Провадження № 11-кп/792/681/17
Справа № 676/3790/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001264 від 4 липня 2016 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2017 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2017 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пищатинці, Борщівського району, Тернопільської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 9 серпня 1994 року Гусятинським районним судом Тернопільської області за ст. 81 ч. 3 КК України, на підставі ст. 42 ч. 3 КК України (в редакції 1960 року) на 6 років позбавлення волі;
- 4 листопада 1994 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ст. 81 ч. 3 КК України, на підставі ст. 42 ч. 3 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі;
- 7 серпня 1995 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області за ст. 81 ч. 3 КК України, на підставі ст. 42 ч. 3 КК України (в редакції 1960 року) на 6 років 6 місяців позбавлення волі;
- 23 квітня 1996 року Гусятинським районним судом Тернопільської області за ст. 81 ч. 3 КК України, на підставі ст. 42 ч. 3 КК України (в редакції 1960 року) на 7 років позбавлення волі;
- 1 листопада 1996 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області за ст. 81 ч. 3, ст. 140 ч. 2 КК України, на підставі ст. 42 ч. 1, ст. 43 ч. 3 КК України (в редакції 1960 року) на 7 років 6 місяців позбавлення волі;
- 2 червня 2000 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ст. 17, ст. 81 ч. 3, ст. 81 ч. 4, ст. 42 ч. 1 КК України (в редакції 1960 року) на 8 років позбавлення волі; 14 листопада 2001 року вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області переглянуто та засуджено за ст. 15, ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі на 6 років;
- 21 листопада 2006 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ст. 15, ст. 185 ч. 3, ст. 185 ч. 3, ст. 185 ч. 2 КК України, на підставі ст. 70 КК України на 6 років позбавлення волі;
- 5 квітня 2007 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області за ст. 185 ч. 3, ст. 70 ч. 4 КК України на 5 років позбавлення волі;
- 25 серпня 2008 року Заставнівським районним судом Чернівецької області за ст. 185 ч. 3,ст. 185 ч. 2, ст. 15, 289 ч. 2 КК України, на підставі ст. 70, ст. 70 ч. 4 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі;
- 12 червня 2012 року Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 7 років, ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2012 року вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2012 року змінено та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців;
- 28 грудня 2012 року Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 6 років 7 місяців з конфіскацією майна;
- 29 квітня 2013 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 6 років 7 місяців з конфіскацією майна;
- 3 липня 2013 року Борщівським районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 6 років 7 місяців з конфіскацією майна;
- 26 листопада 2013 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 6 років 7 місяців з конфіскацією майна, звільнений 19 квітня 2016 року по відбуттю строку покарання,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289,ч. 3 ст. 357 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла;

- за ч. 3 ст. 357 КК України 3 місяці арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла.
Постановлено строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з 26 вересня 2017 року, зарахувавши йому у строк відбуття покарання термін тримання під вартою з 4 липня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 25 вересня 2017 року один ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою.
Постановлено конфіскувати арештоване майно ОСОБА_8 , зокрема: мобільний телефон марки «Нокія» моделі 1110 ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 у якому знаходиться сім картка мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Соні Еріксон» моделі С 510 ІМЕІ: НОМЕР_4 , без батареї; радіо модулятор МР3 плеєр SD MMC USB з флеш пам`яттю об`ємом 2 Гб; мобільний телефон марки «Нокія» моделі 113, ІМЕІ: НОМЕР_5 із карткою пам`яті мікро СD 2Гб марки «Кінгстон»; грошові кошти в сумі 474 гривні 72 копійки; флеш пам`ять об`ємом 128 Мб, з написом «ROCKET AF» білого кольору зі шнурком сірого кольору.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 703,68грн.
Речові докази: кошти в сумі 940 грн. - повернуто власнику ОСОБА_10 ; сумку чорного кольору і телефон Нокіа 301 залишено власнику ОСОБА_10 ; транспортний засіб «ВАЗ-21063» з державним номерним знаком НОМЕР_6 залишено власнику ОСОБА_11 .
