АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1789/17 Справа № 181/629/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000179 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселе Межівського району П`ятихатського району Дніпропетровської області, який проживає по АДРЕСА_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року, остаточно визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.3 ст.72 КК України, покарання ОСОБА_7 у виді штрафу в розмірі 850 грн., призначене вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року, визначено виконувати самостійно.

Вирішено питання речових доказів по кримінальному провадженню.

Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за наступних обставинах.

03 травня 2017 року в першій половині доби, точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , маючи протиправний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, а саме металевих виробів, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , котре належить ОСОБА_9 .
ОСОБА_7 , реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, переконавшись у відсутності очевидців та впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає і вони залишаться таємними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів підійшов до приміщення літньої кухні, розташованої на території подвір`я вищезазначеного домоволодіння, де із застосуванням фізичної сили плечем вибив вхідні двері, котрі зачинялися на навісний замок. В подальшому, ОСОБА_7 руками розібрав металеве ліжко, а саме відокремив бильця та сітку, та зібравши металеві вироби, вийшов з території домоволодіння та розпорядився ними на власний розсуд, чим потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку товарознавчої експертизи №1608 від 26 травня 2017 року, спричинив матеріальний збиток на загальну суму 493,47 гривні.
Не погоджуючись з судовим рішенням, перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за попереднім вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року, визначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71, ч.3 ст.72 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року та остаточно призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який виконувати самостійно. В іншій частині прокурор просить вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на допущене судом неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Так прокурор вказує що злочин, за який ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком до реальної міри покарання, він вчинив до постановленнявироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року та в період невідбутого основного покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Таким чином на думку прокурора, при призначенні міри покарання ОСОБА_7 , судом безпідставно не застосовано вимоги ст.71 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за попереднім вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року, визначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71, ч.3 ст.72 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року та остаточно призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який виконувати самостійно. обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які обвинуваченим не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувалися, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.

Як вбачається з апеляційної скарги, перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України фактично не оспорює, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються. Перевіряючи доводи першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзіпро неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Судом першої інстанції зазначені вимоги закону дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує частину покарання за попереднім вироком

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, зокрема вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Попереднім вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року ОСОБА_7 остаточно призначено покарання за ч.2 ст.185, 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі та вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року визначено виконувати самостійно.

Згідно оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року, остаточно визначив покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.3 ст.72 КК України, покарання ОСОБА_7 у виді штрафу в розмірі 850 грн., призначене вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року, визначено виконувати самостійно.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судам кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Проте питання призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України визначено попереднім вироком суду та повторне застосування положень ст.71 КК України буде порушувати принцип заборони двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст.71 КК України та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності самостійного виконання вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року на підставі ч.3 ст.72 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до зміни чи скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено та в апеляційній скарзі прокурора не заявлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4