину, а з суб`єктивної сторони злочин характеризується необережністю: злочинною самовпевненістю або злочинною недбалістю.
Вбивство через необережність слід відмежувати від випадкового заподіяння смерті (казусу), коли особа, що заподіяла смерть потерпілому, не передбачала настання смерті потерпілого від своїх дій (бездіяльності) і за обставинами справи не повинна була або не могла цього передбачати.
У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2007 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначається, що у випадках, коли особа позбавила потерпілого життя і передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність і кваліфікувати за ст. 119 КК України.
Роз`яснення чітко орієнтує судову практику на те, що від злочинної недбалості як різновиду необережної форми вини слід відрізняти так званий випадок (казус), коли особа не усвідомлювала свою дію або бездіяльність як таку, що утворює реальну загрозу для життя іншої людини, не передбачала настання смерті цієї людини, не повинна була та й не могла її передбачити.
Випадкове спричинення смерті є різновидом невинного спричинення шкоди воно не містить складу злочину за відсутністю ознак суб`єктивної сторони, а тому не тягне за собою кримінальної відповідальності, оскільки КК не передбачає об`єктивного ставлення у вину. Іноді випадкове заподіяння смерті може бути пов`язано з обставинами, що виключають злочинність діяння, зокрема, з необхідною обороною.
В даному випадку, достеменно встановлено, що ОСОБА_6 мав намір та заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_9 , який від отриманих ударів впав на асфальтове покриття та вдарився потиличною частиною голови, внаслідок чого останній отримав черепно-мозкову травму, від якої ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином своїми діями ОСОБА_6 проявив злочинну самовпевненість, що від його дій не настануть наслідки у вигляді смерті особи, якій було спричинено тілесні ушкодження. У цьому зв`язку, між діями ОСОБА_6 та наслідками є причинний зв`язок, а тому підстав для відсутності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, - судом не встановлено.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, окрім особистих показів обвинуваченого, є покази потерпілого ОСОБА_4 та висновки судово-медичних експертиз, якими встановлено механізм утворення тілесних ушкоджень, їх локалізацію, оскільки очевидців безпосереднього конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень не встановлено.
З цього приводу, прокурором, потерпілим та його представником, стороною захисту - жодних клопотань щодо дослідження додаткових доказів не заявлено, а суд самостійно вчинити такі дії немає законних підстав, а тому під час судового розгляду здійснювалось дослідження лише тих доказів, які надані сторонами провадження.
Розгляд кримінального провадження судом здійснюється лише в межах пред`явленого обвинувачення. В той же час, зміни обвинувачення прокурором та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.
Таким чином, механізм нанесення тілесних ушкоджень, що буди нанесені ОСОБА_9 судом встановлено на підставі показів обвинуваченого та висновків судово-медичних експертиз від 15.05.2017 року №7/828/2, №828/2, актів судово-медичного дослідження від 27.04.2017 року №691, та від 11.04.2017 року №272 (а.с. 99-111).
Згідно указаних досліджень виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 та причина смерті останнього у вигляді закритої черепно-мозкової травми. У цьому зв`язку, наявність інших тілесних ушкоджень у вигляді садна в ділянці передньої поверхні грудної клітки зліва, які є легкими тілесними ушкодженнями, не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та не спростовує пред`явленого обвинувачення.
В той же час свідчить про нещирість самого обвинуваченого при наданні ним показів.
Щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , суд приймає до уваги висновок судово-медичної експертизи від 15.05.2017 року №7/828/2 експерта ОСОБА_11 , згідно якого встановлено, що механізм утворення черепно-мозкової травми складався з: не менше ніж дворазової дії травмуючої сили, у вигляді тупого предмета з обмеженою поверхнею площини контакту (індивідуальні особливості якого не найшли свого відображення в ушкодженнях) в ділянку обличчя, саме очні ділянки, а також тупий предмет діяв в ділянку нижньої губи ліворуч (з напрямком травмуючої сили спереду-дозаду), про що свідчать виявлені синці у вищевказаних ділянках обличчя при проведенні експертизи трупа.
Таким чином встановлення того, що ОСОБА_6 наніс два удари кулаком руки підтверджується указаним висновком експерта, що спростовує покази обвинуваченого в частині завдання ним лише одного удару кулаком.
Подальші встановлені судом обставини та покази ОСОБА_6 щодо падіння ОСОБА_9 й отримання ним закритої черепно-мозкової травми, відповідають дійсності та підтверджуються указаним висновком експерта. З цього приводу нанесення таких ударів ОСОБА_6 не виключало можливість втрати рівноваги потерпілим та послідуюче його падіння та удар потиличною ділянкою голови об тупий твердий предмет з обширною, превуалюючою площиною поверхні контакту та виникнення внаслідок цього черепно-мозкової травми.
