У Х В А Л А

21 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, розглянувши заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_2 засуджено за частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі статті 71 КК остаточно визначено ОСОБА_2 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2017 року цей вирок місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2017 року зазначені судові рішення щодо ОСОБА_2 залишені без зміни.

Захисник ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень щодо ОСОБА_2 з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв'язку з неоднаковим застосуванням касаційним судом норм права, які містяться у частині третій статті 349 та статтях 20 і 54 КПК, що, на думку заявника, зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Заявник зазначає, що недотримання положень цих статей КПК у порівнюваних рішеннях - ухвалах касаційного суду від 16 квітня 2015, 28 січня 2016 та 21 березня 2017 років - на відміну від оскаржуваного, стало підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій. Заявник просить скасувати всі судові рішення щодо ОСОБА_2 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Однак, як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання вимог статей 448 - 449 КПК.

Процедура перегляду Верховним Судом України ухвал суду касаційної інстанції регулюється нормами глави 33 КПК. Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами цих статей, заява про перегляд Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції повинна містити, серед іншого, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК та до неї мають бути долучені копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

Виходячи з вимог пункту 2 частини першої статті 445 КПК, заявник має конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на його думку, застосовано неоднаково.

Згідно з доктринальними положеннями норма права складається з гіпотези (опису умов дії правової норми, тобто вказівки на ті життєві обставини, за наявності яких реалізується її диспозиція), диспозиції (належної або можливої поведінки за наявності передбачених гіпотезою обставин) та санкції (наслідків або заходів державного примусу на випадок недотримання чи порушення припису, визначеного у диспозиції). При цьому структура саме кримінальної процесуальної норми містить свої особливості, оскільки юридична техніка КПК допускає розміщення гіпотези, диспозиції та санкції в межах різних його статей.

Захисник у заяві посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини другої статті 54 КПК, яка містить лише гіпотезу - умову, за якою має відбуватись відмова підозрюваного чи обвинуваченого від захисника - обов'язкова присутність останнього, однак не зазначає норми права, в якій (яких) міститься диспозиція та санкція, які лише у своїй сукупності становлять поняття норми права, неоднакове застосування якої може бути підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Крім того, з огляду на відсутність даних у заяві, та доданих до неї матеріалах, які б свідчили, що на первинному етапі кримінального провадження ОСОБА_2 було залучено захисника для здійснення захисту його інтересів, від послуг якого він в подальшому відмовився, захисник не мотивувала юридичні наслідки порушення норми КПК, яка, як вона вважає, застосована судом касаційної інстанції неоднаково, яким чином це вплинуло на законність судового рішення і чи є воно істотним з огляду на вимоги статті 412 КПК.

Отже заява, крім посилання на норму процесуального права, яка неоднаково застосована, має містити також обґрунтування неоднакового застосування тих норм КПК, що регламентують умови дії такої норми та юридичні наслідки її застосування.

Також, зазначаючи у своїй заяві про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 54 КПК, захисник не наводить належного обґрунтування неоднаковості застосування цієї норми з відповідним аналізом та порівнянням змісту оспорюваного рішення від 20 червня 2017 року з висновками цього ж суду викладеними в ухвалах від 28 січня 2016 року та 21 березня 2017 року.

Не є достатнім обґрунтуванням підстав для перегляду Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_2 посилання захисника ОСОБА_4 на рішення Європейського суду з прав людини у різних справах, оскільки, відповідно до вимог статті 445 КПК, обов'язковою умовою перегляду Верховним Судом України судових рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом є наявність рішення міжнародної судової установи щодо певної особи.

Крім того, зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2017 року, про перегляд якої порушує питання захисник, убачається, що касаційний суд виклав висновок щодо дотримання судом вимог статті 52 КПК. Разом із тим, за змістом заяви, захисник порушує питання щодо неоднакового застосування касаційним судом норми права, яка міститься у статті 54 КПК.

Зазначаючи у своїй заяві про неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини третьої статті 349 КПК, захисник також не наводить належного обґрунтування неоднакового застосування судом касаційної інстанції цієї норми КПК, з відповідним аналізом та порівнянням змісту оспореного рішення від 20 червня 2017 року з висновками цього ж суду викладеними в ухвалах від 28 січня 2016 та 21 березня 2017 років.

Водночас, заявнику необхідно звернути увагу на те, що деталізація неоднаково застосованої норми права, яка міститься у частині третій статті 349 КПК, має здійснюватися з урахуванням вищезазначених положень про особливості структури кримінальної процесуальної норми.

Враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, суд позбавлений можливості самостійно зробити висновок, які саме норми КПК за змістом заяви захисник розцінює як неоднаково застосовані.

Крім того, стверджуючи про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми права, яка міститься у частині третій статті 349 КПК, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції зазначених вимог закону, з огляду на відмову ОСОБА_2 у суді першої інстанції давати показання, заявник послався на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5, якою скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Разом із тим, у зазначеній ухвалі касаційного суду від 16 квітня 2015 року судом констатовано порушення районним судом вимог частини третьої статті 349 КПК, оскільки суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 не з'ясував думку обвинуваченого щодо обсягу та порядку дослідження доказів та належним чином не роз'яснив йому положень цього закону.

Також, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2016 та 21 березня 2017 років міститься висновок касаційного суду щодо істотного порушення судом першої інстанції вимог частини третьої статті 349 КПК у зв'язку з необґрунтованим обмеженням місцевим судом обсягу доказів, що підлягали дослідженню, оскільки, з показань наданих суду обвинуваченими особами, які дали згоду на дачу таких показань, вбачалося часткове визнання ними своєї вини.

Водночас, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що ОСОБА_2 після роз'яснення йому обвинувачення, пояснив, що свою вину у вчиненні злочину він визнає повністю, підтвердив обставини справи та, після відповідного роз'яснення головуючим, висловив свою згоду щодо скороченого порядку розгляду справи, однак зазначив про відмову давати показання.

Згідно з частиною третьою статті 448 КПК, до заяви додається оформлений належним чином документ, що підтверджує повноваження особи, яка її подає, відповідно до вимог цього Кодексу.

У пункті 2 частини другої статті 50 КПК зазначено, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження повноважень адвокат ОСОБА_4 долучила до заяви договір про надання правової допомоги від 01 листопада 2016 року, який містить виправлення, а саме дописку про продовження терміну дії цього договору.

Відповідно до вимог частини першої статті 651, статті 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із тим, з долучених до заяви документів не вбачається згоди засудженого ОСОБА_2 на продовження терміну дії договору про надання йому правової допомоги.

Зазначені недоліки, встановлені при перевірці відповідності заяви вимогам КПК, перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

Відповідно до частини другої статті 450 КПК, у разі, якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Заява повертається заявнику, якщо він не усуне її недоліки протягом установленого строку.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 КПК,

у х в а л и в :

про вказані недоліки заяви повідомити захисника ОСОБА_4 та надати їй строк для їх усунення до 12 жовтня 2017 року включно.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3