У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року Підволочиський районний суд Тернопільської області
головуючого ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиську Тернопільської області клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру від 25 жовтня 2017 року відносно :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого
за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
25 жовтня 2017 року слідчий СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області за погодженням начальника Підволочиського відділу Кременецької місцевої прокуратури звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру, посилаючись на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 18 червня 2017 року, близько 00:05 год., знаходячись у приміщенні ресторану «Ескоріаль», що в смт. Підволочиську Тернопільської області, виявивши на барній стійці мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», належний ОСОБА_7 , не усвідомлюючи суспільно-небезпечного характеру свого діяння та своїх дій, не керуючи ними, шляхом вільного доступу, викрав з барної стійки вищевказаний мобільний телефон, з яким з місця скоєння злочину зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 3396,67 грн. В ході досудового розслідування ОСОБА_6 проведено судово-психіатричну експертизу, згідно висновку якої в період інкримінованих йому дій ОСОБА_6 страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, стабільний дефект по апато-абулічному типу, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На даний час ОСОБА_6 також страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїчної шизофренії безперервний перебіг, стабільний дефект по апато-абулічному типу, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим просять прийняти рішення про застосування примусових заходів медичного характеру у виді поміщення у психіатричну лікарню із звичайним наглядом.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 , а також його законний представник проти задоволення клопотання заперечили та пояснили, що ОСОБА_6 один раз на рік проходить курс і на даний час пройшов такий курс лікування, стан його здоров`я значно покращився, а тому і немає підстав застосовувати до нього примусові заходи медичного характеру.
Суд, заслухавши клопотання сторони обвинувачення, доводи захисника та законного представника ОСОБА_6 , думку потерпілої, котра просить не застосовувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру, вивчивши надані сторонами докази, вважає, що у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру слід відмовити, виходячи із наступних міркувань :
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Виходячи з вимог цих статей та роз`яснень, наведених у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 р. №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», у справах про застосування примусових заходів медичного характеру при обранні судом виду таких заходів основним критерієм має бути об`єктивна оцінка ступеня небезпеки хворого для себе або інших осіб з урахуванням думки експертів-психіатрів, викладеної у висновках експертиз.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному ста закладі і лікування у примусовому порядку.
Як убачається із висновку судово-психіатричної експертизи від 12 вересня 2017 року ОСОБА_6 на період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг стабільний дефект по апато-амбулічному типу, він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
ОСОБА_6 в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг стабільний дефект по апато-амбулічному типу, він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Наявність зазначеного психічного захворювання є підставою застосувати відносно ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді поміщення в психіатричну лікарню із звичайним наглядом.
Разом із тим, як убачається із довідки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в 7-му психіатричному відділенні ТОККПНЛ з 11 січня 2018 по 16 лютого 2018 року з приводу діагноз : параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу, стабільний дефект психіки по апато-абулічному типу. Після проведеного курсу стаціонарного лікування психічний стан пацієнта покращився. ОСОБА_6 відповідно до наявного у нього психічного захворювання, його психічного стану в подальшому повинен проходити чергові курси стаціонарного лікування із періодичністю один раз у рік.
Відповідно до ч. 4 ст. 513 КПК України якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала, або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
За вказаних обставин судом встановлено, що ОСОБА_6 на час вчинення кримінального правопорушення страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг стабільний дефект по апато-амбулічному типу, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, однак після добровільного пройденого курсу лікування стан його здоров`я значно покращився.
Таким чином стороною обвинувачення не доведено, а судом не здобуто вагомих підстав для госпіталізації ОСОБА_6 до психіатричного закладу із звичайним наглядом, а тому з урахуванням психічного стану хворого, характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння суд приходить до переконання про відсутність підстав у триманні ОСОБА_6 у психіатричному закладі і лікуванні у примусовому порядку, а відтак у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ч.4 ст. 513 КПК України, 19, 93, 94 КК України суд, -
У задоволенні клопотання про застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України відмовити.
На ухвалу може бути подано апеляцію до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 30-ти днів з моменту її проголошення.
Головуючий - підпис
Суддя Підволочиського районного суду
Тернопільської області ОСОБА_1