Справа № 755/9096/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" січня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора у рамках кримінального праводження унесеного 17.05.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006913,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, у порядку ст.ст. 55, 303 КПК України, яку обґрунтував тим, що упровадженні слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження ЄРДР № 0006913 від 17.05.2016 відкрите за його заявою від 12.05 2016 щодо дій посадових осіб СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго», в особі інженерів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при проведенні 10.06.2015 позапланової перевірки приватної власності в особі ПП «Науково-виробнича фірма «СКАЛА» (ПНВФ «СКАЛА»), у тому числі акту про не допуск до проведення позапланової перевірки ПНВФ «СКАЛА» та внесення в акт від 10.06.2015 даних, що спричинили протиправне та незаконне відключення від постачання електричної енергії ПНВФ «СКАЛА» та інших підприємств і організацій, які орендують у ПНВФ «СКАЛА» частину нежитлового приміщення за вказаною адресою.

У рамках даного кримінального провадження ОСОБА_3 16.05.2016 звернувся зі скаргою від 16.05.2016 до керівника Київської місцевої прокуратури № 4 (вх. від 16.05.2016) та начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві (вх. від 16.05.2016) щодо невнесення відомостей про вчинений злочин до ЄРДР та не проведення досудового розслідування.

26.05.2016 особа, що подала скаргу звернувся до слідчого з клопотанням-заявою та позовною заявою від 26.05.2016 про визнання його потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні.

13.08.2016 слідчий виніс постанову про закриття кримінального провадження від 17.05.2016р. ЄРДР№ 0006913, яка ухвалою слідчого судді цього ж місцевого суду від 09.09.2016 була скасована.

16.09.2016 (вх. № Ц-4768 від 16.09.2016) особа, що подала скаргу звернувся до слідчого з клопотанням про врахування при проведенні слідчих(розшукових) дій наданих речових доказів, які підтверджують вчинення посадовими особами ПАТ «Київенерго» злочинів.

31.03.2017 слідчий ОСОБА_7 виніс постанову про закриття кримінального провадження від 17.05.2016р. ЄРДР№ 0006913, яку на його адресу, всупереч вимогам закону не надіслав, яка ухвалою слідчого судді цього ж місцевого суду від 17.10.2017 була скасована.

21.07.2017 особа, що подала скаргу звернувся до слідчого з клопотаннями та позовною заявою про визнання потерпілим та цивільним позивачем та про долучення, врахування та оцінки речових доказів.

Тобто, як указує у скарзі її автор, загалом впродовж 2016-2018 він неодноразово звертався до прокуратури та поліції з відповідними клопотаннями про проведення відповідних слідчих розшукових дій, визнання його та ПНВФ «СКАЛА» потерпілим та цивільним позивачем, дотриманням розумних строків, проведення та вчинення відповідних слідчих (розшукових) дій, однак, на його переконання ці звернення не були вирішені суб`єктами оскарження у порядку та у спосіб передбачений КПК України.

Особа, що подала скаргу, акцентує увагу на тому, що повідомлення про підозру у вчиненні злочину посадовим особам СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» в особі інженерів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не винесено.

Також, особа, що подала скаргу вказує у ній на те, що 05.01.2018 він та ПНВФ «СКАЛА» звернулися зі скаргою від 04.01.2018, у порядку ст. 308 КПК України, до керівника київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 (вх. № 2973 від 05.01.18) та слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві (вх. № Ц-62 від 05.01.18) щодо неправомірної бездіяльності, недотриманні прокурором та слідчим розумних строків, не вчинення процесуальних слідчих (розшукових) дій та зобов`язання вчинити дії, однак всупереч вимогам міжнародного та національного права, зокрема норм КПК України, прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 та слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві не було прийнято та не було направлено прийнятих прокурором та слідчим відповідних процесуальних рішень.

