Справа № 362/101/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/30/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 16.01.2018

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
законного представника
підозрюваного: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 01 січня 2018 року, близько 03 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з неповнолітніми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнім ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходились неподалік будинку АДРЕСА_2 де зустріли незнайомого хлопця ( ОСОБА_13 ), який йшов їм на зустріч. В цей час у ОСОБА_11 виник прямий умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_13 , та запропонував ОСОБА_12 , ОСОБА_7 спільно напасти на ОСОБА_13 . На пропозицію ОСОБА_11 здійснити напад на невідомого чоловіка ( ОСОБА_13 ) ОСОБА_12 , ОСОБА_7 погодилися, тим самим вступили з ним в злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний намір, у вигляді нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насиллям, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 дочекалися, поки ОСОБА_13 дійде до них, після чого умисно, діючи групою осіб, завдали йому численних ударів руками та ногами по голові та по тулубу останнього.
Так, 01 січня 2018 року, близько 03 години 00 хвилин, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_13 та завдав один удар правою ногою в область голови останнього, потім до ОСОБА_13 підійшов ОСОБА_11 , схопив його обома руками за куртку та штовхнув на тротуарну плитку, внаслідок чого ОСОБА_13 впав своїм тілом на тротуарну плитку.
В подальшому, за попередньою змовою, продовжуючи діяти групою осіб, ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 продовжили наносити руками та ногами удари по тілу та голові ОСОБА_13 , який лежав на тротуарній плитці.
Потім ОСОБА_11 взяв у ОСОБА_14 , який стояв поруч, дерев`яну биту та продовжив наносити удари в область голови та удари в область спини потерпілого ОСОБА_13 .
В подальшому, переконавшись, що потерпілий ОСОБА_13 не в змозі чинити опір, ОСОБА_11 своєю правою рукою витягнув з правої зовнішньої кишені куртки ОСОБА_13 гаманець чорного кольору, з грошовими коштами в загальній сумі 650 грн. та показав його ОСОБА_7 і ОСОБА_12 . В цей час ОСОБА_7 та ОСОБА_12 перевіряли кармани куртки ОСОБА_13 на наявність майна. ОСОБА_12 , своєю правою рукою дістав з лівої зовнішньої кишені куртки ОСОБА_13 паспорт громадянина України на ім`я останнього.
Після цього ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 з місця злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.
Вказаними протиправними насильницькими діями ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 спричинили ОСОБА_13 , відповідно до довідки «Київської обласної клінічної лікарні» тілесні ушкодження у вигляді «Закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани потиличної ділянки голови, забій м`яких тканин в ділянці лівого плечового суглобу та лопатки, забій м`яких тканин в ділянці лівого колінного суглобу» та матеріальні збитки на загальну суму 650 грн.
04 січня 2018 року ОСОБА_7 в рамках зазначеного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України /а.п.6-7/.
05 січня 2018 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_15 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів.
Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено та до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 18 години 00 хвилин вечора до 06 години 00 хвилин ранку наступного дня з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Своє рішення суд мотивував тим, що в судовому засіданні слідчим та прокурором не було надано доказів та наведено обставин, які б дали достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення і негативно вплинути на хід розслідування кримінального провадження, а для запобігання ризиків, які були зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу, врахувавши особу підозрюваного та його позитивні характеристики.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб у межах строків досудового розслідування, до 04 березня 2018 року. Вимоги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Прокурор звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі було враховано обставини кримінального провадження, зокрема, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності , який передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, обов`язковим додатковим об`єктом якого виступають життя та здоров`я потерпілого, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна. Одночасно прокурор зазначає, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу, проте в сукупності з іншими обставинами обумовлює необхідність застосування того чи іншого запобіжного заходу, в даному випадку тримання під вартою. На думку прокурора, незважаючи на те, що ОСОБА_7 стверджував, що усвідомив свою вину, з наданих суду показань не вбачається щирого каяття, а лише страх перед покаранням і підозрюваний переймався не про стан здоров`я потерпілого та відшкодування завданих збитків, а саме через покарання, яке настане за скоєне ним правопорушення. На думку апелянта, поза увагою суду залишено ту обставину, що ОСОБА_7 є найстаршим серед фігурантів справи та наніс перший удар, а інші учасники піддалися під його вплив, що, на думку апелянта свідчить про те, що перебуваючи під домашнім арештом він зможе чинити на свідків та співучасників тиск з метою зміни їх показань, та впливатиме на потерпілого з аналогічною метою. Прокурор зазначає, що ні підозрюваний, ні його мати не вживають активних заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому та на даний час перевіряється причетність ОСОБА_7 до вчинення аналогічних злочинів проти власності на території Васильківського району. Окрім того, на думку прокурора, підозрюваний може знищити або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки у потерпілого зник мобільний телефон з навушниками, які на даний час не знайдено та ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування і суду. Таким чином, оскільки наявно декілька ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прокурор вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним в апеляційній скарзі та клопотанні ризикам.
Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити; захисника, підозрюваного та законного представника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 492 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно з ч.2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Крім урахування загальних підстав, слідчий суддя при виборі запобіжного заходу щодо неповнолітнього, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини (Рішення від 27 листопада 2008 року у справі «Свершов проти України»), зобов`язаний враховувати і вік підозрюваного.
При обранні підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу судом першої інстанції було проаналізовано та надано оцінку наведеним в клопотанні обставинам, а саме, враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину /а.п. 6-7/; він є неповнолітнім /а.п.30/; виховується одним з батьків; має постійне місце проживання, а саме АДРЕСА_1 ; офіційних звернень про порушення громадського порядку, скарг та заяв на його поведінку від односельців до Глевахівської селищної ради не надходило, даними про зловживання спиртними напоями, а також будь-якою іншою інформацією стосовно гр. ОСОБА_7 селищна рада не володіє /а.п.28/.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 є учнем 9-В класу Боярської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, та відповідно до характеристики, наданої за місцем навчання, у взаєминах з оточуючими нехтує думкою дорослих, схильний до усамітнення; не дотримується прийнятих правил поведінки, має високий рівень невпевненості в собі, легко піддається негативному впливу інших.
У зв`язку із вказаними психологічними особливостями підозрюваного, його молодим віком, колегія суддів приходить до висновку, що такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою вплине на подальшу поведінку ОСОБА_7 та може сприяти антисоціальним нахилам в майбутньому.
Що стосується наведених в апеляційній скарзі прокурора доводів про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі було враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, то колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що на даній стадії кримінального провадження, а саме, на досудовому розслідуванні, така оцінка є передчасною та суперечить вимогам ст. 178 КПК України, де вказано, що судом має бути оцінено вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Судом першої інстанції було враховано наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 та в повному обсязі оцінено надані стороною обвинувачення докази цього, у зв`язку з чим, доводи прокурора в цій частині є необґрунтованими.
Прокурором як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не було надано жодних доказів, які б підтверджували наявність наведених в клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а те, що потерпілий впізнав ОСОБА_7 як особу, яка напала на нього, саме по собі не може свідчити про можливість здійснення на нього незаконного впливу.
Посилання на те, що ОСОБА_7 є найстаршим за віком серед фігурантів кримінального провадження та першим наніс удар, що за переконанням прокурора, свідчить про те, що саме він вплинув на подальші дії інших осіб, на думку суду, саме по собі не вказує на можливість його впливу на інших підозрюваних та свідків і є лише припущенням сторони обвинувачення, оскільки ОСОБА_7 не являвся ініціатором вчиненого злочину.
Обставини, зазначені прокурором щодо того, що каяття ОСОБА_7 не є реальним та носить лише показовий характер для зменшення ступеню відповідальності за вчинене, і потерпілому не було відшкодовано завдані збитки, свідчать про відношення підозрюваного до вчиненого, та буде взято до уваги під час судового розгляду.
Враховуючи викладене, прокурором не було доведено, що жоден більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Таким чином, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 суд першої інстанції повно і всебічно дослідив необхідні дані та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що такий запобіжний захід як домашній арешт зможе гарантувати його належну процесуальну поведінку.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що, відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
З огляду на наведене колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого та відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Глеваха, Васильківського району, Київської обл., українця, громадянина України, учня 9-В класу ЗОШ №4 м. Боярка, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 18 години 00 хвилин вечора до 06 години 00 хвилин ранку наступного дня з покладенням, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України залишити без зміни.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І :
___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4