Провадження № 1-кп/127/1755/17

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження № 0005195, внесене 07 листопада 2017 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Нове Давидкове Мукачівського району Закарпатської області, з середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 28.09.2017 року приблизно о 12:00 год., перебував зі своїм неповнолітнім знайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поряд із кіоском «Хліб», який знаходиться біля зупинки громадського транспорту на Західному автовокзалі, що за адресою: м. Вінниця, вул. Барське шосе, 107. ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_6 карту «Приват банку» № НОМЕР_1 , яка належить його матері, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для придбання продуктів харчування, повідомивши останньому, що сума покупки не буде перевищувати 50 грн. Неповнолітній ОСОБА_6 погодився та повідомив ОСОБА_4 пін-код до зазначеної картки. Отримавши картку, в ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме, грошових коштів, наявних на картці та належних потерпілій ОСОБА_5 .
Реалізувавши свій злочинний умисел, ОСОБА_4 попросив ОСОБА_6 зачекати на місці, поки він сходить за продуктами до магазину «Фуршет», який розташований навпроти Західного автовокзалу. Потім ОСОБА_4 , користуючись відсутністю ОСОБА_6 , зайшов до приміщення «Західного автовокзалу», де знаходився банкомат «Приватбанк». Будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає і ніхто не зможе його викрити, з метою власного незаконного збагачення, умисно, таємно, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, зняв грошові кошти у сумі 5200 грн. з картки «Приватбанку» № НОМЕР_1 , яка йому фактично не належить, після чого попрямував до магазину «Фуршет», де купив продукти харчування на суму 60 грн., а решту викрадених грошових коштів залишив собі, після чого повернувся до ОСОБА_6 та повернув банківську картку.
ОСОБА_4 з метою не допустити викриття своїх дій ОСОБА_6 , показав пакет із придбаними продуктами харчування і чек на 60 грн. Викраденими коштами ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 5140 грн.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 просили суд затвердити укладену між ними угоду про примирення від 28.11.2017 року. Зі змісту укладеної угоди вбачається, що потерпіла та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України та щодо призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді громадських робіт на строк вісімдесят годин.
В судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання угоди та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовний в результаті затвердження угоди про примирення. Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та зазначив, що угода про примирення є добровільною, наполягав на затвердженні угоди про примирення та суду пояснив, що всі обставини вірно викладені в обвинувальному акті, він їх визнає у повному обсязі.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що шкода їй відшкодована у повному обсязі, претензій до обвинуваченого вона не має, просила затвердити угоду про примирення, повідомивши, що наслідки її затвердження є зрозумілими.
Перевіривши зміст угоди, заслухавши показання обвинуваченого, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені злочину є доведеною та підтверджується показаннями самого обвинуваченого, який вину визнав та повідомив суду всі обставини злочину. Шкоду відшкодовано в повному обсязі, що підтверджується поясненнями потерпілої та змістом укладеної угоди.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Обвинувачений, потерпіла просили затвердити угоду про примирення, укладену між ними та ухвалити вирок, яким визначити узгоджене в угоді про примирення покарання.
Прокурор не заперечував щодо затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілою та обвинуваченим і просив ухвалити вирок, яким призначити узгоджене покарання.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про примирення, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно ст. 12 КК України злочин, вчинений ОСОБА_4 , відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Обвинувачений вину визнав повністю, розкаявся; раніше не судимий, що підтверджується довідкою про судимість; на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, що підтверджується відповідями на запити слідчого; за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило.
Обставинами, що помякшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
У судовому засіданні з повідомлених обвинуваченим та потерпілою даних встановлено, що угода про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України, укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Обвинувачений розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, що передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 та 424КПК України та відмову від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.
Потерпіла також суду повідомила про те, що вона розуміє обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і 424 КПК України та буде позбавленна права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє положення ч. 5 ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Крім того, судом при вирішенні питання щодо затвердження угоди встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_4 є вірною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.
Враховуючи викладене, суд вважає, що угода від 28.11.2017 року, укладена між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 підлягає затвердженню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374,471, 473, 474, 475 КПК України та ст. 65, 185 КК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , укладену 28.11.2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 07 листопада 2017 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005195.
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: