Справа № 474/1149/15-к
Провадження № 1-в/474/57/17
УХВАЛА
Іменем України
14.12.17 року смт. Врадіївка
Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
розглянув клопотання Державної установи Кропивницької виправної колонії (№ 6) щодо уточнення дати відрахування початку строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016р., -
встановив:
23.11.2017 року начальник Державної установи Кропивницької виправної колонії (№ 6) звернувся на адресу суду з клопотанням, в якому ставиться питання щодо уточнення дати відрахування початку строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016р.
У клопотанні водночас зазначено, що 06.11.2017р. до Державної установи Кропивницької виправної колонії (№ 6) для подальшого відбування покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016р. прибув ОСОБА_4 . У резолютивній частині зазначеного вироку не вказано про початок строку відбування покарання. За протоколом затримання ОСОБА_4 арештований 07.02.2017р.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що початок строку відбуття покарання засудженому має обраховуватися з дати затримання, а саме з 07.02.2017р.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що початок строку відбуття покарання має обраховуватися з дати його затримання, а саме з 07.02.2017р.

Представник Державної установи Кропивницької виправної колонії (№ 6) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 135 КПК України, повідомлений про час та місце розгляду клопотання, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України, неявка осіб належних чином повідомлених про місце та час розгляду клопотання не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Заслухав думку прокурора та засудженого, дослідивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Згідно ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом, який ухвалив вирок, за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
10.08.2016р. вироком Врадіївського районного суду ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 14.07.2014р., остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (роки) роки 6 (шість) місяців. Застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25.10.2016р., вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016р. залишено без змін, а отже вирок набрав законної сили 25.10.2016р.
Розпорядженням № 474/1149/15-к/2932/2016 від 14.11.2016р. та повторно листом № 474/1149/15-к/3303/2016 вирок та ухвала апеляційного суду направлені для виконання Врадіївському ВП ГУНП в Миколаївській області.
Згідно листа начальника ІТТ № 4 ГУНП в Миколаївській області № 1607/62-2017 від 20.02.2017р. слідує, що згідно книги № 109 обліку осіб, що знаходяться в ІТТ № 4 ГУНП в Миколаївській області гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016р. за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, 07.02.2017р. о 22 год. 50 хв. був поміщений до ІТТ № 4 ГУНП в Миколаївській області. 18.02.2017р. о 01 год. 00 хв. був відправлений спецетапом в СІЗО м. Кропивницький для відбування покарання.
Відповідно до листа Державної установи Кропивницька установа виконання покарань (№ 14) № 7/1937 від 28.03.2017р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вибув 15.03.2017р. до Миколаївського слідчого ізолятора (для розміщення).
З листа Державної установи Казанківська виправна колонія (№ 93) № 53/1.5-1053 від 28.03.2017р. слідує, що ОСОБА_4 відбуває покарання у виді позбавлення волі у вказаній установі.
Згідно повідомлення Державної установи Кропивницька установа виконання покарань (№ 14) № 7/3545 від 24.05.2017р. ОСОБА_4 етапований із Державної установи Казанківська виправна колонія (№ 93) до Державної установи Кропивницька установа виконання покарань (№ 14) 24.05.2017р.
Відповідно до листа Державної установи Снігурівська виправна колонія (№ 5) - спеціалізована туберкульозна лікарня № 5/1.5-2624 від 06.09.2017р. ОСОБА_4 04.09.2017р. прибув у вказану установу для відбуття покарання.
З клопотання вбачається, що 06.11.2017р. до Державної установи Кропивницької виправної колонії (№ 6) для подальшого відбування покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016р. прибув ОСОБА_4 .
З огляду на встановлене вище суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається початок строку відбування покарання.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, яка діяла станом на час винесення вироку та затримання засудженого, з метою його виконання), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Статтею 1 Закону України Про попереднє ув`язнення визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження до ОСОБА_4 як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду не застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останній не затримувався, не перебував у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи та не перебував в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України Про попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання, а тому з урахуванням обставин кримінального провадження та приписів чинного законодавства суд не міг зазначити у вироку початок строку відбування покарання.
