Справа № 159/4272/17
Провадження № 1-кс/159/1018/17
09 листопада 2017 року м. Ковель
в с т а н о в и в :
Клопотання обгрунтоване тим, що досудовим розслідуванням по вищевказаному кримінальному провадженню установлено, що 04.11.2017 року, близько 18 год. 30 хв., на перехресті вул. Брестської та вул. Драй Хмари в м. Ковелі, водій автомобіля марки «Toyota Prado» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушивши правила дорожнього руху, здійснив наїзд на автомобіль марки «Nisan Primera» д.р.н. НОМЕР_2 та під час оформлення ДТП вчинив опір працівнику поліції Ковельського ВП ГУНП у Волинській області, в ході якого інспектор поліції ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді часткового розриву колатеральної зв`язки правого колінного суглобу, чим ОСОБА_7 вчинив опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків.
Слідчий вказує, що під час проведення огляду місця події 04.11.2017 року було вилучено та поміщено на площадку Ковельського ВП ГУНП у Волинській області автомобіль марки «Toyota Prado» д.р.н. НОМЕР_1 , який причетний до ДТП. Крім того, у салоні даного транспортного засобу та поруч з ним ОСОБА_7 вчиняв неправомірні дії щодо працівників поліції, у зв`язку з чим 06.11.2017 року автомобіль марки «Toyota Prado» д.р.н. НОМЕР_1 визнано та приєднано до кримінального провадження як речовий доказ.
Слідчий у клопотанні вказує також, що вилученийавтомобіль марки «Toyota Prado» д.р.н. НОМЕР_1 є речовим доказом по кримінальному провадженню, а також враховуючи, що майнова шкода потерпілій стороні не відшкодована, що в подальшому може призвести до заявлення цивільного позову до підозрюваного про відшкодування спричиненої шкоди, окрім цього, вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, і з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження автомобіля, на нього слід накласти арешт.
Слідчий у судовому засіданні 08.11.2017 року підтримав клопотання з підстав, у ньому викладених та пояснив, що даний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та на ньому можуть зберігатися сліди кримінального правопорушення (злочину). Просить клопотання задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просить його задовольнити.
Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні 08.11.2017 року заперечив проти накладення арешту на належний йому автомобіль марки «Toyota Prado» д.р.н. НОМЕР_1 , який був вилучений працівниками поліції та пояснив, що він є інвалідом ІІІ групи і вказаний автомобіль йому потрібен для пересування. Вказаним автомобілем користується і його син ОСОБА_7 , але не часто. 04.11.2017 року його син взяв у користування автомобіль для поїздки до митниці і близько 18 години сталось ДТП за його участю. На місце події він прибув коли працівники поліції вже вилучали автомобіль. Просить відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на належний йому автомобіль.
Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти накладення арешту на автомобіль його довірителя, оскільки такий автомобіль не належить самому правопорушнику і не є речовим доказом у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЕРДР за ч.2 ст.342 КК України.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора та слідчого, пояснення ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , дослідивши матеріали кримінального провадження, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого було подано клопотання, відмовляє в задоволенні клопотання з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При цьому, у згаданому витягу ЄРДР не зазначено прізвище, ім`я та по батькові водія автомобіля, який скоїв ДТП та чинив опір працівнику поліції, хоча такі дані на момент внесення відомостей до ЄРДР слідчому були уже відомі, і такій особі на даний час не оголошено підозру.
Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У клопотанні слідчий зазначає, що метою накладення арешту на майно є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження таких речей, оскільки вони є речовим доказом у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 2 ст.342 КК України та об`єктом дослідження, окрім цього, вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України.
Разом із тим, із протоколу огляду місця події від 04.11.2017 року та показів потерпілого ОСОБА_8 убачається, що працівник поліції ОСОБА_8 пояснював, що опір йому чинився як на пішохідній доріжці так і на обочині, тобто, такі події мали місце не в автомобілі, а на вулиці. Стосовно вчинення опору іншим працівникам поліції, відомості до ЄРДР не внесено.
Відтак, у слідчого не було підстав для тимчасового вилучення майна, а також відсутня необхідність його арешту та визнання такого транспортного засобу речовим доказом у межах даного кримінального провадження.
При вирішенні даного клопотання слідчий суддя враховує і те, що автомобіль марки «Toyota Prado» д.р.н. НОМЕР_1 , на який слідчий просить накласти арешт, належить не ОСОБА_7 , а іншій особі - ОСОБА_4 , який є інвалідом ІІІ групи (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3 від 01.03.2017 року), і який використовує даний т/з для постійного пересування.
Таким чином, матеріали клопотання не містять у собі переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту, у клопотанні слідчого відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відтак, такі підстави для накладення арешту, як необхідність забезпечення цивільного позову не доведені.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Із урахуванням викладеного слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність внесеного клопотання та необхідність відмови у задоволенні даного клопотання слідчого, як такого, що не доведено необхідності арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, та яке явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 171, 172,173 КПК України, слідчий суддя,-
Зобов`язати ст.слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_6 негайно повернути власнику ОСОБА_4 вилучене у нього майно - автомобіль «Toyota Prado» д.р.н. НОМЕР_1 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК України за клопотанням власника, володільця майна, що не був присутнім під час розгляду даного клопотання.

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_1