ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 1-15/12

Рядок статзвіту № 34

12 лютого 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

підсудного ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня професійно-технічна, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, раніше не судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

ВСТАНОВИВ:
30 серпня 2008 року близько 00 год. 15 хв. ОСОБА_5 , керуючи легковим автомобілем " ВАЗ- 211120" н.з. НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби зі швидкістю 50-60 км/год. з увімкненим ближнім світлом фар по вул. Соборній в м. Рівне зі сторони вулиці Корольова у напрямку вулиці Кн. Острозького, та поблизу будинку № 440 неправильно оцінив дорожню обстановку, що склалась, при виникненні небезпеки для руху заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, негайно не вжив і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину дороги зліва направо по напрямку руху транспортного засобу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування гальмування при своєчасному прийнятті мір до реагування.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно- мозкової травми, перелому склепіння черепа з переходом на основу, забою-стиснення головного мозку важкого ступеня, гострої епідуральної гематоми правої лобно-скроневої ділянки, забійної рани ділянки правого ліктевого суглобу, множинних забоїв, осаднень на тулубі та кінцівках, гематом обох очей з субкон`юнктивальним крововиливом правого ока, які відносяться до тяжких як небезпечні для життя, а автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

У прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо- транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення ОСОБА_5 наступних пунктів Правил дорожнього руху, які вимагають:

- п. 1. 5. - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2. 3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б). бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

- п. 12. 3. - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Підсудний ОСОБА_5 в судовому засіданні вину в інкримінованому йому злочині не визнав. Під час дачі показань пояснив, що 30 серпня 2008 року близько опівночі він, керуючи автомобілем " ВАЗ-211120" н.з. НОМЕР_1 , рухався по вулиці Соборна в м. Рівне зі сторони вулиці Корольова в напрямку вулиці Кн. Острозького зі швидкістю 50-60 км/год з увімкненим ближнім світлом фар. В автомобілі знаходився його батько ОСОБА_8 . Проїзна частина була мокрою, оскільки йшов сильний дощ. Зустрічного транспорту не було, видимість була доброю, так як було вуличне освітлення. На вулиці Соборна, навпроти зупинки маршрутних таксі, він несподівано побачив, як проїзну частину дороги перетинає пішохід. Даного пішохода він побачив за півтора-два метри і відразу почав гальмувати та відвертати кермо автомобіля ліворуч, намагаючись уникнути наїзду на пішохода. Однак зробити це йому не вдалося, і він зачепив пішохода передньою правою частиною автомобіля. Пішохода відкинуло в бік у "кишеню" для зупинки транспортних засобів. Потерпілий був без свідомості. На місце пригоди були викликані працівники міліції та швидка медична допомога. Після ДТП місце розташування автомобіля змінив, оскільки не хотів заважати руху транспорту. Крім того зазначив, що Правил дорожнього руху він не порушував, рухався по своїй полосі, вважає, що ДТП виникла з вини потерпілого ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та переходив проїжджу частину у невстановленому місці. Запевнив суд, що він вчинив всі можливі дії для того, щоб уникнути наїзду на пішохода.

Незважаючи на це, вина підсудного ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину стверджується дослідженими у суді доказами.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, відмовився від дачі пояснень в судовому засіданні, покази надані ним під час досудового розслідування підтримав повністю.

З оголошених в судовому засіданні показів потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що 30 серпня 2008 року близько півночі він знаходився по вулиці Соборній в м. Рівне, поблизу будинку № 440. На вулиці було темно, однак працювало вуличне освітлення і тому видно було добре. Йшов невеликий дощ. На одній із ділянок вул.Соборна, навпроти зупинки маршрутних транспортних засобів, він вирішив перейти проїзну частину дороги поза межами пішоходного переходу. Перед виходом на проїзну частину дороги він подивився ліворуч і переконався, що транспортних засобів немає, і тому почав переходити дорогу. Дійшовши до середини дороги до суцільної лінії розмітки, він зупинився і поглянув праворуч, де побачив, що зі сторони вулиці Корольова рухається автомобіль з увімкненим світлом фар, який був за 50-60 метрів від нього. Він подумав, що встигне перейти дорогу і тому відновив рух і почав далі рухатися в середньому темпі. В якийсь момент руху він раптом відчув удар в праву частину тіла. Після удару втратив свідомість. Прийшов до свідомості на другий день в центральній міській лікарні м. Рівне, де він проходив стаціонарне лікування. Під час лікування він переніс декілька хірургічних операцій.

