Справа № 308/8655/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2017 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , фактичний володілець майна ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0001233 слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, -
ВСТАНОВИВ:

Слідчий у кримінальному провадженні №0001233 слідчий Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про накладення арешту на майно.
В обґрунтування клопотання слідчий вказує на те, що 04.09.2017 року слідчим відділом Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001233, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що водій автомобіля «Мерседес Віто», д. н. з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, громадянин ОСОБА_6 , при в`їзді на регульоване перехрестя з круговим рухом, не впорався з керуванням та заїхав на кругову ділянку, огороджену бордюром, після чого виїхав на зустрічну смугу та зіткнувся із автомобілем марки «Мерседес Е320», який рухався в напрямку с. Холмок та за кермом якого був ОСОБА_7 .
Окрім того встановлено, що на момент ДТП в салоні автомобіля марки «Мерседес Віто», д. н. з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску наявний вантаж (упакованні пакети, сумки, коробки, інші речі).
Досудовим розслідуванням встановлено, що власником автомобіля марки «Мерседес Віто», д. н. з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є ОСОБА_8 , мешканець АДРЕСА_1 .
Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
04 вересня 2017 року у ході проведення огляду місця пригоди у відповідності до вимог ст. 237 КПК України транспортний засіб - автомобіль марки «Мерседес Віто» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 був вилучений та доставлений на майданчик тимчасового тримання Ужгородського РВП ГУНП в Закарпатській області, на що ОСОБА_6 у відповідності до ст. 100 КПК України надано добровільну заяву-дозвіл для утримання вказаного автомобіля, з метою його подальшого детального огляду та фіксації на ньому слідової інформації, а також проведення судових експертиз.

Постановою слідчого від 04.09.2017 року, вилучені в ході проведення огляду автомобіль марки «Мерседес Віто» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та наявний в салоні вантаж , у відповідності до ст.ст. 98 100 КПК України, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Крім цього, в межах даного кримінального провадження виникла необхідність проведення автотехнічної експертизи для забезпечення якої, експерту повинен бути наданий об`єкт дослідження, в даному випадку автомобіль марки «Мерседес Віто» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

У відповідності до ч. 2 п. 1 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, а тому слідчий у клопотанні просить накласти арешт на вилучені в ході проведення огляду автомобіль та речі.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити в частині накладення арешту на автомобіль.

ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що у його фактичному володінні пребуває автомобіль марки «Мерседес Віто» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Не заперечив проти накладення арешту на автомобіль, проте заперечив проти накладення арешту на вантаж, який знаходився в автомобілі.

Заслухавши пояснення слідчого, доводи прокурора та володільця майна, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001233 від 04.09.2017 року, попередня правова кваліфікація ч.1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого від 04.09.2017 року в порядку ст.ст. 98, 100, 110 КК України, автомобіль марки «Мерседес Віто» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 разом із наявним у нього вантажем (упаковані пакети, сумки, коробки, інші речі), визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001233, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2017 року.

Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166,170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів (в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Слідчим доведено, що тимчасово вилучений 04.09.2017 року в ході здійснення огляду автомобіль марки «Мерседес Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску має значення речового доказу у кримінальному проваджені №0001233 від 04.09.2017 року та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання в частині накладення арешту на автомобіль марки «Мерседес Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001233 та необхідний для проведення експертиз підлягає до задоволення.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на весь вантаж, який був наявний на момент скоєння ДТП (упаковані пакети, сумки, коробки, інші речі) слід відмовити, оскільки слідчим у клопотанні та в судовому засіданні необґрунтовано, що вказаний вантаж має значення речових доказів по кримінальному провадженню №0001233, можливо зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, набуті кримінально протиправним шляхом та відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Із змісту клопотання, матеріалів провадження, як і доводів, висловлених слідчим у суді , вбачається, що органом досудового слідства не доведено, що вантаж, який був наявний на момент скоєння ДТП (упаковані пакети, сумки, коробки, інші речі) про арешт якого ставиться питання, має значення доказу в даному кримінальному провадженні і підпадає під критерії, визначені у ст.98 КПК України, зокрема: не обґрунтовано в достатній мірі, що він є знаряддям/засобом вчинення кримінального правопорушення, які саме сліди кримінального правопорушення він на собі зберіг, і які інші відомості можна отримати за його допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім тих, що вже були отримані під час проведення огляду.

Таким чином, клопотання слідчого підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст.170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0001233 - слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «Мерседес Віто», д. н. з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 належить громадянину ОСОБА_8 , мешканцю АДРЕСА_1 , що зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області.
В іншій частині вимог клопотання відмовити.
Копію ухвали вручити слідчому, прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її ухвалення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1