Справа № 554/5408/17
Дата документу 20.09.2017
В И Р О К
Іменем України
20 вересня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0000048 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чутово Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, матроса, такелажника евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 225 від 21 жовтня 2016 року військовослужбовця військової служби за контрактом матроса ОСОБА_4 зараховано до списку особового складу частини на посаду навідника гранатометника відділення взводу вогневої підтримки 1 роти морської піхоти 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог статей 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» матрос ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

У такий спосіб з моменту видання Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.

Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду матрос ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, 22 травня 2017 року обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно в порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову служ6у», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за контрактом, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, постійно перебував за місцем свого проживання, нікуди не відлучався, займався домашніми справами та господарством.

В подальшому, усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення військової частини, добровільно прибув до органу досудового розслідування, а саме до військової прокуратури Полтавського гарнізону 26 червня 2017 року, заявивши про свою приналежність до Збройних Сил України та скоєний ним злочин.

Отже, обвинувачений ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби в період з 22 травня по 26 червня 2017 року.

Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки він, являючись військовослужбовцем, в умовах особливого періоду вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують його покарання, суд не знаходить.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що впливають на призначення покарання.

Зокрема, суд враховує конкретні обставини вчинення злочину, те, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину у вчиненні злочину і щиро розкаявся у цьому, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, які його обтяжують, характеристику його особи, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що обвинувачений, на переконання суду, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому і своєю поведінкою сприяв розкриттю злочину, добровільно з`явився до правоохоронних органів та повідомив про вчинене ним кримінальне правопорушення, запевнив суд у своїх намірах вести в подальшому законослухняний спосіб життя та не вчинювати кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України з покладенням на нього обов`язків відповідно до статті 76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлений, процесуальних витрат і речових доказів по справі немає.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1