Як наслідок, з огляду на ці обставини, ОСОБА_3 уважає, що прокурор та слідчий неналежно та формально відносяться до виконання службових обов`язків, не вчиняють відповідних слідчих (розшукових) дій та не приймають законних рішень у встановлені законом розумні строки, умисно затягують розслідування, протиправно бездіють, з огляду на що висловлює думку про доречність, встановлення їм процесуальних строків, у порядку ст.ст. 113, 114 КПК України, для вчинення необхідного комплексу дій у провадження.

Можливість вчинення таких процесуальних дій, на його переконання, слідчим суддею, випливає з положень п.п. 1, 5, 7, 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України, а тому за наслідками розгляду ОСОБА_3 просить, з метою об`єктивного та оперативного розслідування злочину у цьому кримінальному провадженні у розумні строки та покарання злочинців:

? (вимога № 1) визнати протиправною бездіяльність прокурора та слідчого щодо недотримання розумних строків у кримінальному провадженні;

? (вимога № 2) визнати протиправною бездіяльність прокурора та слідчого щодо не вчинення необхідних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні в т.ч. за неодноразовими письмовими клопотаннями ОСОБА_3 , не визнання потерпілим та цивільним позивачем ПНВФ «СКАЛА» та ОСОБА_3 , не направленні на адресу потерпілого ОСОБА_3 прийнятих слідчими постанов про закриття кримінального провадження та інше;

? (вимога № 3) зобов`язати прокурора та слідчого вчинити необхідні слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні з врахуванням письмових клопотань ОСОБА_3 , в тому числі визнати потерпілим та цивільним позивачем ГПНВФ «СКАЛА» та ОСОБА_3 , надіслати копії усіх прийнятих постанов у справі, дати правову оцінку протиправним діям ПАТ «Київенерго» з врахуванням експертного висновку заступника Головного державного інспектора України з енергетичного нагляду Держенергонагляду України ОСОБА_10 від 09.11.2016 № 03/21-61(0 та експертного висновку начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у м. Києві ОСОБА_11 , 14.11.2016 № 31-11/13-2318, дати правову оцінку протиправним діям ПАТ «Київенерго» встановлених постановою Київського апеляційного господарського суду, постановою Вищого господарського суду України у справі № 910/10966/16 про визнання незаконним відключення 15.06.2015 від джерел електропостачання нежитлове приміщення ПНВФ «СКАЛА», здійснене ПАТ «Київенерго» та рішенню господарського суду м. Києва, постанові Київського апеляційного господарського суду, постанові Вищого господарського суду України у справі № 910/11101/16 за позовами ПНВФ «СКАЛА» до ПАТ «Київенерго» про скасування донарахованих ПНВФ «СКАЛА» сум спожитої поза обліком електричної енергії в сумі 47766,43 грн., здійснене на підставі відключення 15.06.2015, через складений інженерами цього акт про не допуск від 10.06.2015;

? (вимога № 4) встановити прокурору та слідчому відповідний обмежувальний процесуальний строк у межах граничного строку в 30 днів щодо вчинення необхідних слідчих(розшукових) дій у кримінальному провадженні, як-то: вручення відповідного повідомлення про підозру у вчиненні злочину посадовим особам СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго», в особі інженерів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, кримінальна відповідальність за який передбачена ч. 1ст. 366 КК України, щодо потерпілих від вчиненого злочину ОСОБА_3 та ПНВФ «СКАЛА».

Сторони у судове засідання не з`явилися, тож слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті та дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.