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Статтею 73 КК України визначено, що строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.
У відповідності до ст. 87 КВК України, особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили, при цьому КВК України не містить окремої норми щодо визначення початку перебігу строку відбуття покарання у виді позбавлення волі.
Згідно п.п. а ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Пунктом 1 ч. 1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.1997р., зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території […] щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Таке законодавче визнання обов`язкової юрисдикції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, зумовлює вивчення практики ЄСПЛ та застосування національного законодавства з урахуванням позиції ЄСПЛ, оскільки саме в рішеннях ЄСПЛ розкривається зміст більшості положень Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006р. № 3477-IV визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 04.06.2015р. у справі Руслан Яковенко проти України (Заява № 5425/11) зазначив, що У своїй практиці Суд також встановлював, що з огляду на текст французькою (condamnation) слово засудження у розумінні підпункту А пункту 1 статті 5 Конвенції слід розуміти як висновок про винуватість особи після встановлення згідно із законодавством факту вчинення правопорушення, так і призначення покарання або іншого заходу, пов`язаного з позбавленням свободи (див. рішення у справах Гуццарді проти Італії (Guzzardi v.Italy), від 6 листопада 1980 року, п. 100, Series А № 39, Ван Дроогенбрук проти Бельгії (Van Droogenbroeck v. Belgium), від 24 червня 1982 року, п. 35, Series А № 50, та, у якості більш нової практики, рішення у справі Дель Ріо Прада проти Іспанії (Del Rio Prada v. Spain) [ВП], заява № 42750/09, п. 123, ECHR 2013).
Більше того, слово після у підпункті а пункту 1 статті 5 Конвенції не просто означає, що ув`язнення має хронологічно відбуватися після засудження: крім цього, ув`язнення має бути наслідком, випливати із засудження та залежати від нього або відбуватися на підставі засудження. Іншими словами, має існувати достатній причинно-наслідковий зв`язок між засудженням та зазначеним позбавленням волі (див. рішення у справі Мюррей проти Нідерландів (Murray v. the Netherlands), заява № 10511/10, п. 77, від 10 грудня 2013 року, з подальшими посиланнями).
Таким чином, раніше суд встановлював, що різні форми попереднього ув`язнення, яке не було частиною призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, становили ув`язнення заявника після засудження компетентним судом (див., наприклад, вищезазначене рішення у справі Ван Дроогенбрук проти Бельгії (Van Droogenbroeck v. Belgium), пп. 33-42, рішення у справах М. проти Німеччини (М. v. Germany), заява № 19359/04, п. 96, ECHR 2009, та Джеймс, Уеллс та Лі проти Сполученого Королівства (James, Wells and Lee v. the United Kingdom), заяви №№ 25119/09, 57715/09 та 57877/09, пп. 197-199, від 18 вересня 2012 року).
Отже, в сукупності вищевикладеного вбачається, що 07.02.2017р. ОСОБА_5 був затриманий та поміщений до ІТТ № 4 ГУНП в Миколаївській області з метою виконання вироку Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016р. і саме з цього моменту починає обраховуватися строк відбуття останнім покарання.
Крім того, враховуючи вищевикладене, суд вважає клопотання Державної установи Кропивницької виправної колонії (№ 6) щодо уточнення дати відрахування початку строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 , призначеного вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016р. не стосується суті вироку, не змінює його змісту по суті та не погіршує становище засудженого.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -
ухвалив:
Клопотання Державної установи Кропивницької виправної колонії (№ 6) щодо уточнення дати відрахування початку строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016р. - задовольнити.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеноговироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016р.обчислювати з 07.02.2017р.
На ухвалу суду до апеляційного суду Миколаївської області може бути подана апеляційна скарга, яка подається через Врадіївський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи Кропивницької виправної колонії (№ 6), вручити прокурору та засудженому.

Суддя ОСОБА_1