Ухвала
іменем україни
28 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 01 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000121, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Холодновідка Пустомитівського району Львівської області, що мешкає у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 06 грудня 2012 року вироком Залізничного районного суду м. Львова за частинами 1, 2 ст. 307 КК із застосуванням статей 70, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, з конфіскацією майна; звільненого умовно-достроково з невідбутим покаранням терміном 9 місяців 18 днів на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року та на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року про застосування ч. 5 ст. 72 КК вважається таким, що покарання відбув повністю,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК по епізоду заволодіння майном громадянина Єгипту ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено рахувати ОСОБА_6 строк відбуття покарання з часу проголошення вироку.
Постановлено зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час його перебування під вартою з часу фактичного затримання з 19 січня 2016 року по 18 червня 2016 року включно.
Постановлено виправдати ОСОБА_6 за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливості їх отримання за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК за епізодами викрадення майна потерпілих ОСОБА_9 19 січня 2016 року, ОСОБА_10 15 січня 2016 року, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішено питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , дії якого перекваліфіковано з ч. 3 ст. 186 КК на ч. 3 ст. 185 КК, 19 січня 2016 року о 12.30 год, перебуваючи у приміщенні гуртожитку АДРЕСА_2 , проник у приміщення кімнати № НОМЕР_1 , звідки таємно викрав ноутбук марки «Hewllet Packard» вартістю 3 500 грн, належний громадянину Єгипту ОСОБА_8 .
Також, ОСОБА_6 обвинувачувався органами досудового розслідування у таємному викраденні майна поєднаному з проникненням у житло, інше приміщення за обставин:
- 11 січня 2016 року з кімнати АДРЕСА_3 нетбуку марки «Асус» моделі «Eee3c 1005PXD», вартістю 4 000 грн, що належить ОСОБА_11 ;
- 15 січня 2016 року з кімнати № 303 гуртожитку АДРЕСА_2 ноутбуку марки «Тошіба», вартістю 2 700 грн, що належить ОСОБА_10 ;
- 19 січня 2016 року з кімнати АДРЕСА_4 мобільного телефону «Explay» моделі «Vega», вартістю 1 760 грн, що належить ОСОБА_9 .
За вказаними епізодами злочинів, ОСОБА_6 виправдано у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.
Ухвалою апеляційного суду, вирок суду першої інстанції, залишено без зміни. Постановлено в порядку ч. 2 ст. 404 КПК виключити з резолютивної частини вироку вказівки про обчислення ОСОБА_6 строку покарання з часу проголошення вироку та зарахування йому в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 19 січня 2016 року по 18 червня 2016 року включно.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпаністю можливості їх отримання. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що в основу обвинувачення за епізодом таємного викрадення майна громадянина Єгипта ОСОБА_8 , суд першої інстанції безпідставно поклав неналежні та недостовірні докази, які є похідними від показань ключового свідка ОСОБА_12 , який не був допитаний в суді. Крім того, показання самого потерпілого у силу ч. 6 ст. 97 КПК є недопустимим доказом, оскільки, на думку захисника, це фактично показаннями з чужих слів, які іншими доказами не підтверджені. Зазначає про порушення вимог ст. 404 КПК, оскільки в суді апеляційної інстанції не були повторно досліджені докази та не спростовані всі доводи апеляції сторони захисту.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка касаційну скаргу підтримала частково, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні майна, поєднаному з проникненням у житло чи інше приміщення громадянина Єгипта ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви. Оцінка доказів згідно з вимогами ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.
Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Мотивуючи висновок про винуватість засудженого ОСОБА_6 у таємному викраденні майна, поєднаному з проникненням у житло чи інше приміщення, суд першої інстанції обґрунтовано послався на дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , в ході якого свідок детально показав на обставини події, що сталася 19 січня 2016 року, зокрема щодо того, як побачив у коридорі раніше не знайомого хлопця в якого під пахвою під одягом знаходився належний потерпілому ноутбук, котрий в подальшому він відібрав в нього; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання, в якому зафіксовано, що свідок впізнав у ОСОБА_6 хлопця, котрий у день події таємно викрав ноутбук; даними протоколу огляду місця події та висновком товарознавчої експертизи.
До того ж, суд правильно в своєму рішенні послався на показання самого потерпілого ОСОБА_8 , який хоча й не бачив сам факт крадіжки належного йому ноутбука, однак підтвердив обставини на які вказував свідок ОСОБА_13 під час проведення за його участю слідчого експерименту, зокрема щодо того, як у день події його розбудив крик свідка, який забіг в його кімнату і поклав на стіл ноутбук та повідомив, що його викрали, а потім побіг затримувати злочинця, яким виявився ОСОБА_6 .
При цьому, показання потерпілого ОСОБА_8 не можна розцінювати, як показання з чужих слів у розумінні ч. 1 ст. 97 КПК, оскільки вони стосуються не певного факту, який став відомий потерпілому зі слів свідка ОСОБА_13 , а стосуються обставин кримінального провадження, які потерпілий безпосередньо сприймав, і які логічно узгоджуються та доповнюють відомості щодо обставин події кримінального правопорушення відтворених свідком в ході слідчого експерименту.
У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення наведених доказів, які б викликали сумніви в їх достовірності. Всі докази, покладені судом в основу обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.
Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК. Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.
Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, визнав обґрунтованим висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність його правової кваліфікації. На усі доводи апеляції, які аналогічні доводам касаційної скарги, надані обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Безпідставними є твердження захисника про порушення в суді апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК, оскільки в матеріалах кримінального провадження та на аудіозаписі зафіксованому на технічному носії інформації не виявлено жодних відомостей про те, що стороною захисту заявлялося в усній або письмовій формі клопотання про повторне дослідження доказів, а також не ставилося питання про те, що докази в суді першої інстанції були досліджені не повністю або з порушенням.
Призначене засудженому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, достатньо умотивовано та визначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційної скарги, немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 01 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3