Щодо питання можливості оскарження такого рішення під час досудового розслідування.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому, діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 303 КПК України передбачає, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.
У своїй скарзі особа, яка подала, прямо посилається при її обґрунтуванні на норми п.п. 1, 5, 7, 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України, тобто ті, які передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні рішень, дій та бездіяльності слідчого і прокурора, у той час, як слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України)
З огляду на наведене з метою здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні дана скарга підлягає розгляду по суті слідчим суддею цього місцевого суду у світлі норм п.п. 1, 5, 7, 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України, а саме того, чи були дотриманні вимоги КПК України, які ними регламентуються на досудовому провадження суб`єктом оскарження, адже ці відомості на етапі відкриття провадження, у силу специфіки цієї стадії провадження об`єктивно з`ясувати з оцінкою усіх даних у порядку ст. 94 вказаного Кодексу, не є можливим, з урахуванням такого.
Відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У цьому випадку, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків з урахуванням того, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та у такому відстоюванні прав останні є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, в ході судового розгляду, з огляду на те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, установив таке.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, якескладається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
Належною правовою процедурою є та, яка передбачена кримінальним процесуальним законодавством України, адже відповідно до п. 7постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» (надалі Постанова) не допускається постановлення судових рішень, які спрямовані на зобов`язання до вчинення дій, які не є обов`язковими за законом.
А тому, з урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя аналізуючи питання дотриманням прав, свобод та інтересів особи, яка подала скаргу, у цьому кримінальному провадженні, в світлі обставин викладених у вимозі № 1, бере до уваги таке.
Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 303 КПК України передбачає, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.
Стаття 308 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.
Згідно ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Таким чином, системний аналіз цих норм КПК України указує на те, що згідно п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України, можливо оскаржити рішення прокурора,я ке згідно ст. 110 того ж Кодексу, викладене у формі постанови.
У цьому випадку, було встановлено, що особа, яка подала скаргу 05.01.2018 звернувся зі скаргами (вх. № 2973 та 2975) до керівника прокуратури, у порядку ст. 308 КПК України, однак рішення по цей час за наслідками їх розгляду не отримав, тобто, у цей період, відсутній сам предмет оскарження.
Тим самим, факт порушення прав, свобод та інтересів особи, яка подала скаргу у цьому кримінальному провадженні у світлі норм п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України не підтвердився.
Щодо доводів скарги про порушення вимог ст. 220 КПК України щодо строків розгляду скарг, то вони не є слушними, так як ця стаття передбачає, що в строк не більше трьох днів з моменту подання розглядаються клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій, однак не стосуються скарг цих осіб поданих у порядку ст. 308 зазначеного Кодексу.
Діюче кримінальне процесуальне законодавство України визначає чітко визначений спосіб захисту прав осіб, які подають звернення щодо порушення їх прав та свобод у питаннях, які регламентує ст. 308 КПК України, а саме у порядку п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України шляхом оскарження рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування, тобто саме така процедура є належною та узгоджується з нормами ст.ст. 1, 2 зазначеного Кодексу.
Аналізуючи питання дотриманням прав, свобод та інтересів особи, яка подала скаргу, у цьому кримінальному провадженні, в світлі обставин викладених у вимогах № 2 та № 3, слідчий суддя виходить з такого.
п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачає, що заявником, підозрюваним, його захисником, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Також, в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ зазначає, що результати аналізу судової практики свідчать про хибне розуміння скаржниками бездіяльності згідно ст. 220 КПК України.
Так, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.
Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.
Наведеним ознакам відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 220 КПК, згідно з якою клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Але, зазначена норма не передбачає оскарження абстрактної бездіяльності, яка призводить до «неналежного досудового розслідування», як і щодо перекваліфікації кримінального правопорушення, стосовно якого здійснюється кримінальне провадження, щодо повернення цивільного позову у кримінальному провадженні, щодо невручення особі повідомлення про підозру, щодо відмови слідчим у закритті кримінального провадження, тощо.
У цій ситуації, бездіяльність вказана особою, яка подала скаргу щодо ненадання правової оцінку протиправним діям ПАТ «Київенерго» з врахуванням експертного висновку заступника Головного державного інспектора України з енергетичного нагляду Держенергонагляду України ОСОБА_10 від 09.11.2016 № 03/21-61(0 та експертного висновку начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у м. Києві ОСОБА_11 , 14.11.2016 № 31-11/13-2318, ненадання правової оцінки протиправним діям ПАТ «Київенерго» встановлених постановою Київського апеляційного господарського суду, постановою Вищого господарського суду України у справі № 910/10966/16 про визнання незаконним відключення 15.06.2015 від джерел електропостачання нежитлове приміщення ПНВФ «СКАЛА», здійснене ПАТ «Київенерго» та рішенню господарського суду м. Києва, постанові Київського апеляційного господарського суду, постанові Вищого господарського суду України у справі № 910/11101/16 за позовами ПНВФ «СКАЛА» до ПАТ «Київенерго» про скасування донарахованих ПНВФ «СКАЛА» сум спожитої поза обліком електричної енергії в сумі 47766,43 грн., здійснене на підставі відключення 15.06.2015, через складений інженерами цього акт про не допуск від 10.06.2015, то вона, на переконання слідчого судді, є абстрактною, яка призводить до неналежного досудового розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий та прокурор, як і слідчий суддя та суд, здійснює оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).
Як наслідок, слідчий суддя не уповноважений надавати вказівки слідчому та прокурору на те, як саме та у який спосіб вони мають оцінювати ті чи інші докази за своїм внутрішнім переконанням, який доказ ураховувати, який ні, в якій саме частині, та як саме сприймати в своїй сукупності.