Паспорт ОСОБА_8 направлено в СІЗО м. Хмельницького для долучення до особової справи.
За вироком суду, ОСОБА_8 4 липня 2016 року приблизно о 5 год. у м. Кам`янці-Подільському, по вул. Папаніна, 60А, скориставшись тим, що у автомобілі марки «ВАЗ-21063» з державним номерним знаком НОМЕР_6 не зачинені двері автомобіля, а ключі запуску двигуна у замку, зайшов на територію вказаного домоволодіння, де умисно, повторно, з корисливих мотивів, без згоди власника сів за кермо, запустив двигун, різко виїхав з двору, пошкодивши ворота та задню блок фару і бампер, тобто незаконно заволодів транспортним засобом марки «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_6 , вартістю 20545 грн., який належить потерпілій ОСОБА_11 та поїхав по вул. Оринінське шосе. Далі, ОСОБА_8 виїхав викраденим транспортним засобом на автодорогу «Кам`янець-Подільський-Оринин» і поблизу с. Оринин Кам`янець-Подільського району, його стали переслідувати працівники поліції, у зв`язку з переслідуванням ОСОБА_8 звернув з головної дороги у найближчий провулок, не впорався з керуванням і в`їхав в дерево, внаслідок чого пошкодив автомобіль, а сам з місця пригоди втік в лісосмугу, де через кілька хвилин був затриманий поліцейськими.
Тоді ж, ОСОБА_8 , 4 липня 2016 року, близько 5 години, у м. Кам`янці-Подільському, по вул. Папаніна, 60А, незаконно заволодівши автомобілем марки «ВАЗ-21063» з державним номерним знаком НОМЕР_6 умисно, повторно, з корисливою метою, таємно - шляхом крадіжки викрав грошові кошти в сумі 940 грн., шкіряну чоловічу сумку чорного кольору вартістю 300 грн., мобільний телефон марки «Нокія» моделі 301, чорного кольору вартістю 325 грн., які лежали на передньому пасажирському сидінні автомобіля, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1565 грн.
Одночасно, ОСОБА_8 , за вказаних подій, 4 липня 2016 року, близько 5 години, у м. Кам`янці-Подільському, по вул. Папаніна, 60А, незаконно заволодівши автомобілем марки «ВАЗ-21063», з державним номерним знаком НОМЕР_6 , умисно, шляхом крадіжки викрав важливі особисті документи потерпілих: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_6 , на ім`я потерпілої ОСОБА_11 та посвідчення водія серії НОМЕР_7 видане 28 липня 2015 року на ім`я ОСОБА_10 , якими користувався останній.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю доказів про доведеність вини останнього. Вказує, що в матеріалах справи не міститься жодних достовірних доказів, які б доводили вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а навпаки, суд першої інстанції поклав в основу доведеності його вини недостовірні докази, які призвели до незаконного та несправедливого рішення, яке підлягає скасуванню, а ОСОБА_8 підлягає виправданню.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю доказів, які б доводили його причетність до інкримінованих злочинів. Вказує, що вирок суду ґрунтується на суб`єктивних та упереджених доказах, які згідно закону є недопустимими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримання поданих апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг, вважає вирок суду законним та справедливим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого - без зміни з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, у незаконному заволодінні іншим важливим особистим документом, при наведених у вироку обставинах підтверджуються зібраними в провадженні, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Дії ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння іншим важливим особистим документом.