Свідок ОСОБА_8 , батько підсудного, в судовому засіданні повідомив, що 30 серпня 2008 року близько 00 годин 15 хв. він знаходився в якості пасажира на передньому сидінні власного автомобіля марки "ВАЗ- 211120" н.з. НОМЕР_1 , який рухався під керуванням його сина ОСОБА_9 по вулиці Соборна в м. Рівне зі сторони вулиці Корольова в напрямку вулиці Кн. Острозького зі швидкістю приблизно 50-60 км/год. з увімкненим ближнім світлом фар. Проїзна частина дороги була мокрою, йшов дощ. Видимість та оглядовість були задовільними. Працювало вуличне освітлення. На вул. Соборна, навпроти зупинки маршрутних транспортних засобів, несподівано, за півтора-два метри він побачив пішохода, який переходив дорогу. Син також побачив даного пішохода і почав гальмувати та трохи відвертати кермо ліворуч, намагаючись уникнути наїзду. Однак уникнути цього не вдалося, і автомобіль здійснив наїзд на пішохода передньою частиною в районі правої передньої фари, правого поворотника та правого бокового дзеркала заднього виду. Пішохода відкинуло вбік у "кишеню", де зупинка маршрутних таксі. Відразу вони з сином підійшли до пішохода, який лежав на дорозі і був без свідомості. Хтось з присутніх викликав швидку та працівників міліції. Внаслідок ДТП його автомобіль був пошкоджений. На другий день після ДТП він разом із сином звернулися в лікарню, в якій перебував потерпілий, придбали необхідні ліки за списком лікарів на суму близько 500 гривень. Вони мали намір відшкодувати збитки і про це говорили із братом потерпілого, однак не домовилися щодо суми відшкодування.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що підсудного знає з моменту ДТП, також зустрічався з батьком підсудного, який просив, щоб він був свідком по справі. Потерпілого бачив перед ДТП, як той неодноразово переходив дорогу то в один, то в інший бік. Так, літом 2008 року він надавав громадянам транспортні послуги власним автомобілем, неофіційно "таксував" . Про події ДТП повідомив, що в той момент він знаходився біля магазину "Мілан", м. Рівне вулиця Соборна, пив каву. Йшов дощ. Він почув удар, і побачив, як тіло потерпілого відлетіло на зупинку. Потерпілий лежав на початку кишені біля бордюра, на проїжджій частині, а автомобіль зупинився на проїзній частині, з якого вийшло двоє людей, які хотіли надати потерпілому медичну допомогу, але він їм сказав, щоб не чіпали, а потрібно викликати швидку медичну допомогу. Самої ДТП він не бачив, а почув удар - зіткнення. На даний час він не пригадує, де саме було зіткнення та де знаходився автомобіль Павлюка.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що в один з літніх вечорів 2008 року він таксував в м. Рівне, і близько 23-ї години знаходився на вулиці Соборна на зупинці таксі, навпроти магазину «Мілан», в своєму автомобілі, слухав музику, а також рацію, очікував пасажирів. Через деякий час він почув удар, вийшов із свого автомобіля і побачив, що лежить збита людина, і хтось із присутніх викликав швидку медичну допомогу. Самого моменту зіткнення він не бачив, але чув шум від гальмування. Автомобіль зупинився по правій стороні дороги, приблизно навпроти кінця «карману». Автомобіль підсудного ОСОБА_5 він побачив, коли той уже зупинився. На місці ДТП перебував всього 20 хвилин. Знайшов його батько підсудного, оскільки вони разом працювали та були колегами по роботі.