Фактично заявник, у цій ситуації, має бажання аби слідчий суддя наперед установив факт того, що певні докази мають наперед встановлену силу, що є неприйнятим у світлі ст. 94 вказаного Кодексу.
Щодо питання умов та порядку набуття статусу потерпілого та цивільного позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за шкоду, завдану діянням обвинуваченого.

Статтею 61 КПК України регламентовано, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
У цій ситуації, цивільний позивач пред`явив цей позов згідно вимог КПК України.
Стаття 61 вказаного Кодексу, не передбачає право відмови у визнанні особи цивільним позивачем з підстав того чи є позов умотивованим чи ні, на відміну, від норм ст. 55 цього ж Кодексу, яка наділяє правом відмовити у визнанні особи потерпілим у разі невмотивованості заяви.
Апріорі, дана норма вказує імперативно, що права цивільного позивача виникають з моменту подання позову, а те, чи є такий позов обґрунтованим на цій стадії провадження вирішенню не підлягає.
Єдина вимога, яка ставиться до цивільного позову, на цьому етапі провадження, це те, що, згідно з ч. 4 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства та передбачені ЦПК України.

За таких обставин, слідчий суддя уважає, що скарга в частині не розгляду клопотань про визнання цивільним позивачем також подана на абстракту бездіяльність з огляду на те, що КПК України не містить імперативної вказівки на те, що така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк, у світлі вище наведених судом даних.
Тотожну позицію висловив і ВССУ в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ, де зазначив, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, тобто КПК не зобов`язує вчиняти такі дії слідчого чи прокурора, а у цій ситуації, в частині питання визнання цивільним позивачем ситуації є тотожною, як наслідок є і ідентичною позиція слідчого судді місцевого суду з цього питання.

