Справа № 569/8506/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

та його захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Рівне кримінальне провадження №0004149 від 17 липня 2013 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Іллін Гощанського району Рівненської області, українця, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , з незакінченою вищою освітою, працюючого оператором котельні ТОВ «Експансія», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, обвинуваченого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,-

У С Т А Н О В И В :
22 червня 2013 року, біля 23 год.00 хв. обвинувачений ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 .

Під час конфлікту, який раптово виник в коридорі вказаної квартири, на ґрунті особистих неприязних стосунків між потерпілою ОСОБА_8 та дружиною обвинуваченого ОСОБА_9 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен та міг їх передбачити, обвинувачений ОСОБА_5 схопив потерпілу ОСОБА_4 за плечі та штовхнув в сторону.

Від поштовху ОСОБА_4 втративши рівновагу, впала на дитячий велосипед, після чого її права нога опинилася під велосипедом.

Внаслідок падіння потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому п`ятої плюснової кістки правої ступні, які згідно висновку експерта №88 від 03 листопада 2017 року відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довго тривалості розладу здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_5 , які виразилася в необережному спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе не визнав, та показав що дійсно проживає разом з потерпілою ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 .

В кінці червня 2013 року, біля 23 години між його дружиною ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_4 виник словесний конфлікт. На крики дружини він вийшов з кімнати та побачив, що потерпіла тримає дружину за плечі, а донька потерпілої тримала в руках ніж. З метою захисту своєї дружини від небезпечного посягання він відштовхнув ОСОБА_4 .. Додатково зазначив, що не бачив, що ОСОБА_4 падала від поштовху.

Цивільний позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні за безпідставності.

Вина ОСОБА_5 в необережному спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, доводиться сукупністю досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказів.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що 22 червня 2013 року біля 23 години за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 між нею та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт.

В подальшому обвинувачений, безпричинно взяв її за плечі та кинув в сторону коридору де стояв дитячий велосипед. Від поштовху втратила рівновагу та впала на велосипед так, що права нога опинилась під велосипедом. Коли падала, вдарилася головою об стінку. Після падіння почула різкий біль в стопі. На наступний день, перемотавши ногу еластичним бинтом, незважаючи на біль пішла на роботу. В подальшому звернулась до медичного закладу, де їй повідомили, що у неї перелом п`ятої плюснової кістки правої ступні. 17 липня 2013 року із відповідною заявою звернулася до поліції

Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримує повністю, просить задовольнити.

Згідно показів ОСОБА_9 убачається, що вона з потерпілою проживає в одній квартирі більше 20 років.

22 червня 2013 року біля 23 години на кухні лунала музика. Зробивши зауваження дочці потерпілої, остання почала принижувати її та підвищувати голос. Потерпіла ОСОБА_4 витягнула її на коридор та почала наносити удари. З метою запобігання нанесення тілесних ушкоджень, її чоловік відштовхнув потерпілу, внаслідок чого остання впала на велосипед. Будь-яких тілесних ушкоджень останній не наносив.

Свідок ОСОБА_10 показала, що 22 червня 2013 року прокинулась біля 23 години від криків на кухні. Вийшовши з кімнати бачила як шарпались між собою потерпіла та ОСОБА_9 . В подальшому вийшов ОСОБА_5 який відштовхнув потерпілу, внаслідок чого остання впала на велосипед. Ножа в руках внучки ОСОБА_8 не бачила.

Згідно показів ОСОБА_8 убачається, що 22 червня 2013 року вночі готувала на кухні вечерю. Близько 23 години на кухню увірвалась ОСОБА_9 та почала кричати, що їй мішають спати. Остання почали її погрожувати та наносити тілесні ушкодження. Вона покликала на допомогу мати ОСОБА_4 . Коли мати ОСОБА_4 розбороняла їх в цей час підійшов обвинувачений та різко відкинув потерпілу в сторону коридору де стояв дитячий велосипед. Від поштовху мати впала, вдарившись головою в стіну, та пошкодивши праву ногу. В подальшому мати прикладала на ногу холодний рушник.

З дослідженого судом протоколу проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій обстановки та обставин події від 09 червня 2017 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 добровільно відтворила подію, яка мала місце 22 червня 2013 року близько 23 години, в квартирі у квартирі АДРЕСА_2 . Показала місце вчинення злочину, механізм вчинення поштовху обвинуваченим, місце знаходження дитячого велосипеда, та місце падіння.

З протоколу проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій обстановки та обставин події від 07 серпня 2017 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 відтворив подію, яка мала місце 22 червня 2013 року близько 23 години, у квартирі АДРЕСА_2 . Показав, як захищав свою дружину від посягань потерпілої, та в подальшому штовхнув ОСОБА_4 в сторону.

Згідно висновку судово-медичної експертизи за №88 від 10 листопада 2017 року, убачається, що при амбулаторному медичному обстеженні і лікуванні (з 25.06.13р. по 23.09.13р.) в поліклініці №1 ЦМЛ м.Рівне у гр. ОСОБА_4 було діагностовано і підтверджено клініко-рентгенологічними даними тілесне ушкодження - закритий уламковий перелом середньої третини тіла п`ятої плюсневої кістки правої стопи. В перебігу травматичного процесу у ОСОБА_4 мало місце ускладнення у вигляді сповільнення консолідації (заживлення) перелому.

Враховуючи морфологічні особливості перелому п`ятої плюсневої кістки правої стопи (нерівність країв ліній перелому та уламка, його форму і локалізацію, відсутність ознак заживлення перелому на момент його діагностики в гострому періоді травми), слід зазначити, що наявний закритий ізольований перелом виник не менш як від однієї травматичної дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею і може відповідати терміну заподіяння 22.06.2013 року.

Наявний перелом п`ятої плюсневої кістки правої стопи у ОСОБА_4 за критерієм тривалого розладу здоров`я відноситься до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що відповідає положенням п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.

Розглядаючи вид, характер та локалізацію перелому в ділянці п`ятої плюсневої кістки правої стопи у ОСОБА_4 , експертна комісія зазначає, що згідно судово-медичної практики та спеціальної літератури, такого виду перелом може виникнути при механізмі травмування як при самовільному падінні, так і при падінні з прискоренням із стоячого положення тіла, з наступним співударінням середньо-зовнішньою поверхнею правої стопи з тупим предметом обмежених розмірів, в даному випадку, найбільш ймовірно, при контактуванні із конструктивною частиною дитячого велосипеда. Визначити конкретну контактуючу частину дитячого велосипеду в даному випадку немає можливості, так як індивідуальні ознаки травмуючого предмета в ушкодженні не відобразилась.

Механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_4 відповідає обставинам, описаним в протоколі проведення слідчого експерименту від 09.06.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_4 .

Висновок судово-медичної експертизи науково обґрунтований, не суперечить дослідженим в судовому засіданні доказам.

Даний висновок експерта, підтверджує показання потерпілої та свідків стосовно часу та механізму спричинення тілесних ушкоджень, також визначає ступінь тяжкості тілесних ушкоджень.

Показання потерпілої, свідків, письмові докази, висновок експерта, суд оцінює як належні та допустимі, які один одного в своїй сукупності доповнюють, та даними доказами підтверджуються місце, час, спосіб вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_5 .

Суд не може погодитись з доводами сторони захисту з приводу неналежності та недопустимості зібраних стороною обвинувачення доказів.

Судом за клопотанням сторони обвинувачення, в порядку ч.3 ст.333 КПК України, надавалося доручення органу досудового розслідування провести слідчі дії, а саме проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій обстановки та обставин події за участю потерпілої та обвинуваченого.

Протоколи проведення слідчого експерименту були відкриті стороні захисту, будь-яких зауважень з приводу складання, оформлення від сторін кримінального провадження не надходило, а тому суд вважає їх належними та допустимими доказам.

Також суд за клопотання сторони обвинувачення залучив судового експерта з приводу надання висновку експерта, по факту спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 .

Даний висновок експерта, суд вважає обґрунтованим, який не суперечить іншим дослідженим в судовому засіданні доказам.

Не може суд також погодитись з доводами обвинуваченого, з приводу того, що він діяв в стані необхідної оборони, а саме захищав охоронюваних законом прав та інтересів своєї дружини.

В судовому засіданні не було надано суду жодного доказу, на підтвердження того, що обвинувачений перебував в стані необхідної оборони.

Враховуючи викладене, суд допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, дослідивши письмові докази, висновок експерта, прийшов до переконання, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст.128 КК України, як необережне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, на обліку лікаря психолога та нарколога не перебуває, вчинив необережний злочин.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, а також інші обставини справи, суд дійшов висновку, про необхідність призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.

Разом з тим, відповідно до норм ст.12 КК України злочин, передбачений ст.128 КК України є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Частиною п`ятою статті 74 КК України передбачено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання та його відбування на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу. Суд також враховує роз`яснення, що надані в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року, а саме: особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності та відбування покарання за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
У зв`язку з чим суд, призначивши покарання за ст.128 КК України, враховуючи вимоги п.2 ч.1 ст.49 КК України та ст.74 КК України, приходить до висновку, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного за вироком покарання за ст.128 КК України, оскільки з часу вчинення обвинуваченим вказаного злочину минуло понад три роки.
Заявлений по справі потерпілою ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити, оскільки потерпілою суду не надано жодних належних доказів на підтвердження матеріальної шкоди.

На обґрунтування цивільного позову потерпілою долучені фіскальні чеки, однак з даних доказів не вбачається, що придбані медикаменти витрачені саме на лікування перелому ноги.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При вирішенні, щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_4 суд враховує характер злочину, глибину душевних страждань потерпілої, і вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що потерпіла після отриманих в результаті вчинення злочину травм була вимушена проходити тривалий проміжок часу лікування. Впродовж цього періоду лікування, почувалася незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування. Вимушено не могла працювати, оскільки нога була в гіпсу.

За таких обставин, суд приходить до переконання про можливість стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Доказів на підтвердження витрат на залучення експертів у справі відсутні.

Речові докази по справі також відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.370,371, 374,124 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України і призначити йому покарання 1 ( один) рік обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання за ст.128 КК України, на підставі ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, визначених п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5000 ( п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити за недоведеністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1