При цьому, такий механізм відповідає обставинам, на які вказував ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту з ним, який використовувався експертом при виконанні ним судово-медичної експертизи.
З цього приводу, суд критично оцінює покази ОСОБА_6 щодо нанесення ним лише одного удару кулаком.
В той же час, на Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
З показів обвинуваченого також можливо встановити причину виникнення конфлікту, як раптово виниклі неприязні стосунки між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , що і стало підставою для нанесення обвинуваченим ударів з метою нанесення тілесних ушкоджень, без мети настання смерті потерпілого.
З урахуванням наведеного та показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_6 дійсно вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 119 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Так, санкцією ч.1 ст. 119 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років, тому вчинений обвинуваченим злочин, згідно ст. 12 КК України, є середньої тяжкості.
Суд враховує, що обтяжуючих відповідальність обставин, визначених ст. 66 КК України, органами досудового слідства та судом не встановлено.
Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_6 обставин, відповідно до ст. 67 КК України, суд виходить з наступного.
Так, відносно щиросердного каяття та сприянню органу досудового розслідування в розкритті злочину, то суд не має можливості погодитись, з наявністю такої пом`якшуючої обставини у обвинуваченого. Судом встановлено, що покази останнього щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не відповідають встановленим фактичним обставинам щодо кількості нанесених ударів, і не підтверджуються висновками судово-медичних експертиз, що були досліджені. Крім того, ОСОБА_6 під час судового розгляду не зазначив безпосередні причини виниклого конфлікту з ОСОБА_9 .
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та його відношення до скоєного.
ОСОБА_6 має погашену судимість, за місцем проживання характеризується позитивно.
Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, його матеріальне становище, відношення останнього до скоєного, його сімейний стан тощо.
В ході розгляду кримінального провадження обвинувачений заявив про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» з підстав наявності на його утриманні одну неповнолітню дитину віком до 18 років, про що подав письмову заяву.
З цього приводу, суд приходить до висновку про можливість та необхідність застосування амністії до ОСОБА_6 , оскільки судом встановлені наявність підстав для її застосування.
Батьківство ОСОБА_6 підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, яке долучено ним до заяви та надане захистом при дослідженні інших доказів, що характеризують особу обвинуваченого.
Підстава для застосування акту амністії щодо ОСОБА_6 , передбачена п. в) ч.1 ст. 1 указаного Закону від 22.12.2016 року, що набрав чинності 07.09.2017 року, ст. 86 КК України, положеннями Закону України «Про застосування амністії», тощо.
Перешкод для застосування положень про амністію щодо ОСОБА_6 судом не встановлено. Так, злочин, передбачений ч.1 ст. 119 КК України, який ним вчинено, є злочином середньої тяжкості, і обвинувачений подав письмову заяву про застосування до нього амністії, яку підтримав в судовому засіданні. Кваліфікація дій останнього пов`язана із вчинення злочинних дій внаслідок необережності.
Таким чином, на підставі ст. 86 КК України та указаного вище Закону, обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного йому покарання.
Крім того, в даному судовому провадженні підлягає розв`язанню заявлений потерпілим цивільний позов.
Розгляд останнього здійснюється з дотриманням положень ст.ст. 128, 129 КПК України та вимог ЦПК України.
Так, в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав заявлений до нього позов в порядку ст. 174 ЦПК України. Підстав, які б давали суду можливість у цьому зв`язку не врахувати позицію ОСОБА_6 відсутні.
Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи», вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" та від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами.
Судом встановлено, що всі вимоги матеріального характеру потерпілим ОСОБА_4 мають своє підтвердження відповідними доказами, які наявні в матеріалах судової справи (а.с. 17-32). З цього приводу, вимоги потерпілого відповідають нормам ст. 1201 ЦК України, щодо відшкодування завданої йому матеріальної шкоди.
При розв`язанні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд керується відповідними положеннями ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, і вважає, остання підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, оскільки судом встановлено, що смертю сина останньому завдано значної моральної шкоди, яка повністю охоплюється заявленими вимогами.
Таким чином, позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню повному обсязі.
Долю речових доказів у справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не виявлені, про них не зазначив і прокурор.
Запобіжний захід ОСОБА_6 обирався згідно ухвали суду від 31.10.2017 року у виді домашнього арешту з покладенням на нього відповідних обов`язків. До набрання вироком суду законної сили, на думку суду, останній не підлягає зміні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 100, 122, 124, 126, 128, 129, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, Закону України «Про амністію у 2016 році», суд
ОСОБА_6 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Застосувати положення п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, та звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Речові докази у кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили: мобільний телефон марки «HTC» ІМЕІ НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_2 , - переданий на зберігання потерпілого, - залишити в користуванні ОСОБА_4 .
До набрання вироком суду законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді домашнього арешту з відповідними обов`язками, визначеними згідно ухвали суду від 31.10.2017року, - залишити попередній.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1