АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/1469/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/340/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 червня 2017 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 червня 2017 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Гур`їв Казахстан, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, не одружений, не військовозобов`язаний, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 22.10.1996 року Лозівським міським судом Харківської області за ч. 1 ст. 140, 17-94 КК України до 7 років позбавлення волі;

- 21.05.2004 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 187, 69 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 31.04.2008 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 122 Кк України до 3 років позбавлення волі;

- 31.10.2009 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі;

- 23.06.2011 року Близнюківським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 384 КК України до 5 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений 06.06.2016 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, та на нього покладено обов`язки передбачені ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вироком встановлено, що ОСОБА_7 12 жовтня 2016 року о 10-00 годині, знаходився біля будинку № 20 по вул. Дубровській в м. Лозова, Харківської області за кермом автомобіля марки ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 та почав рухатися заднім ходом. Діючи з необережності у формі злочинної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачати, у порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких «Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п. 10.9 Правил дорожнього руху України, згідно яких «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутись за допомогою до інших осіб», ОСОБА_7 , не переконався в безпеці руху заднім ходом та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка проходила біля вищевказаного будинку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, які за ступенем тяжкості є середньої тяжкості тілесним ушкодженням.
Не погодившись з рішенням районного суду заступник прокурора Харківської області ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.06.2017 рокускасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, а саме ст.75 КК України, та незастосуванням закону, який підлягає застосуванню, а саме ст.69-1 КК України. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В обгрунтування вимог вказує, що згідно з оскарженим вироком, обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття, активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину та відшкодування завданої шкоди, а обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено, що давало суду право застосувати положення ст.69-1 КК України. Крім того посилається, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував, що обвинувачений раніше п`ять разів був засуджений за скоєння корисливих, умисних, у тому числі й тяжких злочинів, кожного разу до покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про стійку кримінальну спрямованість його поведінки, новий злочин вчинено обвинуваченим в період непогашеної судимості за попередніми вироками, а крім того, він перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю, раніше перебував на обліку з приводу залежності від опіоїдів.

Вважає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про можливість у даному випадку призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Вислухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення обвинуваченого, який заперечували проти задоволення апеляційної скарги ; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, відповідно до ст. 66 КК України, визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 щире каяття , активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування шкоди потерпілій. Обставин , що обтяжують покарання судом не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає максимально суворий вид покарання три роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, враховуючи наявність усіх передбачених ст. 69-1 КК України умов, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального закону, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки , тоді як з врахуванням вимог ст. 69 -1 КК України максимальне покарання , яке може бути застосовано до Сердюка 2 роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Відповідно вимог ст. 413 КПК України незастосування судом закону , який підлягає застосуванню є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення .

Згідно положень ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого , а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Зважаючи на викладене доводи апеляційної скарги заступника прокурора області щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність , а саме незастосування ст. 69-1 КК України є обґрунтованими.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме призначення Сердюку покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України , тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням , колегія суддів вважає їх необґрунтованими, зважаючи на наступне.

ОСОБА_7 дійсно неодноразово засуджувався за скоєння злочинів і відбував покарання в місцях позбавлення волі, в зв`язку з чим має непогашені судимості. Але , як вбачається з вироку та матеріалів справи ОСОБА_7 засуджувався за умисні корисливі злочини та умисні злочини пов`язані з посяганням на особу.

При цьому колегія суддів враховує, що покарання за попередні злочини ОСОБА_7 відбув повністю. Злочин , за який його засуджено цим вироком, вчинений з необережності , не є корисливим, не посягає на життя та здоров`я особи і відноситься к категорії злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту. Враховуючи необережний характер злочину та характер об`єкту посягання , підстав враховувати попередні судимості ОСОБА_10 в якості обставин , що впливають на можливість застосування звільнення від відбування покарання , колегія суддів не вбачає.

Посилання прокурора на те, що обвинувачений перебуває на обліку у нарколога с приводу зловживання алкоголем і раніше перебував з приводу вживання опіатів, також не підставою враховувати це в якості обставин , що впливають на можливість застосування звільнення від відбування покарання. При цьому колегія суддів виходить з того, що матеріали справи не містять даних щодо скоєння ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння.

Звільняючи ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції врахував, що обвинувачений скоїв необережний злочин невеликої тяжкості , наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання, серед яких не тільки щире каяття а й добровільне відшкодування шкоди потерпілій, яка не має претензій до обвинуваченого, і прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції обґрунтованими а тому підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405,407, 408 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково .

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 червня 2017 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України і вважати його засудженим за вказаним законом до 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням , з іспитовим строком 3 (три) роки та покладанням обов`язків, передбачених ч.1, п. 2 ч.2 ст. 76 КК України .

В решті вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді -