Справа № 461/2074/18
Провадження № 1-кс/461/1853/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2018 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора,

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в інтересах ОСОБА_5 зі скаргою, в якій просить зобов`язати прокуратуру Львівської області невідкладно внести відомості про вчинення злочину, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ст.375 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви адвоката ОСОБА_6 про вчинення злочину та розпочати за цією заявою досудове розслідування у формі досудового слідства.

В обґрунтування скарги покликається на те, що на початку лютого 2018 року ним було подано заяву про відкриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ст.375 КК України, у зв`язку з постановлення неправосудного вироку від 27.11.2017 року суддями Пустомитівського районного суду Львівської області. Однак, листом прокуратури Львівської області його повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за його заявою. Вважає, що така бездіяльність суперечить ст.214 КПК України, так як відомості за повідомленням не внесені до ЄРДР.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав з підстав, викладених у ній. Просить скаргу задоволити. При цьому додатково вказав, той факт, що колегія суддів Пустомитівського районного суду Львівської області, під час розгляду кримінального провадження, відхилила декілька його клопотань та винесла обвинувальний вирок з невірною, на його думку, кваліфікацією дій засудженого і саме ці дії він вважає злочином. Також зазначив, що на даний час в межах даного кримінального провадження подана апеляційна скарга на вирок, однак на момент розгляду скарги вона не розглянута.

Прокурор скаргу заперечив з мотивів безпідставності та доводів викладених у листі начальника відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Львівської області №17/7-3789-18 від 20.02.2018 року. Просить відмовити в задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення сторін, приходжу до наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Як встановлено в судовому засіданні та випливає з усних пояснень скаржника, останній на початку лютого 2018 року подав до прокуратури Львівської області заяву про відкриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ст.375 КК України, а саме постановлення неправосудного вироку від 27.11.2017 року суддями Пустомитівського районного суду Львівської області. При цьому скаржник вказує, що колегія суддів Пустомитівського районного суду Львівської області під час розгляду кримінального провадження відхилила декілька його клопотань та винесла обвинувальний вирок з невірною, на його думку, кваліфікацією дій засудженого і саме ці дії він вважає злочином. Крім того, на даний час в межах даного кримінального провадження подана апеляційна скарга на вирок, однак на момент розгляду скарги вона не розглянута.

Листом начальника відділу процесуального курівництва слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_7 від 20.02.2018 року ОСОБА_3 повідомлено про відсутність підстав для внесення до ЄРДР відомостей за його зверненням щодо неправомірних дій суддів Пустомитівського районного суду Львівської області.

Згідно ч.ч.1,4,5 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:
1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;
3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;
5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;
7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.
Відповідно до п.22 Перехідних положень КПК України, рекомендовано Генеральній прокуратурі України протягом трьох місяців з дня опублікування цього Кодексу:
створити Єдиний реєстр досудових розслідувань, розробити та затвердити за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, положення про порядок його ведення;
Згідно пп.1 п.2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про:

час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;
інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;
попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Зважаючи на наведене можна зробити висновок, що положення п.22 Перехідних положень КПК України за способом викладення змісту містять певні ознаки відсилочної норми, тобто своєрідною модифікацією визначених норм, специфіка яких полягає у тому, що формулювання такої норми містить посилання на якусь іншу встановлену і діючу норму (Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань). Крім того, одночасно ці норми містять ознаки бланкетності, тобто норми права з точки зору рівня визначеності її змісту, яка не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.
Слід також зробити висновок, що така концепція відповідає принципу верховенства права, елементом якого є принцип правової визначеності, згідно якого мова закону має бути зрозумілою, доступною, чіткою, недвозначною.

До такого висновку можна прийти проаналізувавши зміст вищенаведених норм КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, з яких видно, що Положення детально описує порядок використання Єдиного реєстру, посилання на який міститься в КПК, в тому числі і в ст. 214 КПК України.

