В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 534/1056/17
№ 1-кп/534/157/17
03 жовтня 2017 року м. Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001134 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Комсомольськ, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, приватний підприємець, маючої на утриманні неповнолітнього сина та малолітню дочку, проживаючої: АДРЕСА_1 , раніше не судимої.

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
14 вересня 2016 року, о 08 год., в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю пр-т. Героїв Дніпра м. Горішні Плавні в напрямку від вул. Соборної до вул. Миру, керуючи автомобілем MITSUBISHI L-200, номерний знак НОМЕР_1 , рухалася водій ОСОБА_4 .

В цей час навпроти буд. № 77 по пр-т. Героїв Дніпра на проїжджу частину вулиці вийшла пішохід ОСОБА_5 , яка перетинала дорогу зліва на право по напрямку руху автомобіля MITSUBISHI L-200 рухаючись по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра».

Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій ОСОБА_4 порушила п.п.12.3,18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно вказано: 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

В результаті наїзду, ОСОБА_5 отримала наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та гематоми і садна тім`яної ділянки голови зліва; гематома м`яких тканин зовнішньої поверхні верхньої і середньої третини правого стегна, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень визначаються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалого розладу здоров`я та стійкої втрати працездатності менш як на третину.

Дані тілесні ушкодження утворилися одномоментно від ударної дії тупих твердих предметів, як з обмежено так і розповсюджено контактуючою поверхнею, і характерні для утворення їх в результаті дорожньо-транспортної пригоди у пішохода від удару виступаючими передніми частинами автомобілю типу пікап, фургон в ділянку зовнішньої поверхні правого стегна.

Судом встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 .

Разом з тим, у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п.12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Будучи допитаною у судовому засіданні обвинувачена вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнала повністю, від дачі показів відмовилась.
Суд рахує, що визнання обвинуваченою своєї вини відповідає фактичним обставинам справи, нею та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченої, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України є доведеною повністю.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої є: щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої відсутні.
Згідно довідки Горішньоплавнівської міської лікарні обвинувачена на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться.

При обранні міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, наявність обставини що пом`якшуює покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність на утриманні неповнолітнього сина та малолітню дочку, стан здоров`я обвинуваченої, ставлення обвинуваченої до вчиненого нею кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченої до вчинення кримінального правопорушення та після, думку потерпілої.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість вчиненого, суд дійшов висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді штрафу. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

За змістом ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до п. "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається: що обвинувачена має на утриманні неповнолітнього сина, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинила кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення вчинила до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 дала згоду на застосування відносно неї амністії.

Суд роз`яснює обвинуваченій наслідки застосування амністії, а саме: в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.

Згідно ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Згідно ухвали слідчого судді від 15.09.2016 (а.с.59-59) накладено арешт на автомобіль MITSUBISHI L-200, номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , який не обвинуваченим по даній справі, а тому суд вважає за необхідне зняти арешт із вказаного автомобіля

Процесуальні витрати в сумі 4 404 грн., пов`язані із залученням експерта підлягають стягненню із обвинуваченої на користь держави.

Доля речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Прокурором в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину в розмірі 2 102 грн. 64 коп. У судовому засідання прокурор підтримав свої позовні вимоги повністю. Обвинувачена позовні вимоги прокурора про відшкодування витрат держави на стаціонарне лікування потерпілого визналаповністю.

Судом встановлено, що витрати держави на стаціонарне лікування потерпілого становлять 2 102 грн. 64 коп.

У судовому засіданні потерпілою ОСОБА_5 з урахуванням уточнень заявлено цивільний позов, в якому остання просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь завдану матеріальну шкоду внаслідок ДТП у сумі 9 994 грн. 69 коп. та моральну шкоду у сумі 100 000 грн.

ОСОБА_4 позов у частині стягнення матеріальної шкоди визнала повністю, у частині стягнення моральної шкоди позов визнала частково, а саме у сумі 10 000 грн.

При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-183цс14 від 03.12.2014, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 9 994 грн. 69 коп.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла вказує та пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно вимог ч.ч.1, 2, ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст.128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, її майновий стан, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_5 - 22 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 6 800 (шість тисяч вісімсот) грн.

На підставі п.«в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.

Речові докази по справі:
- автомобіль MITSUBISHI L-200, номерний знак НОМЕР_1 , залишити власнику ОСОБА_8 як йому належний.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової автотехнічної експертизи в сумі 4 404 грн.

Скасувати арешт автомобіля MITSUBISHI L-200, номерний знак НОМЕР_1 накладений ухвалою слідчого судді від 15.09.2016.
Цивільний позов прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури поданого в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області (р/р 0006 КВК 24060300) 2 102 грн. (дві тисячі сто дві) грн. 64 коп. на відшкодування витрат держави на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 від кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в сумі 9 994 грн. 69 коп. та компенсацію моральних збитків в сумі 22 000 грн.
У іншій частині цивільного позову відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченій, потерпілій роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.
Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_1