Єдиний унікальний номер 725/3422/17
Номер провадження 1-кп/725/192/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2018 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за кримінальним провадженням №0000095 від 01.08.2017 року за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Новоселицького району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , фельдшера 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , з незакінченою вищою освітою, раніше не судимого.

Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.408 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2016 року ОСОБА_5 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 підписав строком на 6 місяців до 05 червня 2017 року контракт з Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частин польова пошта НОМЕР_2 і згідно його ж наказу № 240 був зарахований на посаду фельдшера 1 десантно-штурмової роти цієї військової частини, номер якої в подальшому був змінений на НОМЕР_1 .

30 червня 2017 року о 08 годині 00 хвилин старший сержант військової служби за контрактом ОСОБА_5 самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_2 та вибув до місця постійного проживання, де проводив час на власний розсуд і до місця проходження служби не повертався.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України не визнав. Пояснив, що проходив у свій час військову строкову службу, військову службу за мобілізацією, військову службу за контрактом. Ще до завершення терміну дії контракту, перебуваючи в зоні проведення антитерористичної операції на сході України вирішив для себе, що не буде продовжувати контракт і звернувся до керівництва військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з збройних сил України. Зазначив, що свідомо покинув військову частину, оскільки строк його контракту закінчився, а керівництво військової частини замість того, щоб надати йому належні 15 діб відпустки призначало його для несення нарядів, виконання караульної служби. Перебуваючи у добових нарядах він не мав права покидати пост, тому не міг з`являтися до керівництва для владнання процедурних питань щодо заповнення обхідного листа, здачі зброї і т.і. Рішення покинути військову частину було також підсилено хворобою батька. Із зони АТО він повернувся 24 червня 2017 року. Рапорти про звільнення писав, перебуваючи у зоні АТО. Після того, як 30.06.2017 року покинув військову частину, він знаходився вдома, але згодом перебував на полігоні. Не знав про проведення стосовно нього службового розслідування.

Адвокат обвинуваченого, підтримуючи свого підзахисного просила суд взяти до уваги наведені ОСОБА_5 обставини, врахувати, що він є учасником бойових дій, залишив військову частину після завершення дії контракту, не бажаючи продовжувати контракт, написавши рапорт на звільнення. Також зауважила на тому, що надання доступу ОСОБА_5 до матеріалів кримінального провадження відбулося по часу раніше, ніж повідомлення йому про підозру і допит в якості підозрюваного. Звертаючи увагу на інші процесуальні недоліки кримінального провадження, допущені під час досудового розслідування та ставлячи під сумнів правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 просила його виправдати.

Судом допитано свідка ОСОБА_6 , який проходив військову службу разом із ОСОБА_5 . Він бачив обвинуваченого один раз у червні 2017 року, коли вони повернулись із зони АТО. Зранку 30.06.2017 року йому стало відомо, що ОСОБА_5 не з`явився на військову службу.

Аналогічного змісту покази щодо нез`явлення на службі 30.06.2017 року дав суду свідок ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_8 начальник відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений звертався із рапортом про звільнення з збройних сил України. Після закінчення контракту військовослужбовець повинен заповнити обхідний лист, здати зброю та майно. Перелічені та інші процедурні питання після надходження рапорту про звільнення, ОСОБА_5 не виконав. Військового квитка ОСОБА_5 він не бачив, не було також обхідного листа, не бачив він і самого ОСОБА_5 , не знав чи здав той зброю і майно. Потім йому стало відомо, що ОСОБА_5 самовільно покинув військову частину.

Судом досліджено матеріали кримінального провадження, що надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_5

-повідомлення відділу Військової служби правопорядку про вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення (а.6-7);

-витяг з наказу № 240 від 06.12.2016 року про зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини (а 8);

-наказ командира військової частини про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на військовій службі ОСОБА_5 (а.-15);

-акт службового розслідування (а.16-20);

-рапорт про звільнення (а.175), журнал реєстрації цього рапорту (а.180).

Судом також досліджено матеріали, що характеризують обвинуваченого:

Медична характеристика задовільна (а.10);

За місцем військової служби зарекомендував себе посередньо (а.21), за місцем проживання-позитивно (а.123);

ОСОБА_5 є учасником бойових дій (а.28);

Нагороджений 21 вересня 2017 року подякою командира 3 навчального танкового батальону за сумлінне виконання службових обов`язків, зразкову військову дисципліну, вагомий внесок у розбудові матеріальної бази

На обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.39);

З 2016 року зареєстрований на обліку лікаря-нарколога з приводу гострої алкогольної інтоксикації (а.41);

Раніше не судимий (а.43);

Має на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.122);

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження та свідків, суд прийшов до наступного.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 408 КК України-дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із змінами та доповненнями, військова служба поділяється на види, серед яких: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського складу і т. і.

Судом встановлено, що обвинуваченим укладено з Міністерством оборони України контракт на проходження військової служби, як старшим сержантом, фельдшером (а.120).

Визначення поняття «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.91 № 1932-ХІІ, у якому передбачено, що особливий період-це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналізуючи поняття «особливого періоду» і зміст статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.93 № 3543-ХІІ, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни-воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15 (Указ №15/2015), який затверджено Законом України від 15.01.2015 № 113-VІІІ, який набрав чинності 20 січня 2015 року, тривалість особливого періоду становила 210 діб, тобто до 22 серпня 2015 року.

Враховуючи наведене в діях ОСОБА_5 відсутня така кваліфікуюча ознака, як дезертирство, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

За таких обставин, правова кваліфікація дій ОСОБА_5 є не вірною.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, якого не було звільнено з збройних сил України, 30 червня 2017 року близько 08 години ранку, маючи на меті ухилитися від проходження військової служби вчинив дезертирство, самовільно залишивши військову частину НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 , тобто скоїв кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ч. 1 ст. 408 КК України.

Обставин, що відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого судом не виявлено.

При цьому також враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення злочин середньої тяжкості.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, даючи оцінку діям обвинуваченого , наявність двох неповнолітніх дітей на утриманні, позитивну характеристику у вигляді подяки з місця служби, участь в АТО, статус учасника бойових дій, відсутність попередньої судимості, вирішуючи питання про призначення покарання, виходячи із загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства і до покарання, яке йому буде призначене слід застосувати норми статей 75, 76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Посилання сторони захисту на те, що стороною обвинувачення було порушено обов`язок відкриття матеріалів кримінального провадження, враховуючи на повідомлення про підозру, яке по часу було здійснено після відкриття матеріалів, суд зазначає, що право сторони захисту на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження було цілком відновлено і захищено під час судового розгляду кримінального провадження по суті, про що свідчить відповідна розписка (а. 111)

Речових доказів і судових витрат у справі не має.

Цивільного позову не заявлено. Запобіжний захід не обирався. На підставі наведеного, керуючись ст. 337, 371, 374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і, відповідно до ст. 76 КК України виконає покладені на нього судом обов`язки, зокрема: не буде виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; буде виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 діб після його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області, а обвинуваченим - в такому ж порядку з часу отримання копії вироку.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1