З оголошених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_12 (а.с.11 Т.ІІІ) вбачається, що він як слідчий проводив досудове слідство по даній кримінальній справі, виїжджав на місце ДТП. Коли він приїхав на місце події, то потерпілого уже забрала швидка медична допомога, автомобілів таксі на стоянці не було. У присутності підсудного, експерта, понятих було проведено огляд місця події, складено схему ДТП, проведено заміри і всі присутні особи підписались. Крім того, ним з`ясовувалось з експертом питання щодо слідів гальмування - слідів гальмування на місці події виявлено не було. В ту ніч йшов дощ. Кримінальну справу було порушено по факту ДТП, оскільки на момент правопорушення не було відомо, хто винен в ДТП водій чи пішохід. Під час проведення досудового слідства водій і його батько були допитані в якості свідків, які попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. В подальшому, під час проведення досудового розслідування ОСОБА_5 було роз`яснено право мати захисника, однак від захисника він відмовився, про що написав відмову. Під час досудового слідства ОСОБА_5 стверджував, що пішохід потерпілий рухався зліва направо. Крім того зазначив, що в ході проведення досудового слідства ОСОБА_5 неодноразово змінював свої показання. Всі процесуальні документи ОСОБА_5 підписував самостійно, погоджувався, що у них було написано, заперечень не мав.

Крім того, вина підсудного у скоєнні даного злочину підтверджується дослідженими в судовому засідані письмовими доказами:

- Висновком авто-технічної експертизи №383 від 20.09.2008 року, з якого вбачається, що робоча гальмівна система, система рульового керування, система освітлення досліджуваного автомобіля «ВАЗ-211120», державний номер НОМЕР_1 на момент огляду знаходились в працездатному стані та могли виконувати функції передбачені конструкцією (т.І а.с.48-52).

- Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 02.05.2015 року з участю підсудного ОСОБА_5 , де у присутності понятих останній повідомив та показав, коли, де, за яких обставин і яким чином він допустив дорожньо-транспортну пригоду, вказав місце наїзду на пішохода (а.с.116-119 т.ІV) .

- Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 02.05.2015 року за участю свідка ОСОБА_8 , де в присутності понятих свідок відтворив обстановку та обставини події, а саме показав, коли, де, за яких обставин його син допустив дорожньо-транспортну пригоду, вказав місце наїзду на пішохода (а.с.113-115 т.ІV) .

- Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 26.09.2015 за участю підсудного, де в ході проведення вказаної слідчої дії з метою встановлення конкретної видимості пішохода з робочого місця водія та загальної видимості елементів проїзджої частини з робочого місця водія, ОСОБА_5 на місці події показував та засвідчив на якій відстані він побачив статиста з робочого місця водія, а саме - 59 м. (а.с. 132-134 т.ІV).

- Даними протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілого ОСОБА_7 від 03.10.2016 року, де в присутності понятих останній повідомив та показав, коли, де, за яких обставин на нього як на пішохода був здійснений наїзд автомобілем, вказав місце наїзду (а.с. 215-219 т.ІV) .

- Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою до нього та фото таблицею, в яких зафіксовано положення автомобіля «ВАЗ-211120» державний номер НОМЕР_1 після ДТП ( т.І а.с.7-12).

Суд не погоджується із доводами захисника про недопустимість, як доказу, вказаного протоколу з підстав його невідповідності ст.85 КПК України (1960 року), у зв`язку із відсутностю одного з понятих ОСОБА_13 під час проведення слідчої дії - огляду місця дорожньо-транспортної пригоди. Вказана захисником обставина не спростовує дійсності обставин події, встановлених при огляді місця події та не вказує на те, що такий доказ отримано незаконним шляхом.

- Протоколом огляду і перевірки технічного стану автомобіля «ВАЗ-211120» державний номер НОМЕР_1 , яким підтверджується наявність на транспортному засобі механічних пошкоджень (т.1 а.с.13).

