Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/6845/17
Провадження № 1-КП/758/52/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2018 року Подільський районний суд міста Києва
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому засіданні, в залі суду, в місті Києві, кримінальне провадження №1-кп/758/52/18 (справа №758/6845/17), кримінальне провадження під час проведення досудового розслідування № 0001241, по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Переяслав-Хмельницький, Київської області, громадянина України, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працюючого неофіційно адміністратором по розповсюдженню державної лотереї, освіта середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , раніше судимого:
- 09.12.2016 року вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. 20.03.2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області змінено вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської від 09.12.2016 року в частині призначення покарання та ухвалено вважати ОСОБА_3 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, в решті вирок залишено без змін,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
законних представників
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
представника сектору ювенальної
пробації міста Києва ОСОБА_9 ,
представника Служби у справах дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14
представника Подільського районного управління
поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
В С Т А Н О В И В :
22.01.2017 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 разом із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебували поблизу зупинки громадського транспорту «Мостицька», що навпроти будинку № 21 по вул. Вишгородська в м. Києві, де звернули свою увагу на раніше їм незнайомого ОСОБА_5 , який в цей час йшов по тротуару на зустріч останнім.
В цей час, у ОСОБА_3 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_5 , після чого останні вступили між собою у злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 та висловив вимогу передати мобільний телефон для здійснення дзвінка.
Особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в цей час, діючи спільно, стояв поруч, тим самим висловлював підтримку дій ОСОБА_3 і готовність прийти на допомогу, з метою подолання опору потерпілого та спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб у разі появи сторонніх осіб, попередити про це останнього.
На пропозицію щодо передачі мобільного телефону, ОСОБА_5 відмовився. Після чого, ОСОБА_3 , висловив погрозу застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме почав демонструвати кулак своєї правої руки та вимагати від ОСОБА_5 передати мобільний телефон, що свідчило про те, що, в разі не передачі останнім мобільного телефону, ОСОБА_3 нанесе удар кулаком ОСОБА_5 . Особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в цей час, стояв поруч та спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб у разі появи сторонніх осіб, попередити про це ОСОБА_3 .
В подальшому, ОСОБА_5 , сприймаючи погрози ОСОБА_3 за реальні, передав останньому мобільний телефон «Lenovo A1000» чорного кольору, вартістю 1013 гривень, 33 копійки, в якому знаходилась сім карта мобільного оператора «Лайф», вартістю 30 гривень, грошових коштів, на рахунку якої не було.
Після чого, ОСОБА_3 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, тим самим завдали потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1043 гривні 33 копійки.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 не визнав свою винуватість в інкримінованому йому злочині та дав показання, що разом з ОСОБА_19 і ОСОБА_20 поїхали в місто Київ. Гуляли по місту Києву поки були гроші, пили пиво. Були на Мостицькому масиві, де ОСОБА_19 запропонував побити потерпілого і забрати телефон. Він не заперечував на пропозицію ОСОБА_19 , так як боявся його. Він з ОСОБА_20 дійсно підходили до потерпілого, просили дати телефон зателефонувати. Він дійсно взяв у потерпілого телефон, який йому добровільно віддав потерпілий, однак, у нього телефон забрав ОСОБА_19 . Він заперечує, що погрожував потерпілому, кулаком. Він не пам`ятає, чи зжимав пальці в кулак перед потерпілим. Якщо це робив, то без будь-якого наміру погрожувати.
