Дата документу Справа № 333/3093/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 333/3093/15-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/1435/17 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянула 20 грудня 2017 року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, маючого загальну середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року обставини:
22.12.2014 року, приблизно о 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді водія маршрутного таксі № 80 марки «Фольксваген ЛТ35», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись у салоні вказаного маршрутного таксі на зупинці громадського транспорту «вул. Оранжерейна» у м. Запоріжжі, під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, наніс удар невстановленою частиною тіла ОСОБА_9 в область обличчя, в результаті чого потерпілий отримав тілесне ушкодження у вигляді садна в лобній ділянці праворуч, яке відповідно до висновку судово-медичної експертної комісії № 83/к від 22.11.2016 року кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді 190 (ста дев`яносто) годин громадських робіт.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилається на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного вироку через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що доведеність його провини не ґрунтується на процесуальному законі, оскільки відсутні належні докази його вини. Зазначаючи про позицію потерпілого, у якого було чотири версії подій 22 грудня 2014 року, вказав, що суд першої інстанції обрав саме ту версію потерпілого, що збігається із обвинувальним актом. Також заперечує щодо наявності в його діях умислу на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Просить вирок суду скасувати, провадження відносно нього закрити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, вислухавши позицію адвоката на підтримку доводів та вимог апеляційної скарги обвинуваченого, думку обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував вимогам скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Стосовно доводів обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду про його винуватість у інкримінованому злочині судова колегія виходить із наявних у провадженні доказів.

