У Х В А Л А

29.11.2017 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного гарнізону України ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження-,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звенулась до суду зі скаргою на постанову слідчого військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного гарнізону України ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000076.

Скарга вмотивована тим, що 23.05.2017 року ОСОБА_3 отримала постанову від 30.07.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000076 від 21.04.2015 року за 3. ст 407, ч.2 ст.190 КК України
Вказане провадження було відкрито за її заявою від 20.04.2015 про те, що військовослужбовці ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа вимагали у державних службовців, посадових осіб, шантажем та погрозами гуманітарну допомогу у вигляді коштів, та інших матеріальних благ нібито для воїнів зони АТО, насправді гуманітарну допомогу до частини, де вони несли службу не довозили. Більше 3-ох місяців військовослужбовець ОСОБА_5 не знаходився на території дислокації своєї частини, а перебував у Закарпатті. Таким чином дії військовослужбовців носили явні ознаки кримінальних правопорушень.
Однак, слідчим від 30.07.2016 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000076 , з чим заявник категорично не згідна з наступних причин:
1. Слідчий не допитав всіх свідків, на допиті яких вона наполягала, а саме: В.Грегора. Т.Яблінську, Г.Кінча. О.Бізілю. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Беленькій, без показів яких неможливо встановити яку саме допомогу отримували вказані два військовослужбовці та чому допомога не була доставлена у частину. А тому не з`ясував та не намагався з`ясувати важливих фактів , шо мають відношення до розслідування справи.
2. Слідчим не надано оцінку фактам про які заявник повідомляла у своїй заяві. Не вилучено в частині та не долучено до матеріалів справи важливих документів, наказів командирів про призупинення виплат ОСОБА_8 на час лікування та тривалої відсутності в частині.
3. Процесуальні керівники по справі не надали жодних вказівок та фактично самоусунулись від процесуального керівництва.
4. З метою створити докази невинуватості злочинцям, слідчим навмисно, не надано оцінку наявним у матеріалах справи доказам дезертирства ОСОБА_5 . Його командири заявили під час допиту, що ОСОБА_5 знаходився на амбулаторному лікуванні у м. Славянську з 24.02.2015 по 22.04.2015 року . Але дата на розписки отримання гуманітарної допомоги в м.Берегово Закарпатської області говорить про те, що ні на якому лікуванні ОСОБА_5 не перебував. Він в той час знаходився у м.Берегово, а не у м.Славянську. Крім того в тексті постанови тричі сказано про те., що під час лікування ОСОБА_5 їздив по світу, збирав та нібито доставляв гуманітарну допомогу у якості волонтера, шо суперечить законодавству, режиму лікування та здоровому глузду. Але слідчий нього нібито не помічає.
5. Слідчий не з`ясував причини суттєвих розбіжностей у показах свідків, ОСОБА_9 заявила, що військовослужбовець отримав в неї матеріальні цінності 24.02.2015 року, в той час свідок ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 стверджують, шо ОСОБА_5 перебував на лікуванні у м.Славянськ. Малишко заперечує отримання курток , за які розписався, а свідки підписанти акту стверджують, шо він їх отримав. Та дуже багато інших розбіжностей у показах інших свідків.
6. Слідчим не витребувано жодного наказу командирів із частини, де ніс службу ОСОБА_5 про оплаті його .лікарняних листів та інших виплат у той час, коли він займався нібито волонтерством. А насправді шахрайством, вимаганням, перешкоджанням діяльності журналістів, погрозам життю журналістів, самоправством, про що свідчить відкрите кримінальне провадження №0000028 від 29.01.2015 року, стосовно вказаних військовослужбовців.
7. Не встановлено особу другого військовослужбовця, учасника вказаного у повідомленні злочину та не допитано її.
8. Слідчим не досліджувався факт відсутності на службі ОСОБА_12 та його спільника ОСОБА_13 у грудні 2015 року, та не взято до уваги матеріали кримінального провадження № 0000028 від 29.01.2015 року, де вказано про злочини вчинені вказаними особами 23.01.2015 року у м.Чоп, Закарпатської області.
9. Слідчим не встановлено які саме автомобілі получили у вигляді допомоги вказані військовослужбовці ( ОСОБА_14 та невстановлений тип) , від кого саме, кому саме доставили, та де в даний час знаходяться ці автомобілі.
10. Слідчим не перевірено чому ОСОБА_5 не знаходився у військовій частини НОМЕР_1 протягом 3-ох місяців, а фіктивною довідкою прикрив лише два місяці. Слідством не з`ясовано скільки коштів отримав з несення служби ОСОБА_5 та інша, невстановлена слідством особа.
11. Слідчий фактично штучно створив та приєднав до справи докази невинуватості злочинців, який є неналежними. Адже походженні їх невідоме, оригіналів документів в справі немає, копії незавірені ніким.
12. Слідчим порушені вимоги ст 2 КПК та знехтувано вимоги Кримінального Кодексу
Вважає, що постанова слідчого військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України підплковника юстиції ОСОБА_15 про закриття кримінального провадження№ 0000233 є передчасною, незаконною, досудове слідство велось поверхнево та неповно.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 підтримала вимоги, зазначені в скарзі, та з підстав наведених в ній, просила скасувати вищевказану постанову.

