судді Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1
по кримінальному провадженню
(єдиний унікальний №314/2874/17, провадження № 11-кп/778/1617/17)
на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року.
Керуючись положеннями ч.3 ст.375 КПК України, викладаю окрему думку щодо цього рішення Апеляційного суду Запорізької області.
Вважаю, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано у своїй ухвалі зазначив про те, що у вищевказаному обвинувальному акті не викладені належним чином фактичні обставини кримінального правопорушення, оскільки не зазначено мотив та мету вчинення ОСОБА_2 дій, які йому інкримінуються.
Так, частиною 1 статті 115 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.
Мотив і мета злочину та емоційний стан суб`єкта підлягають з`ясуванню, оскільки у ряді випадків вони впливають на кваліфікацію умисного вбивства.
Саме виходячи з мотивів і мети можна відрізнити умисне вбивство від інших видів вбивств, в т.ч. і вбивства за пом`якшуючих обставин (а також от інших злочинів проти життя та здоров`я особи), що у свою чергу, допомагає правильному визначенню ступеня суспільної небезпечності вчиненого правопорушення.
Викладене узгоджується з положеннями ч.1 ст.91 КПК України, згідно з якими, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тощо.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що мотив і мета вбивства підлягають з`ясуванню лише у ч.2 ст.115 КК України, оскільки є кваліфікуючими ознаками цього злочину, не ґрунтуються на законі.
Вважаю, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав в оскаржуваній ухвалі про те, що в обвинувальному акті відсутній повний, докладний та зрозумілий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, що, в свою чергу, перешкоджає здійсненню обвинуваченим ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення.
А саме: у обвинувальному акті, окрім зазначеного, при викладенні фактичних обставин правопорушення не вказано, чи довів ОСОБА_2 свій умисел на вбивство до кінця, оскільки взагалі не вказано, що він вбив потерпілого, а перелічені лише тілесні ушкодження, заподіяні обвинуваченим потерпілому, після чого зазначено, що, згідно з висновком експерта, певні тілесні ушкодження у потерпілого мають ознаки тяжких та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього. При цьому, час настання смерті потерпілого теж не зазначений.
За таких обставин вважаю, що суд дійшов правильного висновку про невідповідність обвинувального акту у даному провадженні вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому не викладені належним чином фактичні обставини кримінального правопорушення.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі жодним чином не спростовують цих висновків суду першої інстанції.
З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суддя Апеляційного суду
Запорізької області ОСОБА_1