Дата документу Справа № 330/1312/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/1048/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер 330/1312/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2017 року, якою клопотання слідчого Кирилівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0000209 від 7 липня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Якимівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, українця, який має неповну середню освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, задоволено,

продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в СІЗО №10 м. Запоріжжя строком на 32 дні, тобто до 07 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що клопотання слідчого Кирилівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_9 мотивується лише тяжкістю інкримінованого (ще не доведеного) підозрюваному злочину. Однак, сама лише тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, не може бути підставою для обрання щодо нього самого суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти "України»).

Слідчим у клопотанні зазначено, що провести вказані слідчі дії протягом встановленого строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 неможливо у зв`язку зі складністю та тривалістю проведення слідчих (розшукових) дій.

Це є лише необґрунтована точка зору слідчого без наведення причин та обґрунтованості складності справи. Не надано жодного доказу того, чому саме зазначена справа є більш складною від усіх.

На думку захисника, під складністю та тривалістю проведення слідчих (розшукових) дій, як винятковий випадок, слід розуміти: великий обсяг роботи, яку необхідно провести, необхідність проведення слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій у декількох районах, областях, відсутність у місці проведення більшості свідків, хвороба підозрюваного або потерпілого, призначення та проведення особливо складних і тривалих експертиз та інших дій, яких об`єктивно не існує.

Слідчий стверджує, що підстави для зміни або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні, оскільки під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він розуміє, що за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років позбавлення волі. Жодних доказів слідчим не наведено, знов лише припущення.

ОСОБА_7 в повній мірі розуміє, що за положеннями ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Обґрунтовуючи ризик того, що, знаходячись на свободі, ОСОБА_7 зможе незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_10 , оскільки він знає, де вона проживає, слідчий знов вдається до необґрунтованих припущень без наведення доказів. Сторона захисту вважає, що ОСОБА_7 не буде незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_10 , хоча він знає, де вона проживає, тому що відсутні будь-які негативні характеристики підозрюваного як особистості. Він не притягався до кримінальної відповідальності, не має приводів в поліцію, за місцем проживання характеризується позитивно.

Те, що підозрюваний не працював на момент затримання, жодним чином не доводить його соціальної небезпеки або можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Те, що підозрюваний не має офіційного постійного джерела доходу, жодним чином не підтверджує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У справі, як і в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, не міститься прямих доказів вчинення ОСОБА_7 злочинів, окрім показів потерпілої ОСОБА_10 , яка нібито підтверджує вину останнього у скоєнні вказаних вище суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки та склад злочину.

ОСОБА_7 хворіє на кисневу недостатність, що зумовлює неможливість застосування відносно нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки це не лише поглибить та загострить його хворобу та загальний стан здоров`я, але й створить в подальшому невідворотні зміни в його організмі, самопочутті та можливості мати необхідне здоров`я.

Крім того, на утриманні ОСОБА_7 знаходиться його бабуся, яка є непрацездатною, та за висновком лікарні потребує постійної сторонньої допомоги, догляду, утримання та лікування, яке може забезпечити лише підозрюваний.

Також, необхідно було врахувати поведінку та соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_7 , який на волі вів соціально активний спосіб життя, приймав участь у діяльності громадських організацій, а саме:

*характеристики, надані сусідами, згідно з якою, за місцем проживання характеризується позитивно, з сусідами підтримує доброзичливі стосунки, бере активну участь у громадському житті смт Якимівка, за характером спокійний та урівноважений, доброзичливий, комунікабельний, цілеспрямований, дисциплінований, шкідливих звичок не має, не судимий;

*характеристику від сільського голови смт Якимівка Запорізької області, з якої випливає, що ОСОБА_7 серед односельчан користується повагою та авторитетом, спиртними напоями не зловживає, веде пристойний спосіб життя, скарг в сільську раду на дії ОСОБА_7 не надходило;

*побутову характеристику від сільського голови смт Якимівка, відповідно до якої за час проживання скарг на ОСОБА_7 від сусідів не надходило.

При таких обставинах, слідчий не мотивував у своєму поданні, з яких саме таких достатніх даних виходив слідчий, обираючи підозрюваному ОСОБА_7 найсуворіший запобіжний захід у вигляді взяття під варту та вносячи відповідне подання про продовження строку тримання під вартою, як засіб, направлений на залишення такого запобіжного заходу, не запропонувавши найбільш справедливий, об`єктивно визначений та достатньо необхідний запобіжний захід по даній кримінальній справі щодо підозрюваного, виходячи із сукупності всіх обставин, які характерні для визначення того чи іншого запобіжного заходу, зокрема особисте зобов`язання чи, наприклад, домашній арешт з приводу застосування яких ОСОБА_7 не заперечує.

