Справа № 357/131/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/323/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 36 21.03.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
« 21 » березня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовлено,

в с т а н о в и л а:

До Білоцерківського міськрайонного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» обґрунтоване тим, що він останній раз був засуджений у 2002р. та судимість за вказаний злочин погашена у встановленому законом порядку, крім того він відбув більше половини призначеного строку покарання, а тому підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 15.01.2018р. відмовлено в задоволенні клопотання засудженого, мотивоване тим, що ОСОБА_7 умовно-достроково звільнявся з місць позбавлення волі та знову вчинив умисний тяжкий злочин, а тому амністія до нього не застосовується, у відповідності до положень п. «б» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу суду І інстанції та застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на незаконність ухвали та її необґрунтованість, зазначає, що всі наявні у нього судимості погашені у встановленому законом порядку, крім того він відбув більше половини призначеного строку покарання, а тому до нього можливо застосувати положення Закону України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що ОСОБА_7 не є суб`єктом вказаного закону «Про амністію у 2016р.», перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови у застосуванні до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію в 2016 році» з підстав зазначених в ухвалі суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 23.02.2015р. ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст. 297 КК України на 5 років позбавлення волі, строк покарання рахується з 23.02.2015р., кінець строку 20.01.2020р., тобто засуджений фактично відбув ? строку призначеного покарання.

Відмовляючи ОСОБА_7 у застосуванні амністії 2016р. суд послався на п.»б`ст.9 Закону України »Про амністію у 2016 р.» згідно якої амністія не застосовується до осіб які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний злочин вказавши при цьому на те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого злочину і вже раніше умовно-достроково звільнявся з місць позбавлення волі.

З таким обґрунтуванням відмови у застосуванні амністії щодо засудженого колегія суддів не меже погодитися виходячи з наступного.

Так, з матеріалів провадження за клопотанням ОСОБА_7 вбачається, що він 22.10.2002 р. дійсно звільнявся умовно-достроково на 9 місяців 9 днів, останнім вироком від 23.02.2015р. засуджений за умисний тяжкий злочин за ч.3 ст.297 КК України на 5 років позбавлення волі.

Однак, попередня судимість ОСОБА_7 за вироком від 25.07.2001р. за яким він умовно-достроково звільнявся погашена і він вважається у відповідності до ст. 89 КК України до останнього вироку від 23.02.2015р. за яким відбуває покарання, таким, що не має судимості.

За таких обставин посилання суду як на відмову від застосування амністії щодо ОСОБА_7 на п »б» ст. 9 Закону України »Про амністію у 2016 році» не ґрунтується на вимогах закону.

Разом з цим, враховуючи те, що ОСОБА_7 засуджений у відповідності до ст. 12 КК України за вчинення тяжкого злочину, не входить в перелік осіб зазначених у ст.1 вказаного закону про амністію, колегія суддів вважає, що він не є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому на нього не розповсюджується дія вказаного закону.

Враховуючи наведене, рішення суду про відмову у задоволенні клопотання Сеника про застосовування до нього закону про амністію по суті є правильним.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено - залишити без зміни.

Судді