АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1649/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.1 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Поті, Республіки Грузії, громадянина Сполучених Штатів Америки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_12 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Не погоджуюсь з прийнятим рішенням заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На обґрунтування апеляційної скарги, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 зазначає, що вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Суд першої інстанції мав всі необхідні підстави і об`єктивно повинен був застосувати до засудженого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України. Інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення сталося внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху. Конкретні обставини вчинення злочину вказують, що обвинувачений правомірно керуючи джерелом підвищеної небезпеки, перебуваючи на дорозі загального застосування несе реальну небезпеку не тільки для оточуючих, а і для самого себе. За таких обставин жодних підстав для збереження за обвинуваченим спеціального права керувати транспортними засобами не встановлено. Докази, які обґрунтовано дозволяють не застосувати до обвинуваченого додаткове покарання в судовому засіданні не досліджувалися.

За таких обставин суд першої інстанції не застосував до обвинуваченого положення ст. 55 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечують щодо апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_11 15.09.2016 року близько 16 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Форд-Мустанг» н.з. 6YLS120, в м Києві, виїжджаючи з парковки транспортних засобів на проїзну частину пр. В. Лобановського, був неуважним, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечно, виїхав в ліву смугу зустрічного руху транспортних засобів при цьому не надав дорогу автомобілю марки «Хонда - Акорд» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_14 який рухався в попутному напрямку по даній смузі, створивши цим перешкоду та небезпеку останньому, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, чим порушив пункти 2.3б, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.
Порушення водієм ОСОБА_11 , вимог п.п. 2.3б), 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_14 отримав садна м`яких тканин голови, правого передпліччя, лівого стегна та закриту травму лівої кисті у вигляді косого перелому нижньої третини діафазу 4 п`ястної кістки, що є середньої тяжкості тілесним ушкодженням.
Таким чином, ОСОБА_11 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 286 КК України, апелянтом не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_11 колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідноз якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_11 призначено відповідно до вищезазначених вимог, в межах санкції статті.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його суспільну небезпеку, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, має постійне місце проживання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

З огляду на викладене, доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання, а саме необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Що стосується доводів, про те що суд першої інстанції не застосував до обвинуваченого положення ст. 55 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню, то вони є голослівними.

Так, колегія суддів вважає необхідним зазначити про те, що в суді першої інстанції прокурор та потерпілий просили призначити ОСОБА_11 саме таке покарання, як його призначив суд, зокрема без позбавлення права керування транспортним засобом на певний строк.

Колегія суддів, приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , про те що він примирився з потерпілим, щиро розкаявся у скоєному та допомагає потерпілому.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку і були підставою для його скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Таким чином, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_11 судом першої інстанції ухвалений з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства. Підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортними засобами, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4