Справа № 461/591/18
Провадження №1-кп/461/231/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.03.2018 р. Галицький районний суд м.Львова

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, військовозобов`язаного, який перебуває на контрактній військовій службі із 28.07.2016 року по 2019 року, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 24.06.2017 року о 17 годині 15 хвилин, перебуваючи в комп`ютерному клубі «Максимум», що на вулиці Нижанківського, 26 у місті Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу таємно викрав грошові кошти в сумі 200 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 24.06.2017 року становить 5205 гривень 12 копійок), що належать ОСОБА_5 , чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 5205 гривень 12 копійок.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, зокрема, про те, що він 24.06.2017 року о 17 годині 15 хвилин, перебуваючи в комп`ютерному клубі «Максимум», що на вулиці Нижанківського, 26 у місті Львові, викрав у потерпілого ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 200 доларів США.

Крім того, ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Прокурор ОСОБА_3 не заперечив проти задоволення вказаного вище клопотання, однак вказує на те, що підставою для звільнення ОСОБА_4 від покарання, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» є пункт «д» статті 1.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють жодних обставин справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження те, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, формально позитивно характеризується за місцем свого проживання, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, за час проходження якої зарекомендував себе позитивно, як добросовісний та виконавчий військовослужбовець. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, враховуючи те, що обвинувачений раніше не судимий, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковані його дії, у виді штрафу.

Разом з тим, вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_4 від покарання, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до пункту «д» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, які є ветеранами війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується за вчинення злочину середньої тяжкості. Згідно посвідчення Серія НОМЕР_1 , виданого 09.03.2016 року, останній є учасником бойових дій, а тому підпадає під дію статті пункту «д» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Поряд з тим, судом не здобуто належних доказів того, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, а відтак, відсутні правові підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Питання речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання на підставі пункту «д» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речові докази:

- DVD-R диск із записами з камер відеоспостереження залишити в матеріалах кримінального провадження за №0002785;

- дві купюри номіналом по 100 доларів США повернути потерпілому ОСОБА_5 , згідно розписки від 04.08.2017 року.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1