Протягом двох місяців провадження кримінальної справи, слідчий мав більш ніж достатньо часу для додаткового вивчення даних про особу підозрюваного чи інших даних, встановлення яких залежить від перебування підсудного під вартою, зокрема слідчий повинен обґрунтовано зазначити, які саме дані про особу чи інші обставини треба додатково з`ясувати, які дії процесуального та непроцесуального характеру і ким саме мають бути вчинені, чого звісно з боку слідчого не було визначено та зазначено в поданні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді продовження строку тримання під вартою.

Також в поданні слідчого, відсутні достатні дані, підтверджені документально, та відомості, що вказують на існування факторів, обставин чи моральних цінностей, які можуть свідчити про те, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки та займатиметься злочинною діяльністю. Клопотання слідчого містить лише посилання на вказані вище факти, при цьому не підтверджені жодними достатніми та необхідними відомостями, що становлять необхідний критерій та умову для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (продовження строку тримання під вартою). Тобто, слідчий реально не може надати відповідне підтвердження та відомості, на підтвердження вчинення на волі ОСОБА_7 злочинних дій, окрім можливого припущення з боку самого слідчого, яке не підтверджене достатніми, необхідними та перевіреними відомостями та документами, встановлених під час досудового слідства.

Слідчим зазначено, що застосування особистої поруки до ОСОБА_7 не є можливим, оскільки під час досудового розслідування не встановлено осіб, які виявили бажання поручитися за підозрюваного ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, але слідчий не зазначає, яким чином він намагався встановити коло осіб, які виявили бажання взяти ОСОБА_7 на поруки.

Слідчий також встановив, що двомісячний строк досудового розслідування у кримінальному проваджені закінчується, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не виявляється можливим, оскільки з метою встановлення деталей та обставин вчиненого злочину, проведення повного та об`єктивного досудового розслідування для подальшого його завершення необхідно виконати низку слідчих і процесуальних дій.

Якби під час досудового розслідування, яке вже триває два місяці, були б встановлені нові обставини твердження слідчого було б логічне, а на момент подання клопотання сторона захисту у цьому пункті вбачає порушення вимог КПК України, а саме ст.17.

Слідчий при поданні клопотання про продовження строку тримання під вартою від 28 серпня 2017 року не обґрунтував жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не надав жодних нових доказів або підстав того, що дійсно є необхідність тримати ОСОБА_7 під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника, підозрюваного ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий Кирилівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 .

В клопотанні зазначено, що 27.06.2017 року, приблизно о 08 годині 20 хвилин, знаходячись на перехресті вулиць Носкова та Калініна в смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі людини, діючи з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань, за попередньою змовою групою осіб, попередньо розподіливши між собою ролі, примусово посадили потерпілу на заднє сидіння автомобіля марки «ВАЗ 221099», в кузові зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим позбавили її волі, утримуючи її в автомобілі, поїхали з місця вчинення злочину до місця мешкання потерпілої ОСОБА_10 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 . В ході пересування з місця події, а саме з перехрестя вулиць Носкова та Калініна в смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області, до місця мешкання потерпілої, ОСОБА_13 наніс потерпілій тілесні ушкодження, погрожував їй фізичною розправою, тим самим подавив волю потерпілої до активного опору.
Після цього, здійснивши вимоги майнового характеру, залишили потерпілу за місцем її мешкання.
За даним фактом слідчим відділенням Кирилівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області 07 липня 2017 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000209, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 27.06.2017 року, приблизно о 08 годині 20 хвилин, знаходячись на перехресті вулиць Носкова та Калініна в смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_13 разом із ОСОБА_12 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, маючи спільний злочинний умисел на незаконне позбавлення волі людини, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний злочинний намір, з метою реалізації подальшої протиправної вимоги до потерпілої ОСОБА_10 щодо передачі її майна на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, шляхом загибу руки потерпілої ОСОБА_10 за спину примусово посадили потерпілу ОСОБА_10 на заднє сидіння автомобіля марки «ВАЗ 21099», в кузові зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим, реалізуючи спільний злочинний намір, незаконно позбавили волі потерпілу ОСОБА_10 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_13 разом із ОСОБА_12 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, реалізуючи спільний злочинний намір, незаконно утримуючи потерпілу ОСОБА_10 на задньому сидінні в автомобілі «ВАЗ 21099», в кузові зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхали з місця незаконного позбавлення волі потерпілої ОСОБА_10 до місця мешкання потерпілої ОСОБА_10 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 . Знаходячись за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_13 разом із ОСОБА_12 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, висловив до потерпілої ОСОБА_10 та її чоловіка ОСОБА_14 вимоги передачі її майна, а саме грошей в сумі 30 000 гривень.
Отримавши відмову у передачі майна потерпілою ОСОБА_10 , ОСОБА_13 разом із ОСОБА_12 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, продовжуючи свої злочинні дії на автомобілі «ВАЗ 21099», в кузові зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під`їхали до магазину «Ренат», який знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Центральна, 28-а. Знаходячись біля вказаного магазину, в автомобіль до потерпілої ОСОБА_10 сів ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , та шляхом висловлення на адресу потерпілої ОСОБА_10 погроз нанесення тяжких тілесних ушкоджень та залякування, вчинили психологічний тиск на потерпілу, тим самим сприяли у подавленні активного опору потерпілої ОСОБА_10 , з метою реалізації подальшої протиправної вимоги до потерпілої ОСОБА_10 щодо передачі її майна на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та невстановленої в ході досудового розслідування особи.
Після цього, ОСОБА_13 , реалізуючи спільний злочинний намір, разом із ОСОБА_12 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, на автомобілі «ВАЗ 21099», в кузові зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із потерпілою ОСОБА_10 поїхали в смт Кирилівка, до будівлі дельфінарію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Біля будівлі дельфінарію ОСОБА_13 , реалізуючи спільний злочинний намір, разом із ОСОБА_12 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, знову зустріли ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .
Продовжуючи спільні злочинні дії, направлені на незаконне позбавлення волі потерпілої ОСОБА_10 та вимогу передачі майна потерпілої ОСОБА_10 (вимагання) на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний намір, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , шляхом висловлення на адресу потерпілої ОСОБА_10 погроз та залякування, вчинили психологічний тиск на потерпілу ОСОБА_10 у вимаганні передачі майна потерпілої ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , шляхом погрози нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій.
08 липня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
10 липня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
З часу обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою заявлені ризики не зменшились, а по справі протягом встановленого строку тримання під вартою провести всі слідчі дії неможливо у зв`язку з їх складністю та тривалістю.
Слідчий просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, тобто до 07 жовтня 2017 року.
Так, як вбачаєтьсяз клопотання та матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в СІЗО №10 м. Запоріжжя, строком на 60 днів, тобто до 05 вересня 2017 року.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року ухвала слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року залишена без змін.
31 серпня 2017 року керівник Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області виніс постанову про продовження строку досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 07 жовтня 2017 року.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого, посилаючись на те, що на цей час є достатньо підстав вважати, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілу та свідків, відсутні передумови для застосування підозрюваному менш суворого виду запобіжного заходу, також необхідно проведення великого обсягу слідчих (розшукових) та процесуальних дій відповідно до постанови про продовження строку досудового розслідування від 31 серпня 2017 року.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обґрунтованою, що дає підстави для продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

Слідчий суддя також дослідив доводи клопотання щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього ухвали про продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою. Також судом з`ясовано, що у порядку, передбаченому законом, строк досудового розслідування продовжено до 07 жовтня 2017 року .

Оскільки заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, продовжують існувати та виправдовують тримання підозрюваного під вартою, клопотання слідчого задоволено слідчим суддею обґрунтовано та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 .
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, суд, всупереч доводам апеляційної скарги, врахував дані про особу підозрюваного та дійшов обґрунтованого висновку про те, що підозрюваному ОСОБА_7 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 32 дні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою, має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_7 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Таким чином, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Наявність обставин, визначених ст. 178 КПК України, які, на думку сторони захисту, не враховані слідчим суддею, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять.

Доводи апелянта щодо відсутності у матеріалах провадження доказів, які б вказували на існування заявлених слідчим ризиків та про недостатність застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджується матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Наявність даних, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 , зокрема, позитивні характеристики останнього, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, порядний, вихований, врівноважений,на які посилається захисник і які, на його думку, не взяті до уваги слідчим суддею, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

З вказаних підстав, апеляційна скарга захисника визнана необґрунтованою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2017 року, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 07 жовтня 2017 року включно без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: