Справа № 600/567/17
і м е н е м У к р а ї н и
29 грудня 2017 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Першотравневе Іванівського району Херсонської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, несудимого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, учасника бойових дій,
за ч.1,2 ст.185 КК України,-
ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання діда своєї дружини потерпілого ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_2 , маючи вільний доступ до житлового будинку останнього, з метою погашення наявних у нього заборгованостей за невиконання грошових зобов`язань, 28 грудня 2016 року у невстановлений органом досудового розслідування час, умисно, таємно викрав належні потерпілому ювелірні вироби, а саме: шість ланцюжків, один браслет, п`ять підвісів із вставками, три каблучки без вставок, одну каблучку із вставкою, одну пару сережок без вставок та одну пару сережок із вставками, загальною вагою 62,84 г, з яких 49,24 г золота 585 проби та 13,6 г золота 750 проби, що зберігались у металевому та дерев`яному ящиках у ліжку в спальній кімнаті. Із викраденим майном ОСОБА_4 залишив місце злочину та розпорядився ним на власний розсуд, реалізувавши його 28.12.2016 року, 29.12.2016 року, 03.01.2017 року та 04.01.2017 року у заклади ПТ «Ломбард Партнер «Вівенко і компанія», чим спричинив ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 37 047,18 грн. (з розрахунку 555,63 гривень за грам золота 585 проби та 712,35 гривень за грам золота 750 проби, встановленого розпорядженням директора Державної скарбниці України Національного банку України № 5818-р від 28.12.2016 року).
Крім того, 15 січня 2017 року у невстановлений органом досудового розслідування час ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання діда своєї дружини потерпілого ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_2 , маючи вільний доступ до житлового будинку останнього, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав належні потерпілому ювелірні вироби, а саме: одну каблучку із вставкою, один підвіс та три ланцюжки загальною вагою 43,58 г золота 585 проби, які зберігались у металевому та дерев`яному ящиках у ліжку в спальній кімнаті. Із викраденим майном ОСОБА_4 покинув місце злочину та розпорядився ним на власний розсуд, реалізувавши його 16.01.2017 року у заклад ПТ «Ломбард Партнер «Вівенко і компанія», чим спричинив ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 26 381,59 грн. (з розрахунку 605,36 гривень за грам золота 585 проби, встановленого розпорядженням директора Державної скарбниці України Національного банку України № 156-р від 13.01.2017 року).
Таким чином, за вказаний період ОСОБА_4 таємно викрав майна потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 327092.19 грн.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.185 КК України, та показав, що маючи вільний доступ до житлового будинку потерпілого ОСОБА_7 , що в АДРЕСА_2 , який є дідом його дружини та у якого він разом із нею та своєю дитиною неодноразово гостювали, вирішив викрасти належні йому ювелірні вироби із золота різних проб, що зберігались у металевому та дерев`яному ящиках у ліжку в спальній кімнаті. З цією метою, він 28 грудня 2016 року, 12 січня 2017 року, 13 січня 2017 року, 15 січня 2017 року, 17 січня 2017 року, 18 січня 2017 року, 23 січня 2017 року, 28 січня 2017 року, 30 січня 2017 року повторно таємно викрадав ювелірні вироби потерпілого та розпоряджався ними, реалізовуючи їх у заклади ПТ «Ломбард Партнер «Вівенко і компанія», які знаходились у м.Тернополі. Повністю підтвердив усі епізоди вчинення ним крадіжок ювелірних виробів потерпілого, які вказані в обвинувальному акті. Також вказав, що вчинення крадіжок майна потерпілого зумовлено тим, що у нього були невиконані грошові зобов`язання, що виникли внаслідок його участі в ігровому бізнесі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди визнав повністю.
ОСОБА_4 у вчиненому щиро розкаюється, погоджується з усіма доказами, зібраними органом досудового розслідування і які доводять його вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.185 КК України, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.
За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, переконавшись в істинності та добровільності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 про відмову у дослідженні доказів, його правильному розумінні недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та позбавлення права на оскарження фактичних обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, вважає визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого.
Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ознаками ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за ознаками ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.50,65 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину, сприяв органам досудового розслідування та суду у розкритті злочинів.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Аналізуючи в сукупності обставини, що помякшують ОСОБА_4 покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який несудимий, є особою молодого віку, учасником бойових дій, позитивно характеризується, має на утриманні одну неповнолітню дитину, думку потерпілого, який просить суворо його не карати, суд вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції статтей обвинувачення у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
У судовому засіданні обвинувачений звернувся із письмовою заявою про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із застосуванням до нього вимог Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до п. «д» ст.1, ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України та які на день набрання чинності цим Законом є ветеранами війни (учасниками бойових дій, інвалідами війни та учасниками війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ) підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, якщо вони проти цього не заперечують і надали свою згоду в усній чи письмовій формі.
Злочини, які вчинив ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості. Обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» є учасником бойових дій, надав суду письмову згоду про застосування до нього амністії.
За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного за цим вироком покарання на підставі п.«д» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Під час судового розгляду потерпілим ОСОБА_7 заявлено позов про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, у розмірі 327092.19 грн. (вартість викрадених ювелірних виробів) та моральної школи у розмірі 200000 грн.
Обгрунтовуючи моральну шкоду потерпілий ОСОБА_7 у позові вказав, що внаслідок вчинення злочину, він, як особа похилого віку, зазнав моральних страждань, оскільки вказані злочини були вчинені близькою йому людиною, у нього погіршились життєві зв`язки та відносини із членами родини, стан здоров`я, він втратив сон, а постійна втома від вчиненого та неможливість повернення викрадених ювелірних виробів, які мали ще й для нього культурну та історичну цінність, не дають можливості відновити його звичний лад життя.
Беручи до уваги повне визнання ОСОБА_4 позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення злочину, потерпілому ОСОБА_7 спричинено майнову шкоду у розмірі 327092.19 грн., а також моральну шкоду, яка виразилась у моральних переживаннях у зв`язку з втратою великої кількості ювелірних виробів, які мали для нього культурну та історичну цінність, погіршенні стану здоров`я, втраті сну та відносин із членами родини. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої злочином, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає, що позовні вимоги ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити повністю, стягнувши в його користь із обвинуваченого 200000 грн. моральної шкоди.
Керуючись ст.374-376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання:
за ч.1 ст.185 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;
за ч.2 ст.185 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання призначити ОСОБА_4 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.
Покласти на ОСОБА_4 обовязки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
На підставі п.«д» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 327092.19 грн. майнової шкоди,завданої злочином, та 200000 грн. моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнути із ОСОБА_4 в користь Державного бюджету України 989.60 грн. за проведення Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром судової трасологічної експертизи № 1.4-794/17 від 22 червня 2017 року.
На вирок може бути апеляцію до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.