№ 207/2372/17
№ 1-кп/207/161/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2018 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

представника цивільного відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське матеріали кримінального провадження № 0001309 від 15.06.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, працюючого ТОВ "Інтерспецмаркет" водієм, маючого середню-базову освіту, одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2017 року, приблизно о 08 годин 15 хвилин - у світлий час доби, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автобусом «БАЗ А079.46», номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ТОВ «Інтерспецмаркет», здійснював рух по проспекту Аношкіна з боку вулиці Медичної в напрямку перехрестя з проспектом Свободи в м. Кам`янське.

Під`їжджаючи до перехрестя проспекту Аношкіна з проспектом Свободи, ОСОБА_6 , як водієві механічного транспортного засобу, необхідно було стежити за розвитком дорожньої обстановки та можливими її змінами, і при подальшому русі через перехрестя нерівнозначних доріг, він повинен був переконатися, що це буде безпечним, і він своїми діями не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та при виявленні транспортних засобів, які наближалися до перехрестя по головній дорозі, необхідно було дати їм дорогу. Іншими словами, водію ОСОБА_6 необхідно було діяти у відповідності з вимогами п. 16.11 Правил дорожнього руху України, які свідчать: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».

Однак, в порушення вимог вищевказаного пункту даних Правил дорожнього руху України, ОСОБА_6 , як водій механічного транспортного засобу, здійснюючи управління технічно справним автомобілем, на сухому асфальтобетонному покритті, здійснюючи рух по проспекту Аношкіна зі швидкістю 3-5 км/год. та наближаючись до перехрестя з проспектом Аношкіна, усвідомлюючи те, що знаходиться на другорядній дорозі, не переконався у відсутності небезпеки для себе та інших учасників, не маючи перешкод ні технічного, ні механічного характеру, при необмеженій видимості, своєчасно транспортні засоби, що рухаються по головній дорозі - по проспекту Свободи, не виявив, та зупинившись згідно вимог п.2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» правил дорожнього руху України, відновив свій рух через перехрестя з головною дорогою - проспектом Свободи, допустив зіткнення з моторолером «МХ 150 С», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався по проїжджій частині проспекту Свободи, з боку площі Визволителів у напрямку перехрестя з проспектом Аношкіна зі швидкістю 60,0 км/год.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водію моторолера «МХ 150 С» ОСОБА_4 завдано тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота з розривом селезінки, яка ускладнилась внутрішньочеревною кровотечею, які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя. Таким чином, у прямому причинному зв`язку з вчиненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_4 тяжких тілесних пошкоджень, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі та надав показання, які відповідають фактичним обставинам справи. З приводу вчиненого кримінального правопорушення, щиро розкаявся. Суду пояснив, що він працює водієм пасажирського автобусу у ТОВ «Інтерспецмаркет». 15.06.2017 року о 06.10 год. він приступив до перевезення пасажирів по маршруту №29. Так, здійснюючи перевезення пасажирів по вказаному маршруту, приблизно о 08.10 год. годині, він рухався на автобусі «БАЗ А079.46», номерний знак НОМЕР_1 по проспекту Аношкіна в лівому ряду для руху та наближався до перехрестя з проспектом Свободи. Виконавши вимоги знаку 2.2. ПДР, він відновив рух і зі швидкістю приблизно 3-5 км/час почав виконувати маневр повороту наліво на проспект Свободи, на спуск і раптом, несподівано для нього він відчув удар у бічну праву передню частину керованого ним автобуса і побачив, що сталося зіткнення з моторолером, який рухався по головній дорозі, на спуск, по проспекту Свободи. Далі він зупинив автобус і вийшовши з салону, підійшов до постраждалого водія моторолера, який лежав на проїжджій частині дороги. Хтось з пасажирів автобуса викликав швидку допомогу і працівників поліції. Далі він залишався на місці події до приїзду швидкої допомоги і працівників поліції. Керований ним автобус на момент даної ДТП знаходився в справному стані, алкогольних напоїв чи наркотичних засобів він не вживав. Також він пропонував потерпілому на лікування гроші в сумі 3000грн, але він їх не взяв.

Обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся. Просив суд розглядати справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України, фактичні обставини справи він не оспорює, погоджується з кваліфікацією, це є його добровільна позиція, також просив не позбавляти його волі та права керувати транспортними засобами, так як все своє життя він працює водієм, робота у ТОВ «Інтерспецмаркет» є його єдиним місцем праці, інших заробітків ніж його заробітна плата, яку він отримує за основним місцем роботи він не має, як і не має іншої професії, якою б міг заробляти собі на життя, так як після закінчення школи ніде не вчився, одразу почав працювати водієм.

Дане кримінальне провадження розглянуто згідно вимог ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження зрозуміло зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істиною. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У зв`язку з цим суд, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим у скоєні кримінального правопорушення, його вина також підтверджується: висновком судово-медичної експертизи № 870-Е від 07.08.2017 року (ар.с.52-53), відповідно якого виявлені у потерпілого ОСОБА_4 пошкодження у вигляді тупої травми живота з розривом селезінки, яка ускладнилась внутрішньочеревною кровотечею відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя (п.п.2.1.3. Наказ №6, МОЗ України від 17.01.1995 року). Пошкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, або при ударі о подібні. Давність утворення пошкоджень може відповідати терміну указаному в медичних документах, а також показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який у судовому засіданні пояснив, що 15.06.2017 року, приблизно о 08.30 год. він рухався на моторолері «МХ 150 С», номерний знак НОМЕР_2 , який належить йому на праві приватної власності, по проспекту Свободи зі швидкістю 60 км/год. по лівій смузі для руху, на спуск. Так, на перехресті пр. Свободи з пр. Аношкіна він бачив, що автобус «БАЗ», рухався по другорядній дорозі пр. Аношкіна, він також продовжував свій рух не міняючи своїх параметрів для руху. Несподівано для нього вказаний автобус почав свій рух, виїжджаючи на його смугу, він одразу ж почав гальмувати, але зіткнення запобігти не зміг, у результаті чого вони зіткнулися. Після зіткнення він нічого не пам`ятає, так як втратив свідомість, прийшов до тями тільки в автомобілі швидкої допомоги. Через вказану ДТП у нього виникла внутрішня кровотеча та розірвалася селезінка, в результаті чого йому було зроблено операцію і він позбувся селезінки. У зв`язку з отриманими ушкодженнями, він відчував сильні болі, тільки на п`ятий день після операції він зміг підніматися з ліжка. Всі ці події завдали йому значної моральної шкоди.

Оцінивши у сукупності надані по кримінальному провадженню докази, досліджені у судовому засіданні, суд дійшов висновку про повне підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні зазначених судом діянь, суд його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Суд враховує, що обвинуваченим скоєно злочин, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставиною, яка, згідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає його щире каяття в скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд дотримувався принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, як ним, так і іншими особами, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого. Крім того, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання особі, яка вчинила злочин суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, інтересам потерпілого, щодо суворості покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, пов`язане з позбавленням волі.

В той же час, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливо без відбування покарання, призначеного йому вироком суду, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і встановленням ОСОБА_6 іспитового строку, при цьому суд враховував, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, він вперше притягається до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліках у наркологічному та психіатричному диспансерах, має сім`ю, тобто міцні соціальні зв`язки, проживає з дружиною, на час скоєння ДТП працював та зараз також працює, за місцем праці має позитивну характеристику, за місцем мешкання також характеризується позитивно, потерпілий та прокурор не наполягають на суворому покаранні та вважають, що обвинуваченого не треба позбавляти волі.

Окрім того, суд враховує досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, складену відповідно до вимог ст. 314-1 КПК України, у відношенні обвинуваченого, відповідно до якої зазначено, що обвинувачений має базову середню освіту, професійної освіти не має. Після закінчення школи отримав водійське посвідчення категорії В, С, D та Е, має великий стаж роботи водієм. На даний час офіційно працює водієм автотранспортних засобів на міському маршруті у підприємстві «ТОВ «Інтерспецмаркет». Злочин вчинив з необережності, не побачивши потерпілого на дорозі, шкодує, що так сталося та не бажав настання тяжких наслідків. За висновком органу пробації ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється, як низький та виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб.

