УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 131 100 400 189 22 ,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ОСОБА_4 звернулась адвокат ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначила, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні
№ 120 131 100 400 189 22 за ч. 4 ст. 190 КК України, у якому ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2013 накладений арешт на низку квартир у будинку АДРЕСА_1 , зокрема, квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві спільної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Водночас, представник власника майна вважала, що відпала потреба подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки квартира АДРЕСА_2 від 11.07.2017 № 43-1010 передана у спільну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
У зв`язку з цим представник власника майна просила арешт скасувати.
У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримала та просила задовольнити з наведених у ньому підстав.
Слідчий СУ ГУ НП у м. Києві, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 131 100 400 189 22, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання, до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, дійшов висновку про таке.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Так, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді від 06.12.2013 (справа № 755/30865/13-к, провадження № 1-кс/755/2796/13) задоволене клопотання слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України ОСОБА_6 та накладений арешт на вищезазначену квартиру.

Як вказано у судовому рішенні, арешт накладений у зв`язку з тим, що вищезазначеною квартирою шахрайським шляхом заволоділи невстановлені особи. У силу наведеного такий об`єкт є доказом у кримінальному провадженні, тому з метою недопущення його відчуження підданий арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, а також для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину.

Водночас, виходячи з того, що слідчим не спростовані аргументи ініціатора клопотання про те, що піддане арешту майно на теперішній час на законних підставах належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на зазначену квартиру, та виключає протиправність заволодіння таким об`єктом нерухомості.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження дійсно відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності та вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаних осіб.

Таким чином, клопотання представника власника майна підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2013 ( справа № 755/30865/13-к, провадження №1-кс/755/2796/13) на квартиру АДРЕСА_3 , яка на праві власності належать ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1