Прокурор, слідчий постанова якого оскаржується в судове засідання не з"явились.

Заслухавши пояснення учасників процесу , дослідивши скаргу та додані до неї матеріали , приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.

Повнота дослідження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають сумнівів.

Статтею 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та з`ясування зазначених нею обставин.

Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З матеріалів долучених до справи вбачається наступне:

В провадженні військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України заходилось кримінальне провадження № 0000233 внесеного до ЄРДР 21.04.2015 р. за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 407 та ч.2 ст. 190 КК України.

Заявником по даному кримінальному провадженні є ОСОБА_3 .

В процесі досудового слідства заявницю було допитано в якості свідка.

30.07.2016 р. слідчим військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України підплковником юстиції ОСОБА_15 було винесено постанову про закриття кримінального провадження№ 0000233 внесеного до ЄРДР 21.04.2015 р. за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 407 та ч.2 ст. 190 КК України з підстав п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Рвазом з тим, як встановлено судом слідчим при винесені оскаржуваної постанови було повно досліджено обставини, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, а саме обставини вчинення кримінального правопорушення, що визначають подію злочину, вину, мотив, і мету особи, що його вчинила як це передбачено ст. 91 КПК України

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.

Правила та порядок збирання доказів у кримінальному провадженні визначений ст. 93 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 93 ч.1 КпКУ Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів за правилами, встановленими ч.3 ст. 93 КПК України шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Слідчий суддя звертає увагу, що згідно ст. 3 ч.1 п. 19 КпКУ сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Разом з тим, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. У розумінні вимог кримінального процесуального законодавства, закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якої відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин, рішення слідчого повинно містити вказівку на те, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та які ознаки складу кримінального правопорушення в діях якої конкретної особи відсутні.

На підставі наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні даної скарги, оскільки слідчим в повній мірі виконано вимоги ч.2 ст.9 КПК України та вимоги ст. 284 КПК України, а заявник ОСОБА_3 не є стороною кримінального провадження в розумінні ст. 3 ч.1 п. 19 КпКУ , а тому і особою яка має право на збирання доказів та ініцювання питань щодо допиту певних осіб чи проведення певних слідчих дій.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зори належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зори достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не допущено неповноту досудового розслідування, постанова слідчого про закриття кримінального провадження є вмотивованою , винесеною з належним з"ясуванням всіх обставин кримінального провадження, а тому не підлягає скасуванню.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на вимоги ч. 5 ст. 40 КПК України, згідно якої слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд заявником по кримінальному провадженню , та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням викладеного приходить до висновку, що скарга на постанову про закриття кримінального провадження, не є обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 372, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного гарнізону України ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження - відмовити.

Повний текст ухвали буде проголошено о 14 год. 00 хв. 01 грудня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області протягом пяти днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1