АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки, поклавши на нього обов`язки: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , 13.03.2016 року близько 18-00 год., керуючи технічно справним автомобілем «LadaKalina», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині пр. Броварського в напрямку від станції метро «ПКіВ Гідропарк» в напрямку мосту «Метро» зі швидкістю 100-120 км/год. Під час руху водій ОСОБА_6 , допустив порушення вимог п.п. 12.1, 12.4,11.4.Правил дорожнього руху України:
Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_6 виразилось в тому, що він керуючи технічно справним автомобілем марки «Lada Kalina», д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого знаходилась пасажир ОСОБА_8 , рухаючись в другій смузі руху транспортних засобів зі швидкістю приблизно 100-120 км/год по вологому чистому асфальтобетонному покриттю, проїзної частини пр. Броварського в м. Києві, призначеної для двостороннього руху транспортних засобів, від станції метро «ПКіВ Гідропарк» до мосту «Метро» будучи неуважним, та неправильно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, невірно обрав безпечну швидкість руху, після чого біля електроопори №5 від мосту «Метро» по пр. Броварському, при наявності дорожньої розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, передбаченої розділом 34 (Додаток 2), п. 1.3 Правил дорожнього руху, перетнув вказану дорожню розмітку, та виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, що призвело до зіткнення передньою лівою частиною автомобіля «Lada Kalina», д.н.з. НОМЕР_1 передньою лівою частиною автомобіля марки «ЗАЗ - Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , в салоні якого знаходилась пасажир ОСОБА_10 , після чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Daewoo - Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , які рухались по проїзній частині пр. Броварського у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 2.3 б); п. 11.4; п. 12. 1; 12.3 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 Правил дорожнього руху України.
В результаті даної ДТП згідно висновку експерта № 522/Е від 08.05.2017р. пасажиру автомобіля «Lada Kalina», ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Згідно висновку експерта № 525/Е від 08.05.2017 р. пасажиру автомобіля «ЗАЗ - Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження, як СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, так і ТЯЖКІ тілесного ушкодження (за критеріями небезпеки для життя).
Згідно висновку експерта № 521/е від 18.04.2017 р. водію «ЗАЗ - Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 було заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Згідно висновку експерта № 12-1/751 від 25.05.2017 р:

1. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Lada Kalina», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.1; 12.4; 11.4ПДР України.
2. В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Lada Kalina», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам пунктів: 12.1; 12.4; 11.4 ПДР України.
3. В ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «ЗАЗ - Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 , з повинен був керуватися вимогам пункту 12.3ПДР України.
4. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «ЗАЗ - Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Lada Kalina», д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування.

5. В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водій автомобіля «ЗАЗ - Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 невідповідностей вимогам пунктів: 12.3ПДР України не вбачається.
Дана ДТП виникла з вини водія ОСОБА_6 котрий порушив вимоги п.п. 12.1; 12.4; 11.4 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі зі змінами заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року в частині визначення ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та ухвалення нового вироку, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зазначає, що суд першої інстанції не застосував положення ст. 76 КК України, які підлягають застосування, в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто суд поклав на ОСОБА_6 обов`язки, які не передбачені законом на даний час, внаслідок чого суд покращив становище обвинуваченого, а саме замість передбаченої в законі заборони виїжджати за межі України з будь-якою метою, ОСОБА_6 заборонено виїзд без погодження з уповноваженим органом з питань пробації на постійне місце проживання.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу за наведених у ній обставин, обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались судом за його згодою та згодою інших учасників кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано іу суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.
Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, - колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.
У відповідності до Закону України «Про пробацію», пробація це система наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину,особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається із мотивувальної частини вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, належним чином вмотивувавши своє рішення у вироку та дійшов обґрунтованого висновку, як щодо виду та розміру покарання, так і щодо можливості виправлення, перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів без його ізоляції від суспільства, та на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи прокурора у апеляційній скарзі про незастосування судом першої інстанції закону, який підлягав застосуванню, зокрема ст. 76 КК України у редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» № 1492-VIII від 07 вересня 2016 року, який набрав чинності 08 жовтня 2016 року, внесено зміни до статті 76 КК України, та частини 1 та 2 вказаної статті викладено у наступній редакції: у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції поклав на обвинуваченого обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись для реєстрації до органу пробації, які не відповідають переліку таких обов`язків, передбачених діючою на момент вчинення кримінального правопорушення редакцією ст. 76 КК України.

Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України передбачено обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації, та вказаною статтею не передбачено можливість заборони обвинуваченому виїжджати за межі України без дозволу органу пробації з конкретною метою, зокрема на постійне проживання.
Наведене дає колегії суддів підстави для висновку, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню, що потягло за собою накладення на обвинуваченого обов`язків, які не передбачені діючою на момент вчинення кримінального правопорушення редакцією ст. 76 КК України.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, відповідно до яких, колегія суддів вважає за необхідне покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині визначення ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 зі змінами задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року за ч. 2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-кп/796/849/2018

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_12
Доповідач: ОСОБА_1