Потерпілий ОСОБА_5 дав суду показання, що був на роботі по вулиці Сирецька, 25, у місті Києві. Близько 01 години ночі повертався додому. На зупинці «Мостицька», по вулиці Вишгородська, побачив трьох раніше невідомих осіб, один із них, який був в капюшоні зупинив його та запитав, чи є телефон, щоб зателефонувати, інші стояли поруч. Він відповів, що не має грошових коштів на рахунку. Друга особа стояла біля стовпа та нічого не робила, відстань від даної особи була невелика, вважає, що дана особа мала чути, що відбувається. Третя особа, за той час поки він говорив, що не має коштів, пішла та сіла на зупинці. Перша особа продовжувала наполягати на вимозі дати телефон. Один із осіб підійшов та сказав, ідемо, але особа, яка наполягала на тому, щоб він надав телефон не погодилась та продовжила свої вимоги. Він, розуміючи, що особа хоче забрати у нього телефон, намагався викликати жалість, але особа не розчулилась, підняла руку на рівні грудей, зжавши її в кулак та наказала - віддай телефон. Він сприйняв це як погрозу у побитті, дістав свій телефон, віддав особі в руки, після цього всі троє осіб розвернулись і пішли в протилежний бік, телефон забрали з собою. Телефон забрав чоловік, який вимагав цей телефон з початку. Наполягає, що чоловік, який вимагав та забрав у нього телефон, це ОСОБА_3 . Інші особи просто були присутні. Погроз від інших осіб в його бік не було. Після того, як він віддав телефон, всі особи разом пішли, між собою особи не спілкувались. Він першим пішов з місця правопорушення. Особа, яка сиділа на зупинці, це та особа, яка просила не вчиняти ніяких дій та говорила про те, що проблеми нікому не потрібні. Затримання грабіжників було біля ломбарду.
Свідок ОСОБА_19 дав суду показання, що із ОСОБА_3 разом вчинились. В січні 2017 року гуляли по місту Києву разом з ОСОБА_3 і ОСОБА_20 , з якими мав дружні стосунки. Грошей не було і він запропонував когось пограбувати. Фактичним лідером у групі був він. Побачив потерпілого ОСОБА_5 Запропонував забрати у потерпілого телефон, ОСОБА_20 промовчав, а ОСОБА_3 погодився. Вони підійшли до потерпілого, спитали, чи є телефон зателефонувати. Потерпілий відмовився передати їм телефон. Далі з ним розмовляв ОСОБА_3 і просив передати телефон. Потерпілий відмовлявся. ОСОБА_3 пригрозив кулаком і потерпілий віддав телефон. Він в цей час спостерігав за оточуючою обстановкою, щоб їм не завадили пограбувати потерпілого сторонні особи. ОСОБА_3 сказав після цього, що перший раз без бійки забрав телефон. Потім він запропонував дати йому телефон, щоб подивитись його і піти здати в ломбард. Коли йшли до ломбарду, то телефон був вже у нього. Згодом їх затримали працівники міліції, телефон вилучили.
Свідок ОСОБА_20 дав суду показання, що він з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 поїхали гуляти в ОСОБА_23 , пили пиво, в тому числі пив і ОСОБА_24 . Гуляли далі, намагались комусь зателефонувати, щоб хтось перерахував гроші. ОСОБА_25 , показавши на потерпілого сказав: Давайте гопнимо його. ОСОБА_26 просив у потерпілого телефон, щоб зателефонувати. ОСОБА_25 , погрожуючи побиттям, ставив вимогу до потерпілого передати телефон. В цей час, ОСОБА_26 стискав кулак і наказував передати телефон. Потерпілий віддав телефон ОСОБА_27 , в якого телефон забрав ОСОБА_25 . Він вважає, що ОСОБА_26 чув як погрожував ОСОБА_28 потерпілому побити його. В подальшому працівники поліції вилучили телефон у ОСОБА_29 .