Допитаний в судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_8 свою вину не визнав, та вказав, що у липні 2016 року повертався з м. Київ в м. Борщів з знайомим ОСОБА_12 , вони доїхали на громадському транспорті до м. Кам`янця-Подільського, вночі не могли виїхати з міста і він згадав, що в с. Довжок можна зупинити автомобілі, які їдуть в напрямку м. Борщів. Пішки пішли до повороту в с. Оринін, де чекали цілу ніч. ОСОБА_12 відлучився на годину, а потім він побачив, що ОСОБА_12 під`їхав на автомобілі «ВАЗ-2106», підібрав його, і вони поїхали польовими дорогами. Він сів з правої сторони. За с. Довжок стала світити попереджувальна лампочка відсутності пального, але ОСОБА_13 на заправку не заїжджав, щоб не зафіксували камери. Тоді він зрозумів, що транспортний засіб викрадений. Виїхавши на головну дорогу «Кам`янець-Подільський-Оринин» їх стали переслідувати поліцейські на службовому автомобілі, у зв`язку з переслідуванням ОСОБА_12 звернув у провулок до тракторного стану, але не впорався з керуванням і в`їхав в дерево пошкодивши автомобіль. З місця пригоди ОСОБА_12 втік, а він був затриманий поліцейськими неподалік у лісосмузі. ОСОБА_8 намагався переконати суд у тому, що не викрадав чужого майна і документів, не вчиняв незаконного заволодіння транспортним засобом, стверджував, що інкриміновані йому злочини вчинив ОСОБА_12 , з яким він познайомився за декілька днів до затримання в м. Києві і вирішили спільно поїхати в Борщів.
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 , навів у вироку суду мотивування своїх висновків. З такими висновками погоджується також колегія суддів, позаяк, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї причетності до злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, його вина у вчиненні злочинів, за які він засуджений, підтверджується сукупністю досліджених в суді об`єктивних доказів, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Допитана в судовому засіданні місцевого суду потерпіла ОСОБА_11 повідомляла, що 4 липня 2016 року близько 4 год. 30 хв. вона почула, що хтось запустив автомобіль, збив ворота та втік на ньому по вул. Папаніна. Коли вона вийшла у двір то побачила, що автомобіля немає, а ворота відчинені і пошкоджені, після чого вона зателефонувала до поліції, і через невеликий проміжок часу їй повідомили, що затримали ОСОБА_8 . Потерпіла підтвердила, що у транспортному засобі були документи, грошові кошти близько 900-1000 грн., водійські права, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, мобільний телефон, а обстановка на подвір`ї свідчила, що винна особа здавала назад, вибила ворота брами. Хто був за кермом потерпіла не бачила. Невдовзі транспортний засіб, телефон та сумку їм повернули слідчі органи, документи ОСОБА_8 викинув або знищив, тому всі документи поновлювались. Підстав сумніватись в показаннях потерпілої, про що вказував в апеляційній скарзі обвинувачений, в колегії суддів немає, не наведено таких підстав апелянтом і під час апеляційного розгляду.
Допитаний в судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_10 повідомляв, що події відбувалися у липні 2016 року, він спав, коли близько 4 год. 30 хв. почув як завівся автомобіль, почув удар об ворота, а коли вибіг, то побачив сліди виїзду автомобіля і частини пошкодженої задньої блок фари Ворота та хвіртку вони зачиняють на засув. Разом з автомобілем було викрадено: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, банківські карточки, та кошти в сумі 940 грн., які мав віддати до магазину, сумку шкіряну чорного кольору, телефон «Нокіа 301». Потерпілий підтвердив, що автомобіль загнав у двір о 23 год., ключі залишив у замку запалення, документи і кошти він залишив на передньому сидінні. Потерпілий під час додаткового допиту у суді надав для огляду сумку, яка була викрадена, та поновлені після викрадення документи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія.
Показання потерпілих щодо викрадення в них свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія впродовж всього судового розгляду були послідовними, про що потерпілими заявлено зразу ж після вчинення злочину. В суді потерпілі пояснювали, що викрадені документи поновлювались в зв`язку з їх викраденням, підстав сумніватись в таких показаннях потерпілих, які були послідовними, апелянтами не наведено ні в апеляційних скаргах, ні під час апеляційного розгляду.
