Справа № 404/472/18
Номер провадження 1-кп/404/311/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Інгуло-Кам`янка Новогородківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, раніше судимого:
- 05.11.2003 року вироком апеляційного суду Кіровогралської області за ст.187 ч.4, ст.115 ч.2 п.п.6, 12, ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 17.12.2010 року постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2010 року умовно-достроково на 2 роки 5 місяців 2дні;
- 15.07.2016 року вироком Первомайського районного суду Миколаївської області за ст.407 ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 1 рік;
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , суд
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за наступних обставин.
13.12.2017 року близько 17:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 перебуваючи біля Професійно технічного №8, що розташоване за адресою: м. Кропивницький, вул. Юрія Коваленка, 1-б, побачив малолітнього ОСОБА_5 , у якого в правій руці біля вуха знаходився мобільний телефон «Хiaomi Redmi 3S Pro», який належить його матері ОСОБА_6 . В цей момент у ОСОБА_3 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 діючи умисно, цілеспрямовано, повторно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи злочинним шляхом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій підійшовши зі спини до малолітнього ОСОБА_5 та шляхом ривка відкрито викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Хiaomi Redmi 3S Pro», вартість, якого згідно висновку експерта №19 від 12.01.2018 року становить 2795 грн.
Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 2795 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України визнав повністю. Показав, що обставини викладені у його обвинуваченні, та встановлені органами досудового розслідування ним визнаються та не оспорюються, погоджується з кваліфікацією вчиненого діяння.
Повністю визнає найменування, кількість та вартість викраденого майна. Розкаюється у вчиненому та просить у потерпілого вибачення.
Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні, не оспорює фактичні обставини справи, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, а також заслухавши думку інших учасників судового розгляду, які не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши їм наслідки ст.ст.349 ч.3, 394 ч.2 КПК України та з їх згоди, суд обмежившись дослідженням доказів по справі лише допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних щодо обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, які ним не оспорюються, та роз`яснив усім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Що цілком узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ст.9 ч.1 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції», якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Таким чином, обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акта визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється. У зв`язку з цим суд, розглядаючи кримінальне провадження у межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_3 за ст.186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, умисне та закінчене.
ОСОБА_3 місцем проживання характеризується позитивно (а.п.67 т.1), одружений (а.п.69 т.1), має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працює, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.п.62, 64 т.1), згідно посвідчення серія НОМЕР_1 від 01.06.2016 року Управлінням персоналу штабу управління оперативного командування «Південь» є учасником бойових дій (а.п.65 т.1), осудний, раніше судимий (а.п.60 т.1).
Згідно висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, встановлено, що за результатами проведення оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 має високий рівень зазначеного ризику, який полягає у тому, що обвинувачений в мабутньому може повторно вчинити правопорушення з метою матеріального збагачення. Крім того, рівень шкоди для життя є високий, оскільки раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі за злочин проти життя і здоров`я людини.
Таким чином, можна дійти висновку, що застосування соціально-виховних заходів з метою виправлення обвинуваченого без цілодобового нагляду та контролю має дуже високий ризик небезпеки для суспільства.
Обставини, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, наслідки суспільно-небезпечних діянь.
Беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, його особу, який має не зняту та непогашену судимість, офіційно не працює, проте розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений та має на утриманні малолітню дитину, учасник бойових дій, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, думку прокурора щодо міри покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід обрати міру покарання в межах санкції ст.186 ч.2 КК України, із застосуванням ст.ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Такий вид покарання, за глибоким переконанням суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам провадження, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення, перевиховання та профілактики злочинів.
Підстав для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Цивільний позов потерпілою стороною не заявлявся.
Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, а долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-371, 373-375, 392, 394 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч. 2 КК України, і призначити йому покарання за ст.186 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судово-товарознавчої експертизи №19 від 12.01.2018 року 858 грн.
- мобільний телефон «Хiaomi Redmi 3S Pro Grey» (а.п.32 т.1), залишити потерпілій ОСОБА_6 , як власнику.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Кіровського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1