Справа № 739/1433/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1023/2017
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Не погоджуючись з ухвалою суду засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та замінити йому невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на визначений термін.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд 1 інстанції мотивував своє рішення тим, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Заміна довічного позбавлення волі можлива лише на підставі ст. 87 КК України, здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи, а це виходить за межі повноважень суду.

В обґрунтування вимоги апеляційної скарги засуджений зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не застосовані норми Конституції України, загальні принципи кримінального провадження, передбачені ст. 7 КПК України, та практика Європейського суду з прав людини. Суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні клопотання, фактично не визнав за засудженим право на дострокове звільнення, тим самим заперечивши можливість виправлення та реабілітації, що є приниженням гідності. Також суд не усунув дискримінацію щодо нього, яка виражається у розрізненні між ним, засудженим до довічного ув`язнення, та особами, засудженими до позбавлення волі на певний строк. Таким чином, фактично його визнано нездатним до виправлення та позбавлення можливості реабілітації на відміну від осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, який підтримав подану засудженим апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2006 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 86, ч. 2 ст. 142, ч. 3 ст. 142, ст. 17, п.п. «а», «з», «і» ст. 93, п.п. «а», «г», «е», «з», «і» ст. 93, ст. 17, ст. 215-3 КК України (в редакції 1960 року), п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції 2001 року), та засуджено із застосуванням ст. 70 КК України, до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Таким чином, аналізуючи зміст статті 82 КК України, суд 1 інстанції прийшов до правильного висновку, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на певний строк.

Посилання апелянта на недотримання судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки ст. 87 КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування Президентом України індивідуально визначеної особи.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли скасування чи зміну судового рішення, колегія суддів не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2017 року відносно ОСОБА_6 про відмову в його клопотанні про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4