Ухвала
Іменем України

14 лютого 2018 р.

м. Київ
Справа № 405/2778/17

Провадження № 51-120ск17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на постановлені щодо нього ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2017 року та Апеляційного суду Кіровоградської області

від 11 вересня 2017 року,
встановив:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 червня

2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України від 8 квітня 2014 року № 1185-VII «Про амністію у

2014 році».
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 вересня

2017 року ухвалу місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги ОСОБА_4 убачається, що він ставить вимогу про скасування зазначених судових рішень у касаційному порядку через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та закриття кримінального провадження.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого.
З копій судових рішень видно, що вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2015 року ОСОБА_4 засуджено

за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 10 років .
Частиною 2 статті 4 Закону України від 1 жовтня 1996 року № 392/96-ВР «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія не застосовується до осіб, засуджених за умисне вбивство; катування; насильницьке донорство;незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть.

Як зазначено в п. «є» ст. 8 Закону України від 8 квітня 2014 року № 1185-VII «Про амністію у 2014 році», амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за умисне вбивство.
Згідно зі ст. 16 КК України кримінальна відповідальність за готування до злочину і замах на злочин настає за статтею 14 або 15 і за тією статтею Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за закінчений злочин. Тобто особа несе кримінальну відповідальність за замах на злочин так само, як і за закінчений злочин.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про те, що ОСОБА_4 не може бути звільнений від відбування покарання на підставі Закону України від 8 квітня 2014 року № 1185-VII «Про амністію у 2014 році».

При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 та дав на них мотивовану відповідь. Зазначив, з яких підстав апеляційну скаргу визнав необгрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Отже, обгрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження. З касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2017 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3