Справа №1801/2161/12
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2012 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Свиргуненко Ю. М.,

при секретарі Федорченко Г. В.,

з участю прокурора Криушенка Л. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білопіллі подання слідчого Білопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_1 відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 30 травня 2006 року Сумським районним судом за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі

про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2012 року до Білопільського районного суду надійшло подання слідчого Білопільського РВ ГУМВС України в Сумській області ОСОБА_1 про обрання ОСОБА_2 міри запобіжного заходу у виді взяття під варту.

Досудовим слідством ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 27 червня 2012 року близько 23 години в будинку №28 по вулиці Петровського в селі Річки Білопільського району Сумської області завдав ОСОБА_3 чисельні удари кулаками рук в обличчя та голову, від яких настала смерть останнього.

По даному факту 28 червня 2012 року була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

28 червня 2011 року ОСОБА_2 був затриманий в порядку ст. 115 КПК України і поміщений до ІТТ Сумського МУ УМВС України в Сумській області.

30 червня 2012 року ОСОБА_4 був продовжений строк тримання під вартою до 10 діб, тобто, до 08 липня 2012 року.

В судовому засіданні прокурор подання підтримав, ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, визнав частково, вказавши, що наносячи ОСОБА_3 удари, він не бажав настання його смерті.

Заслухавши прокурора Криушенка Л. І., обвинуваченого ОСОБА_2, дослідивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до висновку, що подання слідчого Білопільського РВ УМВС України в Сумській області підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно частин 1, 2 статті 148 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

За змістом статті 150 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоровя, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 КПК України взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано:

1) у справах про злочини, за які законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у випадках, якщо підозрюваний, обвинувачений, підсудний не виконав обовязків, повязаних із раніше застосованим до нього запобіжним заходом, у тому числі обовязків, передбачених статтею 149-1 цього Кодексу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує;

2) у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше трьох років, - виключно у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний, перебуваючи на волі, переховувався від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджав установленню істини у справі, продовжив злочинну діяльність або не виконав обовязків, повязаних із раніше застосованим до нього запобіжним заходом, у тому числі обовязків, передбачених статтею 149-1 цього Кодексу;

3) у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до пяти років, за винятком випадків, коли ця особа, перебуваючи на волі, переховувалася від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджала встановленню істини у справі або продовжила злочинну діяльність.

Згідно частини 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

a) законне ув'язнення особи після засудження її компетентним судом;

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов'язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;

e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зі змісту ч. 1 ст. 156 КПК України випливає, що тримання під вартою під час досудового розслідування не повинно тривати більше двох місяців.

ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який покарання передбачено у вигляді позбавлення волі понад 3 роки, ніде не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий, у тому числі за скоєння умисного злочину проти особи, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на свободі він може вчинити новий злочин, ухилитися від досудового слідства. Не виключається також ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, на що мається посилання у поданні, та відсутність підстав для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Тому суд вважає, що подання слідчого необхідно задовольнити та обрати ОСОБА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто, до 06 вересня 2012 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.148-150, 155, 165 - 165-2 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд

ПОСТАНОВИВ:

Обвинуваченому ОСОБА_2 обрати міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто, до 06 вересня 2012 року.

На постанову може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду протягом трьох діб з моменту її проголошення.

Суддя