АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/6265/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року,
за участю: представника власника майна ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2016 року задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0014574 від 07.12.2016 року та накладено арешт до постановлення у кримінальному провадженні № 00114574 від 08.12.2016 року кінцевого рішення на наступне майно:

- житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який на праві спільної часткової власності (по 1/2 частки кожному) належить ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_12 (ІПН НОМЕР_2 );

- нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_13 (ІПН НОМЕР_3 );

- житловий будинок АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_14 (ІПН НОМЕР_4 );

- житловий будинок АДРЕСА_4 , який на праві власності належить ОСОБА_15 (ІПН НОМЕР_5 );

- квартиру АДРЕСА_5 , яка на праві власності належить ОСОБА_16 (ІПН НОМЕР_6 );

- квартиру АДРЕСА_6 , яка на праві власності належить ОСОБА_16 (ІПН НОМЕР_6 ) та перебуває у іпотеці у ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_7 );

- квартиру АДРЕСА_7 , яка на праві власності належить ОСОБА_16 (ІПН НОМЕР_6 ) та перебуває у іпотеці у ОСОБА_17 (ІПН НОМЕР_8 ).

Згідно ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на майно з метою запобігання можливості його відчуження, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та має ознаки речового доказу у кримінальному проваджені №0014574 від 07.12.2016 року.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасуватиухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2016 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_6 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в цій частині.
В обґрунтування строку звернення до суду з апеляційною скаргою, представник власника арештованого майна зазначає, що ОСОБА_6 участі у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваної ухвали не брав, про її наявність його представник дізнався лише 28.11.2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Мотивуючи апеляційні вимоги зазначає, що задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя не прийняв до уваги тієї обставини, що ОСОБА_6 набув право власності на квартиру АДРЕСА_6 на цілком законних підставах шляхом звернення на предмет іпотеки і органом досудового розслідування, на думку представника власника майна не надано будь-яких доказів, які б давали можливість стверджувати про те, що вказана квартира може бути речовим доказом або ж предметом кримінального правопорушення.

Також, посилається на те, що накладення арешту на належне на праві власності ОСОБА_6 нерухоме майно, грубо порушує регламентоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, з протоколами до неї, право власності фізичної особи.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі власника майна та його представника, копія ухвали на їх адресу не направлялася, була отримана представником 28.11.2017 року, який подав апеляційну скаргу 04.12.2017 року, а відтак в силу положень ст. 395 КПК України, строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, у провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0014574 від 07.12.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що невстановлені слідством особи на основі підроблених рішень суду та інших документів заволоділи наступними житловими об`єктами: житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , нежитловою будівлею по пр. Моторному, 7-А у м. Києві, житловим будинком АДРЕСА_3 , житловим будинком АДРЕСА_4 , а також на підставі документів з ознаками підробки заволоділи квартирами АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_7 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва №2-4098/09 від 20.08.2009 року за ОСОБА_16 ІПН, паспорт НОМЕР_9 виданий Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області 05.12.2002 року.

03.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_19 в реєстрі за №2009.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 12.11.2015 року в реєстрі за №3813, право власності на зазначений вище будинок зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Також зазначено, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва №2-4098/09 від 20.08.2009 року було прийнято по цивільній справі за позовом ОСОБА_21 до Солом`янської районної в м. Києві ради, КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" про припинення права власності на нерухоме майно, перерахунок часток будинку та визнання права власності на будинок.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва №2-173/2005 від 25.01.2005 року зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 за ОСОБА_16 , НОМЕР_10 , паспорт НОМЕР_9 виданий Станично- Луганським РВ УМВС України в Луганській області 05.12.2002 року.

28.05.2016 р приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за №1672 від 28.05.2016 року , право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_13 .

Відповідно до листа Шевченківського районного суду м. Києва №01-13/870/2016 від 28.10.2016 року, цивільна справа №2-173/2005 від 25.01.2005 року, згідно відомостей обліково - статистичної картки №2-172/05 розглядалася за позовом ОСОБА_22 до Шевченківської РДА м. Києва про захист прав орендаря.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва №2-3808/04 від 06.10.2004 року за ОСОБА_16 , 1ПН, паспорт НОМЕР_9 виданий Станично - Луганським РВ УМВС України в Луганській області 05.12.2002 року.

В подальшому, право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 в реєстрі за №1385 від 27.04.2015 року.

Відповідно до листа Шевченківського районного суду м. Києва №01-13/870/2016 від 28.10.2016 року, цивільна справа №2-3808/04, зареєстрована в суді за позовом ОСОБА_23 до ОСОБА_24 про розірвання шлюбу.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок АДРЕСА_4 , зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва №2-2084/04 від 09.10.2007 року за ОСОБА_16 , НОМЕР_10 , паспорт НОМЕР_9 виданий Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області 05.12.2002 року.

03.07.2015 року на підставі договору дарування зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 в реєстрі за №2214, від 03.07.2015 року, право власності на зазначений вище будинок зареєстровано на праві власності за ОСОБА_15 .