Допитаний в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_14 повідомляв, що подія відбулася у липні, він був на чергуванні, коли близько 6 години ранку отримали орієнтування від чергового про незаконне заволодіння транспортним засобом «ВАЗ-2106». При патрулюванні дороги «Кам`янець-Подільський-Оринин» під час роз`їзду помітили викрадений автомобіль «ВАЗ-2106», тому розвернулися і почали переслідування, з поля зору переслідуваний автомобіль і водія не втрачали. У салоні викраденого автомобіля бачили виключно водія, пасажирів не було. Як виявилось пізніше, за кермом був ОСОБА_8 , який пришвидшив рух і став тікати, звернув у провулок і в`їхав у дерево. Водій втік в лісосмугу, де його було знайдено і затримано за 100 м від автомобіля. Автомобіль не тонований, тому свідок стверджував, що бачив виключно водія і те, що в салоні не було пасажирів. Поліцейський ОСОБА_14 стверджував, що слідів перебування в автомобілі інших осіб не було, оскільки ззаду були великі сумки, а барсетка (сумка потерпілого) була на передньому пасажирському сидінні. При цьому, тікаючи з автомобіля ОСОБА_8 залишив відчинені дверки водія, а інші двері транспортного засобу були зачинені. Після фізичного затримання ОСОБА_8 чекали на слідчо-оперативну групу.
Такі ж свідчення у суді давав свідок ОСОБА_15 , який стверджував, що після затримання ОСОБА_8 просив його відпустити, будь яких слідів іншої особи у автомобілі виявлено не було. Вони забезпечили охорону місця ДТП і дочекались слідчу групу. Обгрунтованих підстав для визнання показань свідка ОСОБА_15 недопустимим доказом, апелянти не наводять, суд першої інстанції під час повторного допиту свідка, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, з`ясовував достовірність його показань.
Допитані в судовому засіданні місцевого суду свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 стверджували, що вранці, у липні 2016 року їхали на роботу, їх запросили бути понятими. Під час огляду бачили місце зіткнення, де автомобіль марки «ВАЗ-2106» в`їхав в дерево. Обвинувачений вже був затриманий і сидів в автомобілі поліції. Було вилучено: телефон, сумки великі, які лежали на задньому сидінні автомобіля. При огляді місця події вони звернули увагу, що були відкриті лише двері зі сторони водія. Вміст сумок виклали на дорогу, сфотографували і вилучили. Будь-яких ознак того, що в салоні були пасажири не було. Свідок ОСОБА_17 стверджував, що на передньому пасажирському сидінні теж були речі, тому там ніхто не міг сидіти.
Вказані обставини перевірені та досліджені судом першої інстанції та підтверджуються наступним.

Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення було зафіксовано звернення ОСОБА_11 за фактом незаконного заволодіння автомобілем марки «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_6 .
Даними протоколу огляду місця події від 4 липня 2016 року було встановлено, що місцем вчинення злочинів було подвір`я потерпілих за адресою АДРЕСА_2 . Під час огляду по поверхні дороги виявлено сліди чорного кольору, а саме дві полоси, що тягнуться від двору до протилежної сторони проїжджої частини, поблизу воріт наявні пластикові уламки розбитої задньої блок фари частини скла жовтого та червоного кольору. На місці було зафіксовано вирвану частину воріт. Така обстановка на місці події підтверджує факт незаконного заволодіння транспортним засобом та доводить місце вчинення злочинів. Візуально обставини зафіксовані в протоколі зображені на фотографіях, які долучено до протоколу в якості фототаблиці.
Даними протоколу огляду місця події від 4 липня 2016 року було доведено, що місцем припинення злочинів була територія, що розташована на повороті в напрямку «Тракторного стану» с. Оринин Кам`янець-Подільського району. Під час огляду даної ділянки було зафіксовано затриманий автомобіль марки «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_6 , з розбитою задньою правою блок фарою, деформованим заднім правим крилом, деформованим переднім бампером та розбитим переднім правим поворотом. На задньому сидінні автомобіля виявлено куртку коричневого кольору та дві великі дорожні сумки. Візуально обставини місця події зображені на фотографіях, які долучено до протоколу в якості фото таблиці.
Доводи захисника та обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду з приводу належності вилученого майна під час огляду місця події іншій особі, не можуть бути враховані апеляційним судом з наступних підстав.