Відповідно до постанови Київської місцевої прокуратури № 7 від 21.03.2017 року виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України щодо невстановленої досудовим розслідуванням особи ( т.1 а.с.101-104);
Згідно протоколу огляду місця події від 22.01.2017 року, проведеного в присутності ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , об`єктом огляду була ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , поблизу ломбарду «Скарбниця». На даній адресі знаходився ОСОБА_25 , який повідомив, що у нього в правій кишені куртки знаходиться мобільний телефон «Леново 1000» чорного кольору, який, за його словами, йому передав раніше не знайомий хлопець за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_25 добровільно з правої кишені куртки дістав вище зазначений мобільний телефон «іmаі 1: НОМЕР_2 », «іmаі 2: НОМЕР_3 », який було запаковано до експертного пакету № 2424840 ( т.1 а.с.105-106);
Згідно протоколу огляду місця події від 22.01.2017 року, об`єктом огляду була ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , поблизу зупинки громадського транспорту «Мостицька». На даній ділянці камер спостереження та слідів правопорушення виявлено не було ( т.1 а.с.107-108);
Згідно постанови про уточнення місця скоєння кримінального правопорушення від 16.03.2017 року, правильною адресою у кримінальному провадженні № 0000288 є: місто Київ, вулиця Вишгородська, 21 ( т.1 а.с.109);
Згідно висновку експерта №105 тв, від 28.02.2017 року, ринкова вартість мобільного телефону «Леново 1000» чорного кольору «іmаі 1: НОМЕР_2 », «іmаі 2: НОМЕР_3 », придбаного у літку 2016 року, без зовнішніх пошкоджень, у справному стані могла становити 1013 гривень 33 копійки (т.1 а.с.112-114);
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 22.01.2017 року, що відбувалось з 20-25 до 20-40 годин, ОСОБА_5 заявив, що впізнає особу, яка, в присутності двох інших, заволоділа його мобільним телефоном «Леново 1000», а саме ОСОБА_3 , який знаходився під номером 3. Крім цього, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 22.01.2017 року, що відбувалось з 19-00 до 19-25 годин, ОСОБА_5 заявив, що впізнає особу, яка знаходилась під номером 4. Під номером 4 знаходився ОСОБА_19 ( т.1 а.с.117-123);
Відповідно до постанови про визнання речових доказів від 10.03.2017 року, мобільний телефон «Леново 1000» чорного кольору «іmаі 1: НОМЕР_2 », «іmаі 2: НОМЕР_3 » визнано речовим доказом та передано, згідно квитанції №002195, на зберігання в камеру схову Подільського УП ГУ НП у місті Києві ( т.1 а.с.53-54);
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №218 від 11.04.2017 року, ОСОБА_3 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення та на час проведення експертизи, на будь-яке хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, чи інший хворобливий стан психіки не страждав. Він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом застосування до нього примусових засобів медичного характеру не потребує ( т.1 а.с.138-140);
Відповідно до інформації Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області Служби у справах дітей від 08.02.2017 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку служби, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах з 26.07.2016 року, на підставі повідомлення Ювінальної Превенції Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Виховується у родині з обома батьками. Батьки не позбавлені батьківських прав ( т. 1 а.с.128);
Відповідно до результатів обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_3 , встановлено, що умови для навчання, розвитку та його виховання належні, про що складено акти 26.01.2017 року ( т.1 а.с.133-134);
Відповідно до характеристики Переяслав-Хмельницької Міської Ради, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно ( т.1 а.с.135);
Відповідно до характеристики ДПТНЗ «Переяслав-Хмельницький центр професійно-технічної освіти», ОСОБА_3 за місцем навчання характеризується посередньо ( т.1 а.с.136) ;
Відповідно до довідок ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває ( т.1 а.с. 129-130);
Відповідно до досудової доповіді про неповнолітнього ОСОБА_3 , наданої Сектором ювенальної пробації міста Києва, визначено, що ОСОБА_3 має середній ризик вчинення повторного правопорушення. Відповідно до наданих рекомендацій, для виправлення та подальшої ресоціалізації в роботі з ОСОБА_3 потрібно приділити особливу увагу мотивації до навчання, виховання правової свідомості та поваги до закону, а також розвитку позитивних особистих якостей ( т.1 а.с. 142-145);
Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що показання обвинуваченого, свідків, долучені довідки, висновок експертизи отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому вони є допустимими.
Оцінюючи сукупність досліджених доказів, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні пограбування потерпілого.
Суд бере послідовні, логічні і змістовні показання потерпілого ОСОБА_5 про обставини його пограбування, в яких він прямо вказав на ОСОБА_3 як на особу, яка забрала у нього телефон погрожуючи насильством. Суд не встановив обставин, які б свідчили, що потерпілий ОСОБА_5 дає неправдиві показання.
