Справа № 175/2207/17
Провадження № 1-кп/175/145/17
У Х В А Л А
Іменем України
11 грудня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисникік ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001534 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 186 КК України, суд
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0001534 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 186 КК України, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 186 КК України.

Під час оголошення перерви прокурор заявив клопотання про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризики передбачені п. 1, 2, 5 ст. 177 КПК України не перестали існувати, а також продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання та просив замінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту та додав, що прокурор не навів нових ризиків відповідно до ст.177 КПК України, які б давали підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім того, обвинувачений має постійне місце проживання, на утриманні у нього знаходяться дружина та малолітня дитина 2013 р.н., а також потерпілому матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі.

У відкритому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

У відкритому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник покладалися на розсуд суду.
Потерпілий та його представник не заперечують проти того, щоб замінити ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт, шкода потерпілому відшкодована.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Судом установлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і домашнього арешту відповідно і встановлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

У подальшому, під час судового розгляду кримінального провадження, судом неодноразово продовжувалася дія цих запобіжних заходів і враховувалися усі обставини справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що Конвенція передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою. Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення особи свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначним елементом при оцінці ризиків, не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

За приписом ст.178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу та у подальшому при його продовженні, крім наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

У відповідності до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Аналізуючи вказані норми національного та європейського законодавства, суд приходить до висновку, про наявність існування одного ризику по справі, а саме ризик переховування ОСОБА_6 від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

З урахуванням вищезазначених обставин і того, що ОСОБА_6 матеріальну шкоду потерпілому відшкодував у повному обсязі, потерпілий та його представник не заперечували проти заміни запобіжного заходу, а також, те що на даному етапі судового розгляду у стороною обвинувачення не доведена необхідність продовження найсуворішого виду запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки не є достатніми наведені прокурором обґрунтування, щодо наявності ризиків.

У зв`язку з цим суд не вбачає підстав для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою ще на 60 днів, про що просив прокурор.

За вищенаведених обставин, суд вважає, що до ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який на думку суду, у повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Також суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а також роз`яснити наслідки їх невиконання.

Розглянувши питання щодо дії запобіжного заходу, обраного ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту, суд приходить до висновку про необхідність продовження його дії ще на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 331 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 грудня 2017 року, змінити на цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів до 08 лютого 2018 року.

Заборонити ОСОБА_6 цілодобово залишати місце проживання та реєстрації за адресою: по АДРЕСА_1 - на час дії запобіжного заходу, крім випадків явки до суду для участі у кримінальному провадженні.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів наступні обов`язки:

- утриматись від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню;

- з`являтися до суду за першим викликом;

- негайно повідомляти суд і прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Відповідно до ч.3 ст.202 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 має бути негайно доставлений до місця проживання і звільнений з-під варти.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту, продовжити на час судового розгляду кримінального провадження строком на 60 днів, тобто до 08 лютого 2018 року.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, направити начальнику Дніпровської УВП № 4 УДПС України у Дніпропетровській області, начальнику Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1