Впродовж всього слідства, в суді обвинувачений не оспорював факту належності йому особистих речей, вилучених під час огляду автомобіля потерпілої. Вказані речі за його заявою, в якій він вказував, що то його особисті речі (т. 1, а.м.к.п. 60) були після огляду (т. 1, а.м.к.п. 54) визнані речовими доказами та повернуті ОСОБА_8 (т. 1, а.м.к.п. 55-56, 58-89). Вказані обставини спростовують доводи обвинуваченого в апеляційному суді про належність цих речей іншій особі ОСОБА_12 ; також ті обставини, що в протоколі огляду місця події ці речі зазначені в загальному, хоча були зафотографовані, а їх огляд проводився вже в відділку поліції, за наслідками чого складений протокол, не вказує про їх очевидну недопустимість.
Колегія суддів враховує, що згідно з даними протоколу затримання, протоколу огляду місця події (т. 1, а.м.к.п. 45-46), протоколу огляду доказів (т. 1, а.м.к.п. 54) було зафіксовано, що при ОСОБА_8 була чорна сумка, кошти потерпілого ОСОБА_10 , викрадені речі були вилучені у підозрюваного згідно протоколу затримання, зауважень з приводу змісту складеного протоколу від обвинуваченого не надходило; а в дорожній сумці чорного кольору телефон. Викладене доводить вину ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки та викраденні документів. Ці документи були викрадені, відшукати їх не вдалось, а тому потерпілий відновив їх.
Доводи апеляційної скарги захисника, що нез`ясування судом подальшої долі велосипеда, виявленого біля будинковолодіння потерпілих, не впливають на висновки суду першої інстанції, не дають підстави для скасування вироку суду з цих підстав. Колегія суддів враховує, що згідно з ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2016 року (т. 1, а.м.к.п. 156) в межах розслідування іншого кримінального провадження № 0000534, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 6 липня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, надано дозвіл слідчому СВ Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області на тимчасовий доступ до велосипеда та резинових накладок та їх подальшого вилучення; протокол тимчасового доступу до цих речей та їх вилучення складено 27 липня 2016 року (т. 1, а.м.к.п. 157-159).
Оглянуті у місцевому суді документи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 та посвідчення водія серії НОМЕР_9 , свідчили, що потерпілі 13 вересня 2016 року, тобто після злочину, змушені були поновити їх особисті важливі документи. Викладене в сукупності з іншими доказами свідчить про факт крадіжки особистих важливих документів, що також підтверджує вину ОСОБА_8 , а відсутність майнових претензій до обвинувачених з приводу викрадення їх особистих документів, на що звертає увагу захисник, не спростовують висновків суду.
Потерпілий ОСОБА_10 давав послідовні показання про викрадені в нього речі, зокрема, мобільного телефону, сумки, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, грошових коштів. Частина викрадених речей, зокрема, кошти були вилучені при обвинуваченому, в ході досудового розслідування вилучений також мобільний телефон, визнаний речовим доказом, його наявність також зафіксовано на фототаблиці експерта (т. 1, а.м.к.п. 137), згодом телефон був повернутий потерпілому (т. 1, а.м.к.п. 138), тому доводи апеляційної скарги захисника щодо сумнівів в тому, що такий телефон у потерпілого взагалі викрадався, в зв`язку з тим, що він не оглядався в суді першої інстанції, не можуть бути враховані.
Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 не засуджувався за вчинення злочину, пов`язаного з викраденням банківських карток, тому доводи захисника в апеляційній скарзі, що суд не оглядав банківських карток, як підстава для скасування, не приймаються до уваги.
Ті обставини, що потерпілі ОСОБА_11 і ОСОБА_10 не бачили обличчя обвинуваченого, про що вказує захисник, не спростовують висновків суду, позаяк судом їх показання, в яких вони вказують про обставини вчиненого злочину, обсяг та вартість викраденого, оцінювались в сукупності з іншими доказами, підстав вважати їх показання недостовірними доказами, на що вказує захисник в апеляційній скарзі, немає.
