АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1746/17 Справа № 208/5884/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та заперечення адвоката ОСОБА_9 на апеляційну скаргу прокурора на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в смт. Товсте Заліщицького району Тернопільської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2005, 2003, 2001 років народження, не працюючого, інваліда третьої групи безстроково, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 1057,10 грн., моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Також, вирішено долю речових доказів.

Вироком суду, ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 06 червня 2015 року, приблизно о 23.00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де в той час знаходився також і ОСОБА_11 , з яким вони разом розпивали алкогольні напої.

В ході сумісного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався конфлікт, та у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 , у вказаний час, діючи умисно, використовуючи значну м`язову силу, наніс ОСОБА_11 близько трьох-чотирьох ударів кулаком лівої руки в праву бокову частину тулубу знизу, тобто в область живота, що є життєво важливим органом, від чого ОСОБА_11 відступив назад.

Далі ОСОБА_10 наніс ОСОБА_11 , який стояв навпроти нього, один удар кулаком правої руки в обличчя останнього, від чого ОСОБА_11 втратив рівновагу та впав на підлогу на спину, при цьому вдарившись головою об табурет.

Не зупинившись на вчиненому та маючи намір довести свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , застосовуючи невстановлений тупий твердий предмет, наніс ОСОБА_11 численні удари в область голови та тулубу, завдавши таким чином останньому не менш тридцяти п`яти травматичних дій, дев`ятнадцять з яких були нанесені в область голови, тобто в життєво важливий орган.

Також він невстановленим в ході досудового розслідування предметом з обмеженою загостреною контактуючою поверхнею, заподіяв ОСОБА_11 садна довгастої форми в області спини.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , було заподіяно тілесні ушкодження, у вигляді сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалась внутрішньо-плевральною кровотечею та призвела до розвитку шоку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що призвело до смерті ОСОБА_11 , яка настала в період з 22.05 год. 06.07.2015 - 01.05 год. 07.06.2015 року.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, просить його скасувати, у зв`язку із призначенням покарання, що не відповідає, на його думку, ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд при обранні міри покарання не врахував, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин, заподіявши ОСОБА_11 умисні тяжкі тілесні ушкодження. При цьому, зазначає, що обвинувачений не міг не усвідомлювати, що спричинені тілесні ушкодження є небезпечними для життя особи у момент заподіяння.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким в стягненні з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вважає, що позивач в своєму позові в частині стягнення матеріальної шкоди документально підтвердила витрати лише на суму 60571,10 грн., в т.ч. витрати на придбання продуктів харчування та оплату жалобного та поминального обіду, а саме витрати, які на його думку не підлягають стягненню з відповідача. При цьому, для підтвердження витрат суду були надані незавірені ксерокопії документів. Зазначає, що відповідач визнає витрати лише на суму 2800 грн. Крім того, вказує, що поштовим переказом відповідач переказав позивачу 5062,92 грн., проте суд, на його думку, помилково вказав розмір добровільного відшкодування 5000 грн.
Також, вважає, що позивач не надав доказів наявності моральної шкоди, її розміру та пояснень, яким чином було визначено розмір моральної шкоди, а також наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача.
Адвокатом ОСОБА_9 були подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив її задовольнити, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволеня, думку потерпілої та її представника, які прохали задовольнити апеляцію прокурора, думку обвинуваченого та захисника, які просили задовольнии апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за обставин, викладених у вироку суду, а також про правильність юридичної кваліфікації, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи прокурора про не правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та не відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу, а саме те, що ОСОБА_10 , має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, є інвалідом третьої групи безстроково, раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, частково відшкодував матеріальну шкоду, вибачився перед потерпілою, вперше притягається до кримінальної відповідальності. Також суд врахував обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого. Послався суд і на відсутність обтяжуючих обставин.

З урахуванням вищенаведеного суд обґрунтовано призначив ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, - 7 років позбавлення волі. За своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів розцінює, такими, що не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів не знаходить підстав і для пом`якшення обвинуваченому покарання, оскільки потерпіла просить в апеляційному суді не призначати ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, посилаючись на тяжкість втрати близької людини, та на те, що ОСОБА_10 не відшкодував їй збитки.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження колегія суддів встановила, що вирішуючи питання про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної і моральної шкоди, суд вірно задовольнив і позовні вимоги потерпілої, оскільки доводи позовних вимог потерпілої підтверджені об`єктивними доказами фактично понесених збитків внаслідок смерті її брата.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до вимог ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю лікування, придбання ліків, які визначаються на підставі довідок, рецептів лікарів, рахунками про їх вартість тощо.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає 1057,10 грн., оскільки позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, судом першої інстанції ретельно перевірені та документально підтверджені. З технічного запису видно, що суд ретельно перевірив надані потерпілою квитанції на підтвердження понесених збитків. Дані витрати колегія суддів вважає реальними, необхідними та розумними. Будь-яких підстав не довіряти даним в квитанціях та накладних, та послідовним поясненням потерпілої, колегія суддів не вбачає. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, на думку колегії суддів, судом було обґрунтовано враховано характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, які вона відчувала у зв`язку зі смертю рідної людини. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості, справедливості, та обґрунтовано оцінив моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача в сумі 100000 гривень.
Підстав для задоволення доводів апеляції захисника обвинуваченого в частині необхідності зменшення розміру матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів не вбачає, оскільки суд першої інстанції об`єктивно, всебічно розглянув цивільний позов потерпілої у відповідності до вимог Закону, і вірно врахував характер та обсяг страждань, переживань, яких зазнала потерпіла, наявні докази, обставини кримінального провадження, доводи сторін і виходив із засад розумності, виваженості і справедливості.

Як видно з тексту вироку, він є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок зміні чи скасуванню не підлягає, а підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року, щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4