Щодо питання не вчинення слідчим дії визначеної ч. 6 ст. 284 КПК України, яка передбачає, що копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору, то в цій частині остання також задоволена бути не може оскільки, як вище вказувалося, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена, а у цій ситуації ст. 284 вказаного Кодексу не містить чіткого строку її вчинення, тобто відсутні усі компоненти для її задоволення у порядку ст. 303 КПК України.
Про бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, у скарзі мова взагалі не йдеться.
В частині бездіяльності, у світлі п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, то вона є відсутньою, так як стосується питання можливості оскарження рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, а, у цей час, факт наявності такого рішення постановленого, у порядку ст. 110 КПК України, у формі постанови, не встановлений.
Щодо питання оскарження рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, то слід вказати на таке.
По-перше факт наявності такого рішення, яке б було б відображено у формі постанови, згідно ст. 110 КПК України, встановлений не був.
По-друге, п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачає, що особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником під час досудового розслідування, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Згідно ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Зокрема, перелік слідчих (розшукових) дій чітко регламентований Главою 20 цього Кодексу, яка має структурно сформований наступний зміст: допит (ст. 224); допит свідка, потерпілого під час досудового розслідування в судовому засіданні (ст. 225); особливості допиту малолітньої або неповнолітньої особи (ст. 226); участь законного представника, педагога, психолога або лікаря у слідчих (розшукових) діях за участю малолітньої або неповнолітньої особи (ст. 227); пред`явлення особи для впізнання (ст. 228); пред`явлення речей для впізнання (ст. 229); пред`явлення трупа для впізнання (ст. 230); протокол пред`явлення для впізнання (ст. 231); проведення допиту, впізнання у режимі відеоконференції під час досудового розслідування (ст. 232); проникнення до житла чи іншого володіння особи (ст. 233); обшук (ст. 234); ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи (ст. 235); виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи (ст. 236); огляд (ст. 237); огляд трупа (ст. 238); огляд трупа, пов`язаний з ексгумацією (ст. 239); слідчий експеримент (ст. 240); освідування особи (ст. 241); підстави проведення експертизи (ст. 242); порядок залучення експерта (ст. 243); розгляд слідчим суддею клопотання про залучення експерта (ст. 244); отримання зразків для експертизи (ст. 245).
В свою чергу, відповідно до ст. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб.
У цій ситуації, з клопотань заявника слідує, що дії, які він пропунував у них здійснити слідчому та прокурору, як до Глави 20 КПК України - слідчі (розшукові) дії, так і до Глави 21 - негласні слідчі (розшукові) дії вказаного Кодексу не відносяться, а тому посилання в скарзі на положення п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України є безпідставним.
Як наслідок, факт порушення прав, свобод та інтересів особи, яка подала скаргу у цьому кримінальному провадженні, у світлі норм п.п. 1, 5, 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, не підтвердився.
Аналізуючи питання дотриманням прав, свобод та інтересів особи, яка подала скаргу, у цьому кримінальному провадженні, в світлі обставин викладених у вимозі № 4, слідчий суддя виходить з такого.
Згідно ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

З урахуванням того, що, згідно ст. 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
У цій ситуації, заявник просить встановити процесуальний строк у межах граничного строку в 30 днів щодо вчинення необхідних слідчих(розшукових) дій у кримінальному провадженні для вручення відповідного повідомлення про підозру у вчиненні злочину посадовим особам СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго», в особі інженерів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, кримінальна відповідальність за який передбачена ч. 1ст. 366 КК України, щодо потерпілих від вчиненого злочину ОСОБА_3 та ПНВФ «СКАЛА».

Але, з норм ст. 276 КПК України випливає, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Тобто, згідно ст. 276 вказаного Кодексу слідує, що підставою для повідомлення особі про підозру є наявность достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Тобто, Глава 22 вказаного Кодексу не містить граничного строку для повідомлення оосбі про підозру так як така дія проводиться за умови наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, та жодним гранимчни строком не обмежена.
При цьому, у порядку ст. 114 Кодексу слідчий суддя має змогу для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження, а цей Кодекс не містить граничних строків для повідомлення особі про підозру на підставі його п. 3 ч. 1 ст. 276, з огляду на, що посилання заявника на норми ст. 114 Кодексу є безпідставними так як через відсутність у нормах законодавства чітко визначеного такого типу строку позбавляє слідчого суддю в його межах визначити той чи інший процесуальний строк.

Питання дотриманням прав, свобод та інтересів особи, яка подала скаргу у цьому кримінальному провадженні у світлі норм п.п. 2-4, 8- 9 ч. 1 ст. 303 КПК України, автор скарги не порушує, а тому слідчий суддя, у світлі норм ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу, до оцінки дотримання вимог КПК України суб`єктом оскарження, які ці статті регламентують не вдається.
За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга з даного питання не підлягає задоволенню так як у ході здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, у світлі норм ст. 114, п.п. 1, 5, 7, 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України, факт порушення прав заявника та вимог КПК України, які цими нормами регламентуються на досудовому провадження суб`єктом оскарження установлений не був.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 110, 220, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора у рамках кримінального праводження унесеного 17.05.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006913, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15:40 год. 29.01.2018.

Слідчий суддя: ОСОБА_1