Дата документу Справа № 320/3429/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/769/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/3429/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Переможне Якимівського району Запорізької області, не зареєстровану та не маючу постійного місця проживання,

визнано винуватою і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

12 січня 2012 року приблизно о 13 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, під приводом необхідності зателефонувати, шляхом зловживання довірою, повторно заволоділа мобільним телефоном «Нокіа С2-00», вартістю 632 грн., що належить ОСОБА_9 , чим спричинила останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 02.05.2017 року приблизно о 10 годині, знаходячись на території домоволодіння буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , в ході раптово виниклого умислу на відкрите викрадення чужого майна, вчиненому повторно, керуючись корисливими мотивами, скориставшись там, що потерпіла ОСОБА_10 відволіклася на деякий час від свого майна, а саме від гаманця коричневого кольору, який знаходився в пакеті потерпілої біля неї, ОСОБА_8 відкрито викрала майно, що належить потерпілій ОСОБА_10 , чим спричинила потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 44 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно; за ч.1 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Їй призначено покарання:

- за ч.1 ст.190 КК у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить знизити строк призначеного їй покарання, посилаючись на те, що вона свою вину визнала, щиро розкаялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю злочинів. Крім того, просить на підставі ч.5 ст.72 КК зарахувати їй в строк покарання строк попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки закон, який погіршує становище особи, зворотної дії в часі не має.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, на підставі ст.75 КК звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд не в повній мірі врахував те, що обвинувачена повністю визнала свою вину, щиро покаялася, сприяла розкриттю злочинів, попросила вибачення у потерпілої та остання не наполягала на суворому покаранні обвинуваченої, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , відсутні.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційні скарги, прокурора, яка заперечила проти апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Апеляційний суд вважає, що районний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що один із злочинів, вчинених обвинуваченою, віднесено законом до категорії тяжких злочинів. ОСОБА_8 тривалий час є особою без певного місця проживання, у зв`язку з чим перебувала у розшуку за даним кримінальним провадженням. Обвинувачена не має сім`ї і матеріальних джерел для свого існування. Дані обставини свідчать про відсутність стійких соціальних зв`язків. Такі обставини фактично унеможливлюють належний контроль за її поведінкою органами пробації, який передбачає обов`язкову періодичну явку ОСОБА_8 для своєї реєстрації і нагляду за її поведінкою. Крім того, та обставина, що ОСОБА_8 є особою без певного місця проживання, унеможливлює визначення органу пробації за територіальною ознакою.
У зв`язку з чим, вимога захисника про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного їй покарання з випробуванням є необґрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи і особі обвинуваченої.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 вимагала на підставі ч.5 ст.72 КК зарахувати їй в строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 02.05.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку до якого одному дню тримання під вартою дорівнює два дні позбавлення волі.

Між тим, з такими вимогами обвинуваченої погодитися не можна з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» N 2046-VIII від 18.05.2017 року до ч.5 ст.72 КК були внесені зміни, зокрема ч.5 ст.72 КК викладена у новій редакції, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за принципом «день за день». Зазначений закон набрав чинності 21.06.2017 року.

Відтак кримінальний закон (ч.5 ст.72 КК) в редакції, яка передбачала зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, припинив свою дію з 21.06.2017 року (включно). А тому суд обґрунтовано на підставі ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахував обвинуваченій ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02.05.2017 року (день її затримання) по 20.06.2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Таким чином, вимога обвинуваченої в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 виходив з того, що остання визнала свою вину та щиро розкаялась у вчиненому. Обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Проте судова колегія не може не погодитись із запереченнями апеляційної скарги обвинуваченої про зменшення їй строку призначеного покарання. При цьому судова колегія відзначає, що суд в повній мірі не врахував, що обвинувачена повністю визнала свою вину, щиро покаялася у вчиненому, сприяла встановленню істини у справі, у зв`язку з чим справу вирішено за скороченою процедурою із застосуванням ч.3 ст.349 КПК. У справі за епізодом пограбування повністю відшкодовано завдану потерпілій матеріальну шкоду шляхом повернення викраденого майна. Потерпіла ОСОБА_10 претензій до обвинуваченої не має, не наполягала на призначенні ОСОБА_8 суворого покарання. Судова колегія також приймає до уваги мізерний розмір предмету пограбування 44 грн., які не могли завдати значної шкоди потерпілій. Крім того, апеляційним судом приймається до уваги й спосіб вчиненого обвинуваченою пограбування, який розпочинався як крадіжка, яка була виявлена потерпілою в присутності обвинуваченої. Будь-яке насилля з боку обвинуваченої при цьому застосовано не було. Обвинувачена вважається особою, що не має судимості.
Дані пом`якшуючі обставини та дані про особу обвинуваченої на глибоке переконання судової колегії істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК та свідчать про вкрай незначну небезпечність ОСОБА_8 , а тому у відповідності до ст.69 КК вони дають законні підстави для можливості призначення ОСОБА_8 основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК.
При цьому судова колегія також відзначає, що суд допустив протиріччя в мотивувальній частині вироку зазначаючи, що ОСОБА_8 зловживаючи довірою заволоділа телефоном повторно, і одночасно вказуючи, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження даної кваліфікуючої ознаки. При цьому суд вірно кваліфікував її дії без ознаки повторності.
Припустився суд й помилки зазначаючи, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 КК, за якою судом кваліфіковано дії ОСОБА_8 , віднесено законом до злочинів середнього ступеню тяжкості, замість правильного злочинів невеликої тяжкості.
Наведені обставини додатково свідчать про можливість призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж його визначив суд першої інстанції.
У зв`язку з чим, вирок суду в цій частині підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання змінити. Пом`якшити ОСОБА_8 призначене покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженою

за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на вчинення ОСОБА_8 злочину за ч.1 ст.190 КК України повторно, а також вчинення нею злочину середнього ступеню тяжкості.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_8 , яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4