Справа № 569/2400/18
УХВАЛА

23 лютого 2018 року Рівненський міський суд

в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю слідчого ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

та його представника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне клопотання начальника відділу слідчого управління ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_6 , яке погоджено із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_7 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0004803 від 17.07.2017 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Начальник відділу слідчого управління ГУНП в Рівненській області майор поліції ОСОБА_6 звернувся в суд із клопотанням, яке погоджено із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_7 , про накладення арешту із забороною розпоряджатись та використовувати майно третьої особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , а саме:

-660 євро,

-31 купюра номіналом 200 грн., а всього 6200 грн.,

-7050 доларів США,

-10 000 доларів США,

-носій інформації SP silicon,

-флеш-карту SP silicon,

-ноутбук Lenovo V3070,

-ноутбук Asus X542,

-мобільний телефон марки «Samsung GT 85282» із сім-картою.

В обґрунтування клопотання вказував, що впродовж 2014-2018 років на території Рівненської та інших областей діє організована група осіб, які зорганізувались з метою заволодіння грошовими коштами громадян шляхом шахрайства в особливо великих розмірах. Так, організована злочинна група у складі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та невстановлених досудовим слідством осіб під керівництвом ОСОБА_12 у період часу з 2014 року по січень 2018 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою заволоділи коштами потерпілих в особливо великому розмірі на загальну суму 1 096 058 грн. В ході досудового розслідування встановлено причетність громадянина України ОСОБА_4 , за місцем проживання якого 14.02.2018 року під час проведення обшуку було вилучено речі та кошти, які мають значення речових доказів та відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, а саме 660 євро, 31 купюра номіналом 200 грн., а всього 6200 грн., 7050 доларів США, 10 000 доларів США, носій інформації SP silicon, флеш-карту SP silicon, ноутбук Lenovo V3070, ноутбук Asus X542, мобільний телефон марки «Samsung GT 85282» із сім-картою. Кожним із потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 подано цивільні позови, загальна вартість шкоди становить 1 090 200 грн. 16.02.2018 року вилучені речі та кошти приєднані до матеріалів кримінального провадження як речові докази. І оскільки дані речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, містять відомості, які можуть бути як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий просив клопотання задовольнити.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання слідчим суддею здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання про накладення арешту на речі та кошти в кримінальному провадженні за №0004803 від 17.07.2017 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, підтримав з підстав, зазначених у ньому.

Власник майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 просили у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовити. Вказали, що власником даного майна є інша особа і підстав накладати на нього арешт не має.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004803 від 17.07.2017 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Слідчий обґрунтовує клопотання тим, що з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме грошових коштів та речей, вилучених під час обшуку 14.02.20.18 року в гр. ОСОБА_4 , які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, виникла необхідність на час досудового розслідування накласти на них арешт.
Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Підставою для звернення слідчого з відповідним клопотанням до суду з`явилися обставини, які свідчать про те, що вищевказані речі є речовим доказом.
Слідчим доведено, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.
При цьому суд враховує вимоги ч.3 ст. 170 КПК України, згідно з якою у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже, оскільки ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що грошові кошти та оргтехніка можуть бути приховані або відчужені, необхідність накладення арешту на це майно є обґрунтованою.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
При цьому слід зауважити, що до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :
Клопотанняначальника відділу слідчого управління ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_6 , яке погоджено із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_7 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0004803 від 17.07.2017 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.
Накласти арешт із забороною розпоряджатись та використовувати майно третьої особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , а саме:

-660 євро,

-31 купюра номіналом 200 грн., а всього 6200 грн.,

-7050 доларів США,

-10 000 доларів США,

-носій інформації SP silicon,

-флеш-карту SP silicon,

-ноутбук Lenovo V3070,

-ноутбук Asus X542,

-мобільний телефон марки «Samsung GT 85282» із сім-картою.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів до апеляційного суду Рівненської області з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1