Таким чином, аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що законодавець не допускає відмови у внесенні до ЄРДР заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Натомість для такої заяви встановлені певні мінімальні та чіткі критерії і вимоги без яких така реєстрація є неможливою, зокрема наведення в такій обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
В ході судового розгляду скаржником не наведено обставин та не представлено належних доказів з приводу того, що при подачі ним «заяви про відкриття кримінального провадження» (як зазначено в скарзі) були дотримані вищенаведені положення. положення. Слід також звернути увагу, що КПК не містить такого визначення чи стадії кримінального провадження як «відкриття кримінального провадження», про яке йдеться у скарзі. Більше того, скаржник взагалі не надав слідчому судді для дослідження вищевказаної заяви.

Варто відзначити, що положення ст.ст. 303-307 КПК України надмірно не деталізують самого порядку та процедури розгляду скарги, але це не звільняє слідчого суддю від дотримання при розгляді скарги загальних засад кримінального провадження, визначених у ст. 7 КПК України, однією з яких є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому вважаю за необхідне відзначити, що згідно положень статті 22 КПК України:
кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
В судовому засіданні не встановлено наявності в скаржника будь-яких перешкод для подачі заяви слідчому судді. Натомість даний факт позбавив слідчого суддю більш детально проаналізувати зміст самої заяви, на яку посилається скаржник. Разом з цим, ця обставина не звільняє слідчого суддю провести об`єктивний розгляд скарги, на підставі усних пояснень та письмових доказів поданих учасниками процесу.

Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п.18 ч. ст. 3 КПК України).
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч.1 ст.94 КПК України).
Як вбачається з пояснень скаржника та наданого слідчому судді листа начальника відділу процесуального курівництва слідчого управління прокуратури Львівської області зміст «заяви про відкриття кримінального провадження» зводиться до того, що він вважає процесуальні рішенні прийняті колегією суддів не на його(його клієнта) користь (відмова в задоволенні клопотання, вирок з невірною кваліфікацією дій засудженого) злочином. Натомість в ході розгляду скарги встановлено, що вирок в кримінальному провадженні на яке вказує скаржник не скасований і на даний час справа перебуває на стадії апеляційного перегляду.

Виходячи зі змісту пояснень скаржника, останній повідомляє про питання, які відносяться до виключної компетенції, якою наділені суди апеляційної та касаційної інстанції при перегляді судових рішень (вироків), як про злочин. Таким чином, скаржник фактично перекладає на орган досудового розслідування непритаманну йому функцію, якою він не наділений Законом - оцінка судового рішення.

Як орган на який законом покладено обов`язок по судовому контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні не можу не звернути уваги на наступні обставини.
Згідно з п.1 рішення Ради суддів від 8.06.2017 №34 подання учасником процесу заяви про вчинення суддею кримінального правопорушення за ст.375 КК України до закінчення розгляду справи має ознаки впливу на суд, що передбачає відповідальність, визначену ст.376 («Втручання в діяльність судових органів») КК. Той факт, що суд першої інстанції завершив судовий розгляд не свідчить про те, що той самий склад суду не буде в подальшому залучений до цієї ж справи, адже законодавець передбачив такі випадки (справи, що виникають в порядку виконання судового рішення, роз`яснення судового рішення), тим більше, що вирок поданій справі не набрав законної сили.
Конституційний Суд України в Рішенні від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011 У справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України Про Вищу раду юстиції встановив, що надання оцінки вчинених суддею процесуальних дій до винесення ним остаточного рішення у справі є втручанням у здійснення правосуддя, що суперечить Конституції України.

Статтею 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, зокрема, наступне.
Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.
Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Як зазначено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Відповідно до п.46 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», яке набуло статусу остаточного 27.05.2013 року, рішення суддів не повинні бути предметом перегляду поза межами звичайної процедури оскарження.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, як встановлено під час розгляду скарги, ОСОБА_3 не наведено обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а відтак з врахуванням вищенаведених доводів та мотивів, приходжу до переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8