Справа № 461/470/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/625/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Родатичі Городоцького району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Галицького районного суду м.Львова від 06 квітня 2017 року відносно нього,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, призначеного вироком Галицького районного суду м. Львова від 04.11.2013 року.
Остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Обраний по справі ОСОБА_6 запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахується з 14.01.2016 року, тобто з моменту обрання запобіжного заходу.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 11.12.2015 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи по АДРЕСА_2 , поблизу входу до сувенірного магазину ФОП ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно заволодів сувенірними магнітами у кількості 10 штук загальною вартістю 200 гривень, після чого, коли його злочинні дії було викрито продавцем ОСОБА_10 , їх не припинив, намагався втекти з місця події, утримуючи викрадене майно при собі, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівником магазину та перехожими.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду м.Львова від 06 квітня 2017 року відносно нього скасувати та дослідити в повній мірі показання усіх свідків.
Як вбачається зі змісту поданої апеляційної скарги, обвинувачений покликається на те, що його вина у вчиненні інкримінованого злочину не доведена. У своїх доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, оскільки, на його переконання, у його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Окрім цього, обвинувачений просить зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважає рішення суду законним й обґрунтованим та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, прослухавши звукозаписи на технічних носіях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.
Так, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні й наведених у вироку, зокрема протоколом огляду місця події від 11.12.2015 року, відповідно до якого з правої сторони біля входу до магазину сувенірів на АДРЕСА_2 , було виявлено сувенірні магніти у кількості 10 шт., протоколом огляду предмету від 14.12.2015 року з фото-таблицею, довідкою ФОП ОСОБА_9 , згідно з якою закупівельна вартість 10 викрадених магнітів становить 200 гривень.
Згідно з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , наданими як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, такий не заперечив факту викрадення ним у стані алкогольного сп`яніння 11.12.2015 року приблизно о 12 год. 10 штук сувенірних магнітів у магазині сувенірної продукції на вул.Краківській, 14, у м.Львові. Однак зазначив, що викрадення вчиняв потайки від продавця, відтак його дії слід кваліфікувати як таємне викрадення майна.
Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 , яка працювала продавцем в магазині «Сувеніри» на АДРЕСА_2 , пояснила, що у грудні 2015 року вона побачила біля стенду обвинуваченого ОСОБА_6 , який, будучи біля стенду з товаром, запихав в куртку магніти. При цьому обвинувачений не бачив, що вона помітила його протиправні дії, однак в подальшому свідок ОСОБА_10 схопила ОСОБА_6 за руку, на що він почав вириватися та намагався втекти разом з викраденим. Однак втекти обвинуваченому не вдалось, оскільки перехожі допомогли його затримати.

Відповідно до п.п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року (з подальшими змінами та доповненнями) №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Викрадення є таємним, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї. Крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Оцінюючи наведені докази та обставини кримінального провадження в своїй сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України. Оскільки хоч дії ОСОБА_6 , які були спрямовані на заволодіння чужим майном, були розпочаті та носили характер крадіжки, однак виявлені свідком ОСОБА_10 , яка вживала заходів для припинення протиправних дій обвинуваченого, схопивши останнього за руку, і незважаючи на це, продовжені ним з метою заволодіння майном. З огляду на це такі дії набули характеру відкритого викрадення чужого майна (грабежу), адже, усвідомлюючи, що його дії викриті свідком, обвинувачений ОСОБА_6 утримував при собі викрадене чуже майно та намагався залишити місце вчинення злочину з ним, але не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, раніше неодноразово судимого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, колегією суддів апеляційного суду не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Оскільки в межах даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 14.01.2016 року, такому згідно з вимогами ч.5 ст.72 КК України слід зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до дня набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
вирок Галицького районного суду м.Львова від 06 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року № 838-VIII зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 14.01.2016 року по 09.10.2017 року, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4