Показання потерпілого ОСОБА_5 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які також вказують прямо на ОСОБА_3 як учасника пограбування потерпілого.
Аналізуючи доводи обвинуваченого та його захисника, співставляючи характер стосунків між ОСОБА_19 та ОСОБА_3 , дані щодо особи обвинуваченого, його активну поведінку під час вчинення злочину, показання свідка ОСОБА_20 про дії обвинуваченого, показання потерпілого про роль ОСОБА_3 у вчиненні злочину, суд не знаходить фактичних обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_3 перебував під безпосереднім впливом фізичного чи психічного примусу з боку ОСОБА_19 , внаслідок якого не міг керувати своїми діями.
Попередня домовленість вчинити пограбування, узгодженість дій під час його вчинення з розподілом ролей свідчить про вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із погрозою застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 , вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 2 ст.186 КК України, що вказаний злочин віднесено до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який 09.12.2016 року засуджений вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. 20.03.2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області змінено вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської від 09.12.2016 року в частині призначення покарання та пом`якшено покарання ОСОБА_3 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на шлях виправлення та перевиховання не став та в період іспитового строку вчинив новий умисний злочин.
Суд також бере до уваги, що на час вчинення злочину ОСОБА_3 був неповнолітнім. З матеріалів обстеження умов виховання та проживання неповнолітнього вбачається, що він перебуває на обліку в службі у справах дітей Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах з 26.07.2016 року. Батьки ОСОБА_3 батьківських прав не позбавлялися.
Пом`якшуючою обставиною покарання ОСОБА_3 суд визнає вчинення злочину у неповнолітньому віці, що передбачено п.3 ч.1 ст.66 КК України.
Обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України, в діях ОСОБА_3 не встановлено.
Відповідно, наданої інформації Сектором ювенальної пробації міста Києва у досудовій доповіді, ОСОБА_3 має проблеми з навчанням, неодноразово вчиняв правопорушення, мав приводи до поліції. Правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується вчинено під час іспитового строку, вчиненню якого могло сприяти спілкування обвинуваченого з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя. Також наявні проблеми із контролем з боку матері, яка з її слів, не завжди може вплинути на поведінку сина. Сектор ювенальної пробації міста Києва, визначив ризик вчинення повторного правопорушення ОСОБА_3 , як середній. Ймовірність вчинення повторного правопорушення в майбутньому є достатньо високою. Для виправлення та подальшої ресоціалізації в роботі з ОСОБА_3 зазначено, що необхідно приділити особливу увагу мотивації до навчання, виховання правової свідомості та поваги до закону, а також розвитку позитивних особистих якостей.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_3 до покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи, що злочин, який він скоїв, віднесено до категорії тяжких злочинів, враховуючи особу обвинуваченого, який скоїв умисний злочин в період іспитового строку, суд вважає необхідним до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 року, який змінено ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.03.2017 року в частині призначення покарання та пом`якшено покарання ОСОБА_3 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.
Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_3 та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Згідно ст.124 КПК України з ОСОБА_3 підлягають стягненню в дохід держави витрати на проведення товарознавчої експертизи у справі.
Суд бере до уваги, що цивільний позов у справі відсутній.
Долю речових доказів, вирішити в порядку ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд ,-
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2017 року, остаточне покарання ОСОБА_3 призначити у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту взяття його під варту, в порядку виконання вироку.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний номер картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави двісті шістдесят три гривні вісімдесят вісім копійок судових витрат на проведення товарознавчої експертизи у справі.
Згідно ст.100 КПК України, речовий доказ мобільний телефон «Леново 1000» чорного кольору «іmаі 1: НОМЕР_2 », «іmаі 2: НОМЕР_3 », що переданий, згідно квитанції №002195, на зберігання в камеру схову Подільського УП ГУ НП у місті Києві,- повернути ОСОБА_5 , як законному володільцю.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1