В судовому засіданні ОСОБА_7 не визнав себе винним за інкримінованим йому обвинуваченням та заперечує щодо наявності в його діях умислу на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Натомість, доводи обвинуваченого колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать встановленим і перевіреним безпосередньо в судовому засіданні доказам.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому діянні, вчиненому за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував сукупністю безпосередньо розглянутих у судовому засіданні доказів, які з додержанням установленого кримінальним процесуальним законом порядку дослідив та належно оцінив.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не викликають сумнівів у правильності судового рішення та одночасно спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Зокрема, з показів потерпілого ОСОБА_10 слідує, що в двадцятих числах грудня 2014 року їхав у маршрутному таксі № 80, направлявся до автовокзалу. Під час поїздки у нього з водієм маршрутного таксі ОСОБА_7 виникла сварка. Обвинувачений почав вимагати, щоб він вийшов з маршрутки. На зупинці громадського транспорту «вул. Оранжерейна», що знаходиться у Комунарському районі м. Запоріжжя, водій вийшов з транспортного засобу, обійшов його та зайшов у салон маршрутки. Після цього, він також піднявся зі свого крісла та підійшов до ОСОБА_7 , який у той момент стояв біля виходу з маршрутного таксі. Далі, він пам`ятає удар в своє обличчя від обвинуваченого. Що відбувалося у подальшому, він не пам`ятає, так як втратив свідомість та прийшов до тями лише у лікарні через тиждень. Взагалі у лікарні він пробув більше двох місяців. Коли почав встановлювати обставини скоєного відносно нього злочину, очевидці, які перебували на той час у маршрутному таксі повідомили, що його обвинувачений вдарив головою, але хто це точно йому розповів він не може згадати. Не пам`ятає деталі багатьох подій, так як від дій ОСОБА_7 отримав черепно-мозкову травму та йому робили важку операцію на голові. Того дня він вжив близько 250 грамів горілки, але не пам`ятає саме через удар від ОСОБА_7 та втрату свідомості. Як падав він також не пам`ятає, так як свідомість втратив ще у маршрутному таксі.
Після зміни прокурором обвинувачення під час судового розгляду, потерпілий 03.04.2017 року надав до суду заяву, в якій зазначає, що обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, пред`явлене прокурором, підтримує у повному обсязі та просить обвинуваченому призначити суворе покарання.
Свідок ОСОБА_11 пояснювала, що вона вечором 22.12.2014 року їхала у маршрутному таксі № 80 до магазина «Ромакс» та перебувала на сидінні, розташованому у 3 ряду. На зупинці «Автоколона» до маршрутки зайшов потерпілий, який сів перед нею та розмовляв по телефону. Через деякий час водій маршрутного таксі ОСОБА_7 запитав ОСОБА_9 коли він заплатить за проїзд, на що останній відповів, що вже заплатив. Коли маршрутка зупинилася на зупинці «вул. Оранжерейна», що знаходиться у Комунарському районі м. Запоріжжя, ОСОБА_7 почав вимагати від потерпілого, щоб останній вийшов з маршрутного таксі. ОСОБА_9 запропонував водієві ще раз заплатити, але обвинувачений відмовився. Після цього, ОСОБА_7 зайшов до салону, схопив потерпілого за одежу та почав витягувати останнього з маршрутки. ОСОБА_9 впирався та не хотів виходити. Коли вони перебували перед дверми маршрутки, обвинувачений вдарив головою в обличчя потерпілого, розвернув ОСОБА_9 до виходу обличчям та виштовхнув на вулицю останнього. Після цього потерпілий впав, при чому голова та тулуб останнього знаходилися на бордюрі, а ноги на сходинках у маршрутку. У подальшому, були викликані міліція та медична допомога, яка забрала потерпілого до лікарні
ОСОБА_12 надавав наступні свідчення: у кінці грудня 2014 року він їхав у маршрутному таксі № 80. Потерпілий зайшов на зупинці «Автоколонна» та не заплатив відразу за проїзд. Через це у нього з обвинуваченим, який був водієм маршрутного таксі, виник конфлікт, який розпочався на зупинці «Кінотеатр «Космос» та закінчився на зупинці «вул. Оранжерейна», що знаходиться у Комунарському районі м. Запоріжжя. Спочатку ОСОБА_7 попрохав потерпілого заплатити за проїзд, а коли останній відмовився, обвинувачений попрохав ОСОБА_9 вийти з автомобіля. Після відмови покинути маршрутне таксі, обвинувачений зайшов до салону автомобіля, допоміг піднятися потерпілому та випхав останнього з салону транспортного засобу. У подальшому, перебуваючи на зупинці «вул. Оранжерейна» у салоні маршрутного таксі, він почув крик жінки, яка прохала викликати міліції. Коли він вийшов з автомобілю, то побачив, що ОСОБА_9 лежав на асфальті та у нього на голові була кров.
За відомостями протоколів пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , під час яких останні впізнали обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, що вчинила 22.12.2014 року відносно потерпілого кримінальне правопорушення (т.1 а.п.48-57).
Згідно висновку судово-медичного експерта № 1106-д від 18.03.2015 року - виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 можливо при будь-якому взаємному розташуванню потерпілого відносно нападаючого при умові доступності зон пошкоджень. Враховуючи локалізацію видимих тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 було нанесено не менше однієї травматичної дії (т.1 а.п.34-36).
Відповідно висновку судово-медичної експертної комісії № 83/к від 22.11.2016 року, садно в лобній ділянці праворуч кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Відсутність ушкоджень на обличчі, крім садна в лобній ділянці праворуч свідчать, що садно не могло утворитися внаслідок падіння потерпілого з висоти власного росту. Вірогідніше воно утворилося внаслідок удару головою обвинуваченого ОСОБА_7 у лобну ділянку голови постраждалого ОСОБА_9 (т.2 а.п.192-202).
Висновки вказаних експертиз у судовому засіданні підтвердила експерт ОСОБА_14 , яка пояснила, що виявлене у ОСОБА_9 садно праворуч кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Воно могло бути спричинено ударом голови людини, яка знаходилася напроти потерпілого в момент удару.
Досліджені фактичні дані свідчать про скоєння ОСОБА_7 протиправних діянь відносно ОСОБА_9 .
Доводи обвинуваченого про відсутність в його діях умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому спростовуються наведеними вище доказами щодо нанесення ОСОБА_7 удару в обличчя потерпілого. Зазначені доказиє достатніми для переконливого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодженняпотерпілому ОСОБА_9 .

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтував вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які були підтверджені доказами, належним чином дослідженими під час судового розгляду та оцінені у своїй сукупності та відповідно до ст. 94 КПК України.

За наведених обставин районний суд цілком обґрунтовано критично оцінив факти, повідомлених свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які відгукнулися свідчити за об`явою у газеті щодо фактичних даних, які мають доказове значення по даному кримінальному провадженню.

Колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням у повному обсязі, вірною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст.65-67 КК України обрав йому покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого, даним про особу обвинуваченого.

При цьому врахував вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання та на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За сукупністю наведених обставин призначене судом першої інстанції покарання являтиметься виваженим щодо приведених вище обставин та наслідків вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме вимогам ч. 2 ст. 50 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4