Місцевим судом критично були оцінені показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не вміє керувати автомобілем, оскільки він вже раніше засуджувався за вчинення крадіжок з використанням транспортного засобу та за незаконне заволодіння транспортним засобом, яким керував особисто, що доводиться вироками Заліщицького районного суду Тернопільської області та Чернівецької області. Доводи ОСОБА_8 про те, що незаконне заволодіння вчинила інша особа, не узгоджуються з доказами, дослідженими у суді першої інстанції. Так, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 стверджували, що пасажирів у автомобілі не було. В салоні автомобіля ОСОБА_8 залишив свої речі (одяг, взуття, засоби гігієни, тощо) та документи довідку про звільнення з місць позбавлення волі та ухвалу про звільнення, що було зафіксовано в протоколі огляду. Під час обшуку затриманого та огляду місця події слідчий вилучив речі, викрадені у потерпілого ОСОБА_10 , а саме: сумку, телефон потерпілого та кошти потерпілого. При цьому, як встановлено судом першої інстанції, потерпілий знав суму коштів, номінали купюр, які викрадені у нього, більше того, він називав індивідуальні ознаки однієї з купюр, що підтвердилось оглядом речових доказів в суді, зокрема на одній з купюр номіналом 200 грн. була помітка «сах-кам». Ці кошти ОСОБА_10 мав повернути в магазин селища Сахкамінь, тому позначив їх таким написом. Ця купюра з іншими купюрами була вилучена під час обшуку затриманого в одязі кишені шортів. Тобто, свідчення обвинуваченого в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а його доводи про непричетність до злочину є неспроможними.

Під час досудового розслідування стороною захисту не заявлялось клопотань про необхідність проведення дактилоскопічної та трасологічної експертиз. В апеляційному суді обвинувачений та його захисник не навели обґрунтованих доводів в підтримання тих обставин, що непроведення таких експертиз органом досудового розслідування (необхідність проведення яких апелянти не довели під час апеляційного розгляду) могло вплинути на висновки суду першої інстанції. При цьому апеляційний суд враховує, що з пояснень обвинуваченого в апеляційному суді видно, що він перебував в автомобілі в рукавичках.

Вилучені під час огляду місця події, особистого огляду обвинуваченого речі під час досудового розслідування були визнані речовими доказами, слідчим також частина речей була повернута потерпілим, обвинуваченому, а також визначено місце зберігання інших речових доказів, в справі наявні відповідні процесуальні документи, які були відкриті стороні захисту відповідно до ст. 290 КПК України, підстав для визнання грошових коштів, телефону та сумки недопустимими доказами колегія суддів не вбачає.

Відтак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, в повній мірі дав вірну оцінку всім доказам в їх сукупності, прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочинів, за які його засуджено, а доводи апеляційних скарг про недоведеність його вини у вчиненому, відсутність у обвинуваченого умислу на вчинення злочинів, за які його засудили, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях на недостовірних та недопустимих доказах, не можуть бути враховані апеляційним судом.
Суд належним чином дослідив всі зібрані докази в даному провадженні, дав їм вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
Покарання ОСОБА_8 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_8 , суд вірно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є злочинами середньої тяжкості, та тяжким злочином; обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено; обтяжуючою покарання обставиною є рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, вчинив тяжкий умисний злочин в період непогашеної судимості. Обираючи вид та строк покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 проживає один за місцем реєстрації, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.
Суд врахував, що потерпілий залишив у замку запалення ключі, не зачинив на замок ворота, а також наслідки те, що внаслідок злочину майно потерпілих вибуло з їх власності на невеликий проміжок часу, позицію потерпілих. ОСОБА_8 тривалий час перебував в місцях позбавлення волі, звільнився 19 квітня 2016 року і вже за менш ніж три місяці знову вчинив новий умисний тяжкий злочин. Апеляційний суд погоджується, що вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_8 , що саме покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним злочинів у майбутньому, при цьому, остаточний строк позбавлення волі має бути ближче до максимальної межі, зазначеної у санкції статті тяжкого злочину, покарання ОСОБА_8 має відбувати реально, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про наявність підстав для скасування вироку суду та закриття провадження з наведених в їх апеляційних скаргах підстав не можуть бути прийнятими до уваги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданих апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2017 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2