- Висновком судово-медичної експертизи № 2193 від 14 жовтня 2008 року з якого вбачається, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми: перелом склепіння черепа з переходом на основу, забій-стиснення головного мозку важкого ступеня, гостра епідуральна гематома правої лобно-скроневої ділянки, забійна рана правої скронево-тім`яної ділянки, осаднення правої скроневої ділянки; забійної рани ділянки правого ліктьового суглобу, множинних забоїв, осаднень на тулубі і кінцівках, гематом обох очей з субкон`юнктивальним крововиливом правого ока. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя. В момент первинного контактування найбільш ймовірно потерпілий перебував у вертикальному положенні і був повернутий правою боковою поверхнею тіла до транспортного засобу, або в положенні близькім до цього ( том 1 а.с. 56-57).

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_14 повністю підтвердив висновки судово-медичної експертизи № 2193 від 14 жовтня 2008 року. Пояснив суду, що всі тілесні ушкодження потерпілого визначені одномоментно, оскільки травма була одномоментна, нанесена одним автомобілем, а у потерпілого перед цим тілесні ушкодження були відсутні. Комплекс тілесних ушкоджень в ділянці голови відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя, а решта отриманих потерпілим тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень. Отримані потерпілим тілесні ушкодження могли виникнути тільки від удару автомобіля, а можливість отримання їх від падіння на асфальт заперечив.

- Висновком судової авто-технічної експертизи №6122 від 06 лютого 2017 року, з якого вбачається, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-211120» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути скоєння наїзду на ОСОБА_7 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування (але такого гальмування водій до наїзду не застосовував). Дії водія ОСОБА_5 з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п.1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 12.3 ПДР України, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору є невідповідаючі вимогам п.12.3 ПДР України, дії водія автомобіля «ВАЗ-211120» н.з. НОМЕР_1 , який з моменту виникнення небезпеки для руху своєчасно не застосував екстренне гальмування (а.с. 2-12 т.V) .

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_15 , який проводив судову автотехнічну експертизу по кримінальній справі, повністю підтвердив висновок №6122 від 06.02.2017 при тих вихідних даних, які йому задавались. Вказав, що оскільки показання свідка ОСОБА_8 та підсудного ОСОБА_5 про обставини ДТП, які зафіксовані у протоколах відтворень обстановки та обставин події ДТП (проведених 02 травня 2015 року), технічно неспроможні, вони не використовувались при дослідженні та висновку експерта. При вихідних даних, які зазначені захисником підсудного, застосувати екстрене гальмування технічно неможливо. Крім того, зазначив, якщо у момент виникнення небезпеки для руху водієві ОСОБА_5 віддаль від автомобіля ВАЗ до пішохода складала 59м (згідно результатів відтворення обстановки та обставин події ДТП із підсудним ОСОБА_5 від 26.09.2015 року), то при таких вихідних даних вказаний водій мав технічну можливість уникнути скоєння наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. Крім того, зазначив, що за 1,5-2-3 метри технічно не можливо відреагувати та привести в дію гальмівну систему, як про це зазначає підсудний . Також зазначив, що такі данні є технічно не спроможні.

Суд критично ставиться до висновку амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 328/10 від 29.07.2010 р. по обстеженню потерпілого ОСОБА_7 (том 2 а.с. 2-5) та покликань підсудного ОСОБА_5 та його захисника про те, що потерпілий на час ДТП перебував в тяжкому ступені сп`яніння (4%) і не міг об`єктивно сприймати події та вподальшому відтворити їх.

Так, лікар-судово-психіатричний експерт ОСОБА_16 ,член експертної комісії в судовому засіданні підтвердив Акт амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи потерпілого №328/10 від 29.07.2010, однак зазначив, що потерпілий ОСОБА_7 на момент проведення експертизи послідовно розповідав про події того дня. Тому, під час проведення з ним відтворення обстановки та обставин події, міг відтворити ті обставини, які сприймав і запам`ятав.

Психолог - судовий експерт ОСОБА_17 , член експертної комісії в судовому засіданні вказала, що обстежувала потерпілого щодо його емоційного стану та зазначила, що під час проведення експертизи будь-якого емоційного стану у потерпілого не відмічала. Вказати яким чином стан алкогольного сп`яніння вплинув на потерпілого не може, оскільки, за її словами, це індивідуально. Потерпілий ОСОБА_7 під час проведення експертизи давав послідовні покази, в поясненнях до настання ДТП не плутався, після ДТП обставин події не пам`ятав. Якби потерпілий під час проведення експертизи плутався в показах, то ця обставина була б зазначена у висновку.

