Справа № 496/3326/17
Провадження № 1-кп/496/304/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області м. Біляївка, українця, громадянина України, раніше не судимого, має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 20.12.2016 близько 18 години 00 хвилин по вул. Миру м. Біляївка Одеської області, навпроти будинку № 179, водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «АЗЛК 214101» д/з НОМЕР_1 , рухаючись з боку вул. Заводська, м. Біляївка Одеської області у напрямку вул. Суворова м. Біляївка Одеської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог пунктів ПДР України не обрав у встановлених межах безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, не впорався з керуванням вищевказаного автомобіля та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який йшов в попутному напрямку вздовж узбіччя автодороги з правої сторони по руху вказаного автомобіля.
В наслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого багато-уламкового перелому кісток лівої гомілки, забитої рани в підколінній області зліва, які утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, що рухався, при контактуванні з тілом потерпілого, а так само за рахунок подальшого падіння потерпілого на дорожнє покриття, та відповідає даті заподіяних ушкоджень громадянину ОСОБА_5 , а саме 20.12.2016 року, та які згідно висновку судово-медичної експертизи № 171 від 04.07.2016 року спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад трьох тижнів (більше ніж 21 день) та згідно з п. 2.2.2. і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до пошкоджень середньої тяжкості.
Згідно висновку авто технічної експертизи № 17-357 від 12.04.2017 року гальмова система, рульове керування й ходова частина автомобіля АЗЛК-2141, д/з НОМЕР_1 перебували в працездатному стані, дозволяли водієві здійснювати рух по наміченій траєкторії, ефективно знижувати швидкість аж до зупинки й не мали несправностей, які б раптово для водія могли обумовити відмову систем, втрату керованості, або відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху.
На момент експертного огляду система освітлення зазначеного автомобіля перебувала в працездатному стані й мала наступні ушкодження - відсутні значні фрагменти розсіювача правої фари, які виникли в момент настання пригоди, однак до моменту настання ДТП система перебувала в працездатному станій й дозволяла водієві обирати необхідні режими висвітлення.
Згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи № 17-356 від 12.04.2017 року на автомобілі «АЗЛК 2141», д/з НОМЕР_1 визначається наявність слідів і пошкоджень які можливо віднести до утвору їх у результаті контактування з об`єктом, який не має рівноміцних металу кромок, із залишенням характерних для контактування з тілом людини пологих деформацій, які розташовані в передній частині автомобіля, які мають наступну локалізацію:
- по фронтальній частині (облицювання бампера, розсіювач передньої фари, передня права частина капота), на відстані до 40 см. відносно повздовжньої осі правого краю транспортного засобу;
- на поверхні капота в правій його частині на відстані 15 см. Від передньої габаритної точки автомобілю, 17 см. Від правої бічної частини транспортного засобу з поширенням до вітрового скла; -
- в правій частині вітрового скла і на правій стійці отвору вітрового скла автомобіля.
Розподіл зазначених ушкоджень і ступінь їх виваженості характерно для наступного механізму контактування з пішоходом - первинне контактування з правою стороною фронтальної частини автомобіля на відстані до 40 см. Від його повздовжньої осі з подальшим закидом пішохода на капот автомобіля і наступним контактуванням тіла пішохода з правою частиною вітрового скла, правою стійкою та послідуючим контактуванням пішохода з правим зовнішнім дзеркалом заднього виду.
Дана ДТП стала можливою в силу порушення водієм автомобіля «АЗЛК 214101» д/з НОМЕР_1 ОСОБА_4 наступних пунктів ПДР України:
-п. 1.5 ПДР України (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків);
-п. 2.3. ПДР України (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі);
-п. 2.9. ПДР України (водієві забороняється):
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
-п. 12.1 ПДР України (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним);
-п. 12.3 ПДР України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди).
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав, пояснив, що злочін скоєно ним при встановлених судом обставинах. У скоєному кається. Цивільний позов прокурора в інтересах КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» на суму 7894,90 грн. визнав у повному обсязі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнав частково, в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20500,00 грн. та моральну у розмірі 10000,00 гривень. Просив суд застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки на його утриманні є двоє неповнолітніх дітей.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений на автомобілі здійснив наїзд на нього. Обвинувачений не відшкодував йому матеріальні збитки на лікування, а тому просить суд стягнути з нього 71112,00 грн., з яких: 21112,00 грн. матеріальні збитки, які він витратив на лікування, та 50000,00 грн. моральна шкода, яка полягає у тому, що він тривалий час перебував на лікуванні.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежується допитом обвинуваченого і потерпілого та вивченням характерезуючіх матеріалів в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає ОСОБА_4 винним у скоєнні вказаного злочину і його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений раніше не судимий, вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується добре, на утриманні має двох неповнолітніх дітей.

Біляївський МРВ з питань пробації в досудовій доповіді зазначив, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, ризик безпеки для суспільства середній, але враховуючи те, що свою провину у правопорушенні визнає повністю, кається у скоєному, працює неофіційно, виховує двох неповнолітніх дітей та має позитивну характеристику з місця проживання, розглядається можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства з застосуванням пробаційних програм, наглядових та соціально-виховних заходів.

Обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття у скоєному.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обтяжуючу покарання обставину, а також те, що, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити у вигляді обмеження волі строком на два роки.

Разом з тим, беручи до уваги те, що дії обвинуваченого були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки автомобіля, обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи неуважним та належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою, проявив злочинну самовпевненість, що призвело до скоєння ДТП, тому суд вважає за необхідне позбавити його права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Згідно положень ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Положення ст. 85 КК України регламентує, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , обвинувачений є батьком неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно. (а.с. 75-76). Згідно довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області від 03 жовтня 2017 року № 2862, діти знаходяться на утриманні ОСОБА_4 (а.с. 77).

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв злочин невеликої тяжкості та дав свою згоду суду на застосування амністії щодо нього в письмовій формі, та підтримавши устно, тому суд вважає можливим звільнити його від відбування основного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» за вироком суду.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи практику ЄСПЛ з розгляду справ даної категорії та за для виправлення обвинуваченого, суд вважає за необхідне не застосовувати ЗУ «Про амністію у 2016 році» стосовно ОСОБА_4 у частині звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов, заявлений прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня» про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» витрат за перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_5 у розмірі 7894,90 грн., визнаний обвинуваченим у повному обсязі, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, у зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом при вирішенні питання, щодо позовної заяви потерпілого ОСОБА_5 до уваги беруться положення ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

З урахуванням наданих потерпілим ОСОБА_5 доказів по справі суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на лікування в розмірі 20531,77 грн., які підтверджуються відповідними фіскальними чеками та квитанціями (а.с. 43-53, 55). Квитанції про сплату добровільного благодійного внеску суд до уваги не бере, так як платіж не був обов`язковий та не був необхідністю для лікування потерпілого і він мав право його не сплачувати. Благодійність є особистим волевиявленням, а не обов`язком. (а.с. 54). Також суд не приймає до уваги чек № 26/298/136 на аркуші справи № 45 про придбання речей які не є медичними препаратами.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

Вирішуючи питання щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень на користь потерпілого, суд приходить до висновку, що противоправними діями обвинуваченого безсумнівно були завдані моральні страждання потерпілому, які виразилися в тому, що він відчував фізичний біль внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, зазнав емоційних та душевних страждань. При цьому, на думку суду, позовні вимоги є завищеними та суд, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілого, характер, обставини скоєного злочину, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, вважає можливим стягнути моральну шкоду з обвинуваченого у розмірі 20000,00 гривень.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню на залучення експертів за проведення судових експертиз на загальну суму 2971,20 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Речові докази по справі: транспортний засіб «АЗЛК» білого кольору д.н. НОМЕР_1 залишити за належністю.
Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2016 року скасувати.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 374 КПК України, ст. ст. 65, 66, ч. 1 ст. 286 КК України, п. «в» ст. 1 закону України «Про застосування амністії у 2016 році» ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Цивільний позов прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня» про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» витрат за перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_5 у розмірі 7894,90 грн. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня» за перебування на стаціонарі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , кошти у розмірі 7894,90 грн. (р/р 4194, , МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області.)

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальні збитки у розмірі 20531,77 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 2971,20 грн.

Речові докази по справі: транспортний засіб «АЗЛК» білого кольору д.н. НОМЕР_1 залишити за належністю.
Скасувати арешт застосований ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду від 23 грудня 2016 року на транспортний засіб «АЗЛК» білого кольору д.н. НОМЕР_1 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

28 листопада 2017 року