З урахуванням обставин і характеру скоєного злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працює, позитивно характеризується за місцем праці та проживання, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого та досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, а також те, що відповідно до змісту ст.ст.50,65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а тому з урахуванням всіх вищеперелічених обставин, та беручи до уваги думку прокурора, який просив прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання у вигляді позбавлення волі - із звільненням від відбування покарання з випробуванням за правилами ст. 75 КК України, з покладанням на нього обов`язків згідно з п. 1, 2 ч. 1 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд виходить з того, що обвинувачений має базову середню освіту, професійної освіти не має. Після закінчення школи отримав водійське посвідчення категорії В, С, D та Е, має великий стаж роботи водієм, іншої професії не має. На даний час офіційно працює водієм автотранспортних засобів на міському маршруті в підприємстві ТОВ «Інтерспецмаркет». Заробітна плата, яку обвинувачений отримує в ТОВ «Інтерспецмаркет» є його єдиним засобом існування. Окрім цього суд також приймає до уваги й те, що обвинувачений є людиною передпенсійного віку і отримати йому нову професію у такому віці вкрай важко, а тому позбавлення його права керувати транспортними засобами автоматично позбавить можливості офіційно працювати та позбавить його єдиного джерела доходу і йому просто ні на що буде жити. У зв`язку з чим, враховуючи всі перелічені обставини, а також те, що і потерпілий і прокурор вважали, що не треба обвинуваченого позбавляти права керувати транспортними засобами, додаткове покарання у даному випадку судом не призначається.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення на його користь моральної шкоди:

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду, пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Постановою Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, визначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, а відповідно до ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди або як у даному випадку до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого застраховано цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, або як у даному випадку від юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди або юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. В такому випадку особа, яка завдала шкоди або юридична особа, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У судовому засіданні представник ТОВ «Інтерспецмаркет» підтвердив, що дійсно під час настання ДТП, обвинувачений ОСОБА_6 перебував з даним підприємством у трудових відносинах та в час скоєння ДТП безпосередньо виконував свої трудові обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування

Відповідно до роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд приходить до висновку, що потерпілому ОСОБА_4 дійсно спричинена моральна шкода, яка полягала в перенесенні фізичних страждань від спричинення тілесних ушкоджень, в отриманні психологічного стресу, в зв`язку з тривалим лікуванням та реабілітаційними заходами та втратою життєво важливого органу селезінки, нормальні життєві устої у потерпілого ОСОБА_4 були порушені.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, оцінивши аргументи потерпілого, виходячи з характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення), з врахуванням отриманих потепрілим травм, тривалості знаходження на лікуванні, характеру і глибини пов`язаних з цим душевних страждань, пов`язані з цим вимушені зміни в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, беручи до уваги вік потерпілого, виходячи з засад розумності і справедливості, вважає достатнім і відповідним визначення розміру заподіяної моральної шкоди в сумі 50000грн.00коп., яка підлягає стягненню з ТОВ «Інтерспецмаркет».

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на стадії досудового розслідування по даному кримінальному провадженню запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстави його обирати зараз також відсутні.

По справі наявні процесуальні витрати на залучення експертів, які відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369 - 371, 373, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75, п. п. 1, 2 ч. 1 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерспецмаркет» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 6/10.1/783 від 23.08.2017 року у розмірі 1855 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 50 копійок.

Речові докази:

-автобус «БАЗ А079.46», номерний знак НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 , - повернути власнику ТОВ «Інтерспецмаркет»;

-моторолер «МХ 150 С», номерний знак НОМЕР_2 , що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_4 , - повернути власнику ОСОБА_4 ;

-оптичний диск для лазерних систем зчитування DVD-R LG 1х16x4,7GВ з відеозаписом «ДТП на перехресті пр.Аношкіна з пр.Свободи 15.06.2017», - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1