Провадження №1-кп/639/152/17
Справа №639/9819/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження внесене до ЄРДР 01 серпня 2016 року за №0001996 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимої, не працюючої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2016 року о 13.30 год. ОСОБА_6 прийшла до сестри свого чоловіка, ОСОБА_4 , яка мешкає в житловому будинку АДРЕСА_2 , з якою у неї виник конфлікт на грунті неприязних відносин. Саме в той час у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Далі ОСОБА_6 , застосовуючи свою фізичну силу, спочатку правою рукою схопила ОСОБА_4 за волосся в лівій скроневій області. Надалі, продовжуючи свої протиправні дії, утримуючи потерпілу за волосся, нанесла їй лівою рукою більш ніж 10 ударів у лобну зліва, переорбітальну, лобну по центру і праву скулову ділянки. Після цього, ОСОБА_6 була змушена залишити житловий будинок, так як за ОСОБА_4 вступився її рідний брат, ОСОБА_7 , а потім вона з місця скоєння злочину зникла. В результаті протиправного діяння ОСОБА_6 спричинила потерпілій ОСОБА_4 закриту травму шийного відділу хребта у вигляді ротаційного підвивиху першого шийного хребця, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю садна і синця на голові, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому злочині визнала частково та повідомила, що між нею та потерпілою дійсно відбулася сварка. Причиною цього стало постійне втручання потерпілої в сімейне життя. Вона потерпілій цілеспрямовано та навмисно ударів не наносила, а отримані потерпілою ушкодження могли відтворитися в наслідок того, що вона ( ОСОБА_6 ) захищалась від неправомірних дій потерпілої.

З показань потерпілої ОСОБА_4 , вона мешкає за вказаною адресою зі своєю родиною. 26 липня 2016 року о 13.30 год. до них прийшла ОСОБА_6 та влаштувала сварку, в ході якої остання нанесла їй декілька ударів руками по голові. За подіями спостерігав її син та бабуся. В подальшому ОСОБА_6 відтягнув ОСОБА_7 .

Показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтверджують обставини, про які повідомила потерпіла ОСОБА_4 та вказують на вчинення злочину саме обвинуваченою ОСОБА_6 злочину, що є предметом теперішнього розгляду.

Показання обвинуваченої ОСОБА_6 , надані нею в ході судового засідання, спростовуються доказами, які представлені стороною обвинувачення, та визнаються такі показання судом не правдивими, та такими, що свідчать про намагання обвинуваченої пом`якшити покарання. Показання потерпілої та свідків збігаються один з одним, не мають протиріч, а тому приймаються судом, як правдиві та такі, що відповідають фактичним обставинам справи.

Не зважаючи на позицію обвинуваченої ОСОБА_6 щодо часткового визнання своєї вини, вина останньої у вчиненні злочину, в межах висунутого обвинувачення за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Висновком експерта №821-2016 від 27.07.2016 року;
Висновком експерта №5722-Ая/16 від 22 вересня 2016 року;

Висновком експерта №4865-Ая/16 від 28 вересня 2016 року;

Протоколом проведення слідчого експерименту від 25 серпня 2016 року;

Оцінені вище докази, в їх сукупності, вказують на наявність в діях ОСОБА_6 , які були спрямовані на заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , злочинного наслідку та причинного зв`язку між діянням обвинуваченої і цими наслідками, які виразились у виді тілесних ушкоджень легкої тяжкості.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду не викликають сумнівів, так як вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, относимість, допустимість та достатність яких встановлена судом.

Беручи до уваги часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які наполягали на дослідженні доказів по кримінальному провадженню в повному обсязі, допитав обвинувачену, потерпілу, свідків, дослідив матеріали кримінального провадження, розглянув справу з дослідження доказів в повному обсязі.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне, легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні були вивченні дані про особу обвинуваченої, встановлено, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, не працює, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченої, відношення ОСОБА_6 до скоєного злочину та вважає, що виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому слід обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Обвинуваченою ОСОБА_6 та її захисником, було заявлено клопотання про застосування відносно останньої амністії, зі звільненням її від відбування покарання, оскільки вона має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , з наслідками застосування амністії ознайомлена. Відносно доньки не позбавлена батьківських прав.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 86 КК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинення діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-УІІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно. В ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» вказано, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «в» Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-УІІ, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 є матір`ю неповнолітньої дитини, відносно якої не позбавлена батьківських прав.

ОСОБА_6 вчинила злочин невеликої тяжкості, який скоїла до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень, щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_6 амністії, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено. Амністія до неї раніше не застосовувалась.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинувачену поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченій наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 373, 374 КПК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні» та Законом України «Про амністію у 2016 році», суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання, призначеного за цим вироком у зв`язку з амністією.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, обвинуваченій, її захиснику та потерпілій.

Суддя ОСОБА_1