Допитана в судовому засіданні, як спеціаліст, ОСОБА_18 , лікар-нарколог з 22-нім стажем роботи, вказала, що поведінка людини, її хода в стані алкогольного сп`яніння, залежить від її індивідуальних особливостей. Сама концентрація алкоголю в крові не свідчить про фізіологічний стан особи, оскільки це є індивідуально і залежить від багатьох різних чинників.

Оскільки висновок амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи по обстеженню потерпілого ОСОБА_7 , що викладений в Акті від 29.07.2010 р. за № 328/10 від 29.07.2010 р. (а.с. 2-5 Т.ІІ) є неоднозначним та протирічить матеріалам справи та показам експертів та спеціаліста, даних в судовому засіданні, тому у відповідності до ст. 67 КПК України, даний доказ не має для суду наперед встановленої сили і оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням критично.

Показання потерпілого ОСОБА_7 щодо обставин дорожньо-транспортної події суд рахує правдивими, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з дослідженими судом доказами: висновками судово-медичної експертизи та судової автотехнічної експертизи, протоколами відтворення обставин та обстановки події, даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою до нього та фототаблицею, даними протоколу огляду і перевірки технічного стану автомобіля «ВАЗ-211120» державний номер НОМЕР_1 .

Показання підсудного ОСОБА_5 в судовому засіданні про те, що він не допускав порушень Правил дорожнього руху під час ДТП з його участю, а також показання свідка ОСОБА_8 дані в судовому засіданні, що є родичем підсудного, на переконання суду не спростовують винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому діяння та направлені на виправдання підсудного.

Суд вважає, що наведеними доказами, вина підсудного ОСОБА_5 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, повністю доведена.

Дії підсудного ОСОБА_5 вірно кваліфіковані та підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Твердження підсудного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , що в ході досудового слідства було порушено право підсудного на захист не знайшло свого підтвердження під час розгляду кримінальної справи, не ґрунтується на матеріалах справи та будь-яких достатніх доказах.

Як свідчить інформація Прокуратури м.Рівне від 25.06.2014 року за №56-4784 вих.-14 ( а.с.29 Т.ІV) про результати розгляду заяви ОСОБА_19 від 23.04.2013 року про порушення слідчим СУ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_12 прав підозрюваного ОСОБА_5 на захист не знайшло свого підтвердження, а кримінальне провадження №0000164 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.374 КК України, було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого складу вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином перевіривши у судовому засіданні зібрані на досудовому слідстві докази суд приходить до висновку, про наявність вини ОСОБА_5 у його діях.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про винну особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.

Підсудний ОСОБА_5 раніше несудимий, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, одружений, сам повністю утримує сім`ю, виховує і утримує двох малолітніх дітей.

Визначаючи вид та міру покарання підсудному, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини та наслідки його вчинення, особу підсудного, характеризуючі його дані та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Враховуючи вищевказане, особу підсудного, та обставини, що пом`якшують покарання і за міркуванням суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину - а саме: вперше притягується до кримінальної відповідальності, умислу у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, у підсудного не було, характеризується як порядний, вічливий, як особистість з високими моральними, духовними принципами та цінностями, його молодий вік, а також наявність на утриманні двох малолітніх дітей, суд приходить до висновку, про можливість виправлення підсудного без позбавлення його волі, вважає за вірне застосувати до підсудного положення ст.75 КК України прийнявши рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на ОСОБА_5 обов`язки у відповідності до пунктів 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.323, 324
КПК України КПК України, ст.75, 76,ч.2 ст.286 КК України, суд
ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи .

Запобіжний захід ОСОБА_5 підписку про невиїзд залишити без змін до набрання вироком законної сили.

.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області протягом п`ятнадцяти діб з моменту його проголошення, шляхом подачі скарги через Костопільський районний суд. .

СуддяОСОБА_1