АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

скаржника ОСОБА_7

представника скаржника ОСОБА_8

представників потерпілого ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

встановила:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 21 листопада 2016 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно шляхом заборони відчуження та розпорядження на земельні ділянки від кадастровими номерами :01:003:0319, :01:038:0333, :02:003:0379, :02:003:0375, :02:003:0376, :02:003:0378, які належать ОСОБА_12 .

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував наступним.

30 грудня 2009 року, 16 квітня 2010 року, 21 травня 2010 року, 03 червня 2010 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 було укладено договори оренди земельних ділянок, розташованих у Царичанському районі Дніпропетровської області на строк 49 років та сплачено ОСОБА_12 орендну плату за весь термін дії договорів. ОСОБА_12 , не виконуючи умов укладених договорів, у 2016 році передала земельні ділянки, які знаходились в оренді у ОСОБА_13 , у користування ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , не повідомивши останніх про наявність договору оренди, заволодівши при цьому отриманими від ОСОБА_13 грошовими коштами.

22 вересня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Оскільки зазначені земельні ділянки є об`єктом кримінального правопорушення та визнані речовими доказами по справі, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, згідно ст. 170 КПК України.

Скаржники ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не погодились з даним рішенням суду. В своїх апеляційних скаргах, кожен окремо, просять ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту шляхом заборони права розпорядження земельними ділянками під кадастровими номерами :02:003:0378 площею 48,0722 га, :02:003:0375 площею 46,346 га, :02:003:0376 площею 29,4932 га, що належать на праві власності ОСОБА_12 та знаходяться у користуванні ОСОБА_11 , під кадастровим номером :02:003:0379 площею 30,3587 га, що належать на праві власності ОСОБА_12 та знаходяться у користуванні ОСОБА_7 .

В обгрунування своїх вимог посилаються на те, що земельні ділянки, на які накладено арешт та знаходяться у власності ОСОБА_12 , передані їм у користування на 150 років відповідно до Договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) посвідчених нотаріально та зареєстрованих в реєстрі № 789,797,799 та 796.

Правомірність права користування земельними ділянками підтверджено рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року у справі № 196/1152/16-ц, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 до ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Вважають, що земельні ділянки не мають слідів злочинів, не містять інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі не є предметом, що був об`єктом кримінально-протиправних дій, отже не відповідають критеріям речового доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, у даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру нікому не пред`явлено.

Оскільки рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року відмовлено у визнанні недійсними договорів про встановлення права користування земельними ділянками, укладених між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , та не скасовано право розпорядження земельними ділянками, вважають що арешт накладений слідчим суддею на заборону розпорядженням зазначеними земельними ділянками накладено необґрунтовано та незаконно.

Вказують, що про наявність арешту на земельні ділянки їм стало відомо з інформаційних витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 лютого 2018 року. Під час постановлення оскаржуваної ухвали їх в судове засідання не викликали, а копію ухвали слідчого судді ними було отримано 26 лютого 2018 року.

ОСОБА_13 подав до апеляційного суду заперечення на апеляційні скарги ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , в яких просить відмовити їм в задоволенні апеляційних скарг .

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на земельні ділянки, оскільки вони є об`єктом кримінального правопорушення та речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, апелянти не є власниками майна, на яке накладено арешт, воно знаходиться у них у користуванні, а тому, в розумінні ч. 7 ст. 173 КПК України, вони не мають права оскаржувати вказане рішення слідчого судді.

26 березня адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подала до суду клопотання про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що подальшого застосування арешту майна не вбачається. Арешт накладено необґрунтовано, оскільки предметом договорів між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 є земельні частки (паї), а не земельні ділянки, на які було накладено арешт. Під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя не дослідив матеріали, що мають значення для вирішення питання про арешт майна, земельні ділянки не є речовими доказами, не мають слідів злочинів, не містять відомостей, які можуть бути використані як докази по справі; не було враховано наслідків арешту для осіб, які користуються земельними ділянками.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи скаржника ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та клопотання про скасування арешту, просили їх задовольнити в повному обсязі, представника ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 , який вважав доводи апеляційних скарг безпідставними та просив відмовити в їх задоволенні, а також думку прокурора, який заперечував в задоволенні апеляційних скарг, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговорив доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з клопотання слідчого про арешт майна від 18 листопада 2016 року та додатків до нього, 22 вересня 2016 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, було внесено відомості до ЄРДР під номером 0000770.

Досудовим розслідуванням встановлено, що земельні ділянки під кадастровими номерами :02:003:0319, :01:038:0333, :02:003:0379, :02:003:0375, :02:003:0376, :02:003:0378, які перебувають у власності ОСОБА_12 є об`єктом кримінально протиправних дій та постановою слідчого від 17 листопада 2016 року їх визнано речовими доказами.

Висновки слідчого судді про часткове задоволення клопотання слідчого та про накладення арешту шляхом заборони відчуження та розпорядження на зазначені земельні ділянки, які належать ОСОБА_12 обґрунтовані доказами, наданими слідчому судді, які були досліджені в суді першої інстанції та є правильними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі- Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України арешт майна допускається в тому числі з метою збереження речових доказів, при цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів судового і кримінального проваджень, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, 22 вересня 2016 року Дніпровським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області було внесено відомості до ЄРДР за № 0000770 від 22 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою.

З метою недопущення вчинення ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_17 нових кримінальних правопорушень шляхом передання вказаних земельних ділянок з використанням підроблених документів іншим особам, збереження речових доказів, слідчий звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки під кадастровими номерами :02:003:0319, :01:038:0333, :02:003:0379, :02:003:0375, :02:003:0376, :02:003:0378, які належать ОСОБА_12 .

Як убачається з наданих до апеляційного суду матеріалів провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, слідчий суддя перевірив обставини на які були посилання в клопотанні про накладення арешту та прийшов до висновку про те, що зазначені в клопотанні слідчого земельні ділянки є об`єктом кримінального правопорушення та відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Колегія суддів, вважає, що слідчим суддею у відповідності до вимог ст. 172 КПК України були досліджені обставини у повному обсязі, необхідному для вирішення питання про накладення арешту, які відповідають матеріалам провадження та зроблено обґрунтований висновок про те, що зазначене майно є об`єктом кримінального правопорушення

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив матеріали, що мають значення для вирішення питання, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно є обґрунтована та доцільна.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є обґрунтованою та вмотивованою, порушень вимог процесуального закону при її постановлені допущено не було, підстав визнати, що на земельні ділянки необґрунтовано накладено арешт не вбачається, тому апеляційні скарги ОСОБА_11 та ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без зміни.

Що стосується клопотання адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Таким чином, клопотання про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, подане адвокатом ОСОБА_8 підлягає подачі до суду першої інстанції.

Тому, на думку колегії суддів, вказане клопотання необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 405, 407, 418, 422 КПК України, п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_11 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно шляхом заборони відчуження та розпорядження на земельні ділянки від кадастровими номерами :01:003:0319, :01:038:0333, :02:003:0379, :02:003:0375, :02:003:0376, :02:003:0378, які належать ОСОБА_12 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4