Згідно листа Подільського районного суду м. Києва №2-п-2084/07 від 26.10.2016 року, за №2-п-2084/07 в суді зареєстрована цивільна справа за позовом КП "Поділ-Житло" до ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 про стягнення заборгованості.

Також зазначено, що ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 01.12.2007 року звернувся до Станично-Луганського відділу поліції ГУ НП в Луганській області з заявою про викрадення паспорта гр. України на його ім`я серії НОМЕР_9 , виданого Станично -Луганським РВ УМВС України в Луганській області 05.12.2002 року.

24.08.2016 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, виданого 29.06.2010 року ТОВ "Литий камінь", акта прийому-передачі від 12.04.2013 року , довідки від 10.04.2013 року ТОВ "Литий камінь", приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_28 зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_5 за ОСОБА_16

23.08.2016 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, виданого 19.10.2010 року ТОВ "Литий камінь", акта прийому-передачі від 12.04.2013 року, довідки від 10.04.2013 року, довідки від 19.10.2010 року ТОВ "Литий камінь", технічного паспорта №0907/16 від 29.06.2016 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_28 зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_6 за ОСОБА_16 .

28.09.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_29 зареєстровано договір іпотеки, номер в реєстрі - 1452 від 28.09.2016 року, відповідно до якого іпотекодержателем майна - кв. АДРЕСА_6 є ОСОБА_6 , іпотекодавцем є ОСОБА_16 , строк виконання основного зобов`язання до 28.09.2017 року.

05.08.2016 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №Ж/2с-к268 виданого 17.12.2010 року, акта прийому-передачі від 25.07.2013 року, довідки від 05.08.2016 року, довідки про 100% оплату майнових прав б/н від 18.04.2013 року виданої ТОВ "Литий камінь", приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_30 зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_7 за ОСОБА_16 .

30.09.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_31 зареєстровано договір іпотеки № 9191, відповідно до якого іпотекодержателем майна за вказаною вище адресою є ОСОБА_32 , іпотекодавцем є ОСОБА_16 , строк виконання основного зобов`язання за договором строком до 30.09.2017 року.

20.12.2016 року слідчий СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_10 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно у кримінальному провадженні №0014574 від 07.12.2016 року, яке обґрунтовував тим, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України і накладення арешту на майно необхідно з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2016 року клопотання слідчого було задоволено.

З таким рішенням слідчого судді повністю погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання не дотрималися.

У клопотанні про накладення арешту сторона обвинувачення як на правову підставу накладення арешту на майно, посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України в редакції, яка з 11.12.2015 року втратила чинність відповідно до Закону України № 769-VІІІ від 10.11.2015 року. В свою чергу, 28.02.2016 року ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 769-VІІІ від 10.11.2015 року теж втратила чинність і з цього числа діє ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 1019-VІІІ від 18.02.2016 року.

За таких обставин слідчий, який ініціював внесення клопотання про арешт майна, при визначенні правової підстави для арешту майна, завдань та мети такого арешту мав керуватися ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України в редакції, яка вступила в силу 28.02.2016 року відповідно до Закону України № 1019-VІІІ від 18.02.2016 року, однак він в клопотанні, всупереч п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, керувався нормою закону, яка втратила чинність, у звязку з чим, клопотання слідчого було розглянуто як таке, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а тому слідчий суддя, хоча і послався в оскаржуваній ухвалі на діючу редакцію ст. 170 КПК України, однак, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, мав повернути це клопотання органу досудового розслідування для усунення недоліків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з доданих до клопотання матеріалів, вбачається, що стороною обвинувачення не доведено необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_6 з метою збереження речових доказів, оскільки матеріали, надані органом досудового розслідування не підтверджують, для встановлення яких саме обставин кримінального провадження існує необхідність у накладенні арешту на вказане майно та не доведено, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є співмірним з потребами досудового розслідування та виправдовує таке втручання у права власника.

Матеріали клопотання слідчого не містять постанови про визнання вказаної квартири речовим доказом у кримінальному провадженні та взагалі не зазначено, яким ознакам ст. 98 КПК України відповідає вказане нерухоме майно.

Як вбачається з наданих представником власника майна на підтвердження доводів апеляційної скарги матеріалів, 14.11.2016 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_33 було припинено іпотеку та заборону на квартиру АДРЕСА_10

15.11.2017 року державним реєстратором на підставі договору іпотеки, право власності на квартиру АДРЕСА_6 зареєстровано за ОСОБА_6 .

Отже, на момент оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2016 року, ОСОБА_6 був власником квартири АДРЕСА_6 , на яку було звернуто стягнення , як на предмет іпотеки.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_6 з метою забезпечення збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга представника власника майна задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_6

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_10 в частині накладення арешту до постановлення у кримінальному провадженні № 00114574 від 08.12.2016 року кінцевого рішення на квартиру АДРЕСА_6 , яка на праві власності належить ОСОБА_16 (ІПН НОМЕР_6 ) та перебуває у іпотеці у ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_7 ) скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в частині задоволення клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0014574 від 07.12.2016 року, а саме квартиру АДРЕСА_6 , яка на праві власності належить ОСОБА_16 (ІПН НОМЕР_6 ) та перебуває у іпотеці у ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_7 ) відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4