"29" січня 2018 р. Справа № 363/26/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчему судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 000318 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за №000318 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що підстав для її зупинення чи закриття немає, підстав для повернення обвинувального акту також не вбачається.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки даний акт не відповідає вимогам ст.91, 291 КПК України. Зазначила, що обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення, міститься низка суперечностей, зокрема з обвинувального акту не ясно кількість бойових припасів стала предметом злочину, відсутні посилання на нормативні правові акти, норми яких було порушені обвинуваченим. Також, досудовим слідством не встановлено обставини, які підлягають доказуванню, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з чим, просить клопотання задовольнити та повернути обвинувальний акт прокурору для усунення вказаних недоліків. Крім того, зазначила, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2017 року обвинувальний акт було повернуто прокурору, але недоліки обвинувального акту прокурором усунуті не були.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника та пояснив, що після повернення прокурору обвинувального акту на доопрацювання жодних дій зі сторони прокурора проведено не було.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст.314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_5 від 05.12.2017 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки вказаний обвинувальний акт не містять у собі належним чином сформульованого обвинувачення, а фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 взагалі відсутні.

Суд вважає, що вирази «досудовим розслідуванням встановлено» та «обвинувачується» під час формулювання обвинувачення не можуть вважатися рівнозначними і свідчить про невідповідність способу викладу в обвинувальному акті формулювання обвинувачення положенням п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

При цьому, у вказаному обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_5 , який має суттєве значення не тільки для аргументації висновків та дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а й для реалізації права обвинуваченого на захист.

Разом з тим згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Гіелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Разом з тим статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Суд вважає, що в обвинувальному акті також слід викласти, а в кримінальному провадженні встановити в тому чи іншому обсязі час, місце та спосіб вчинення кожної без виключення дії, яка інкримінується ОСОБА_5 і становить об`єктивну сторону ч. 1 ст. 263 КК України, тобто становить подію кримінального правопорушення.

Зазначене стосується події придбання обвинуваченим без передбаченого законом дозволу бойових припасів. Тобто в який час, в який спосіб (купив, знайшов, підібрав тощо), в якому місці, у яких осіб (якщо такі були) обвинувачений придбав бойові припаси в обвинувальному акті не визначено.

В обвинувальному акті зазначено, що ці обставини є повністю не встановленими, а відтак вони потребують обов`язкового встановлення для конкретизації обвинувачення та забезпечення особі її гарантованого права на захист. Отже ОСОБА_5 звинувачено у вчиненні дій, які складають об`єктивну сторону злочину без визначення необхідних обов`язкових обставин їх вчинення, без визначення події за яких правопорушення вчинено, що є повністю не встановленим.

Разом з тим в обвинувальному акті не встановлено і не викладено форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, а також всі необхідні обставини, які охоплюються інкримінованим складом ч. 1 ст. 263 КК України.

Зазначене в своїй сукупності свідчить про істотну неконкретність висунутого обвинувачення й неналежне його формулювання, що призводить до порушення права особи на захист.

У зв`язку з вищевикладеним, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право його на захист.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 000318 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки він не відповідає вимогам до нього, викладеним у ст. 291 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 372 КПК України,

у х в а л и в:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню за № 000318 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України разом із доданими до нього документами повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1