Справа № 450/1703/17 Провадження № 1-кп/450/158/18
УХВАЛА
судового засідання
12 лютого 2018 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити матеріали обвинувального акту від 16.06.2017 р. з угодою про визнання винуватості від 01.12.2017 р. у кримінальному провадженні, внесених в ЄРДР за №0000052 від 12.05.2016 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не одруженого, який перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, не працює, не навчається, не інвалід, не військовозобов"язаний, не військовослужбовець, безпартійний, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в порядку ст.89 КК України, такий, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.204, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.204, ч.1 ст.199 КК України,-

в с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_7 , в період часу з 20.02.2016 р. по 02.09.2016 р. вчинив незаконне виготовлення алкогольних напоїв, шляхом відкриття підпільного цеху з використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво таких товарів; незаконне придбання з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збут незаконно виготовленого спирту, за попередньою змовою групою осіб, а також незаконне зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв; придбання і зберігання з метою використання при продажу товарів та збуті алкогольної продукції з підробленими марками акцизного податку, тобто злочини, передбачені ч.2 ст.204, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.204, ч.1 ст.199 КК України.
01.12.2017 р. прокурором ОСОБА_5 в судовому засіданні подано угоду про визнання винуватості.
Згідно вказаної угоди про визнання винуватості від 01.12.2017 р., яка підписана прокурором ОСОБА_5 , обвинуваченим та захисником ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зобов"язуєть співпрацювати у викритті осіб, які реалізовували йому незаконно виготовлені алкогольні напої і сторони погоджуються на призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст.204 КК України у виді штрафу 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 51000,00 грн., за ч.2 ст.28, ч.1 ст.204 КК України у виді штрафу 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000,00 грн., за ч.1 ст.199 КК України у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 визначити 5 (п"ять) років позбавлення волі та згідно ст.ст.75, 76 КК України звільнити засудженого від обраного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки із покладенням обов"язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції і повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. Роз"яснено обвинуваченому вимоги ст.ст.394, 424, 473, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України, які є йому зрозумілими.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно вимог ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам може бути укладена угода про визнання винуватості.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.204, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.204, ч.1 ст.199 КК України, які згідно ст.12 КК України є невеликої тяжкості, середньої тяжкості та тяжким злочином.
При цьому, судом з"ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 цілком розуміє права та наслідки укладення і затвердження даної угоди, визначені ч.4 ст.474 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обвинуваченому ОСОБА_7 роз"яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, а також судом з"ясовано, що обвинувачений розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ч.2 ст.473 КПК України.
З метою з"ясування відповідності угоди про визнання винуватості від 01.12.2017 р. вимогам КПК України та КК України, судом допитано обвинуваченого ОСОБА_7 і досліджено надані органом обвинувачення докази, які з власної ініціативи суду здобувати заборонено вимогами КПК України.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження та з врахуванням вимог кримінально-процесуального законодавства, суд дійшов до висновку про неможливість затвердження угоди про визнання винуватості від 01.12.2017 р. між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором ОСОБА_5 , яка підписана ними та захисником ОСОБА_6 , з наступних підстав.
Пунктом 2 ч.1 ст.468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Частинами 2 та 4 ст.469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Норми ст.470 КПК України передбачають, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов"язаний враховувати ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри); наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Згідно ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов"язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до ч.2 ст.473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.
В силу вимог ч.3 та ч.4 ст.474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди. Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з"ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов"язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, має права мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, має права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Частинами 6, 7, 8 ст.474 КПК України передбачено, що суд зобов"язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з"ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх. Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов"язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі судове провадження продовжується у загальному порядку. Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
Пунктами 1 та 2 частини 1 ст.66 КК України передбачено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом"якшують, визнаються з"явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
Згідно ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом"якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Діяння, передбачені ч.2 ст.204 КК України, караються штрафом від трьох тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ч.2 ст.28, ч.1 ст.204 КК України, караються штрафом від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ч.1 ст.199 КК України, караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.
Отже, максимальний строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.204, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.204, ч.1 ст.199 КК України та з врахуванням ст.70 КК України не може бути більшим ніж 4 (роки) 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
Крім цього, у випадку засудження ОСОБА_7 з покладенням визначеного ст.76 КК України обов"язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції і повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, як вказано в угоді про визнання винуватості від 01.12.2017 р., свідчить про очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов"язань, оскільки контроль за засудженими здійснює уповноважений орган з питань пробації.
Отже, угода про визнання винуватості не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та Закону України "Про пробацію", а тому в задоволенні такої слід відмовити.
Керуючись ст.ст.468-474 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
В затвердженні угоди про визнання винуватості від 01.12.2017 року укладеної між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1