АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2058/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 539 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року засудженого

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , засудженого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таке рішення суд обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_6 , хоча і відбув не менше половини строку покарання та відповідно до характеристики, виданої адміністрацією Державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 30 серпня 2017 року, що міститься в матеріалах особової справи, характеризується в цілому посередньо, працевлаштований, дотримується встановлених правил поведінки для засуджених осіб, має ряд заохочень, але матеріали особової справи свідчать і про те, що він мав стягнення, не завжди сумлінно ставиться до виконання законних вимог адміністрації установи, безвідповідально відноситься до виконання робіт про благоустрою, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, що вказує на те, що ОСОБА_6 під час відбуття покарання не в повній мірі дотримувався справжньої сумлінної поведінки та прагнув виправлення. До того ж в судовому засіданні під час розгляду клопотання він не виявив будь-яких ознак розкаяння у вчиненому злочині, зазначив про відсутність підстав для виправлення, бо не вчиняв злочин. За вказаних обставин, як вважав суд, клопотання є необґрунтованим, оскільки засуджений ще не став на шлях виправлення, а тому невідбута частина призначеного йому покарання не може бути замінена більш м`яким покаранням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року та застосувати до нього п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України.

В обґрунтування свого прохання посилається на те, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ним у клопотанні було вказано достатньо підстав для заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Як зазначає апелянт, підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є не та обставина, що засуджений виправився або довів своє виправлення, а те, що він став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбуття більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що він став на шлях виправлення, є його поведінка, сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, що підтверджується матеріалами його особової справи, а ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

Вважає, що суд недостатньо мотивував свої висновки, врахувавши рішення комісії установи про передчасність застосування до нього положень ст. 82 КК України, при цьому не звернув увагу на незадовільний стан його здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали судового провадження, особової справи засудженого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Строк покарання розпочався 10 червня 2014 року, закінчується 19 лютого 2021 року, а половина строку покарання припадає на 19 серпня 2017 року.

У вересня 2017 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, яке обґрунтував тим, що за час відбування покарання сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, не мав доган та будь-яких стягнення, в установі перебуває під наглядом медичного персоналу, а рішення комісії установи щодо відмови у зверненні з поданням про застосування ст. 82 КК України є необґрунтованим.

За результатами розгляду вказаного клопотання, суд відмовив у його задоволенні, і з висновками суду щодо відсутності на час розгляду клопотання підстав для заміни засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким, погоджується колегія суддів.

Так, положеннями ст. 82 КК України передбачена заміна невідбутої частини покарання більш м`яким у разі, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що 30 серпня 2017 року комісією установи відмовлено у застосуванні до ОСОБА_6 положень ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно характеристики, затвердженої начальником Київського слідчого ізолятора 30 серпня 2017 року, засуджений ОСОБА_6 за період тримання в установі зарекомендував себе посередньо; має 4 заохочення, але мав і 2 стягнення, які вже погашені у встановленому законом порядку; дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та порядок дня; дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, але до виконання законних вимог адміністрації установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; працевлаштований та дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, проте безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрію установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні; на заходи виховного та профілактичного характеру реагує вірно; бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу "Право та освіта"; адекватно реагує на критику у свою адресу, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими та соціально-корисні зв`язки.

Об`єктивність указаної характеристики, яка була врахована судом першої інстанції при вирішенні клопотання засудженого, у колегії суддів не викликає сумнівів, оскільки вся інформація, викладена в ній, ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_8 , які в сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які він був засуджений та його позицією в суді щодо відсутності у нього необхідності у виправленні з тих підстав, що він злочину не скоював, переконливо доводять про те, що засуджений ще не став на шлях виправлення.

За вказаних обставин, розглядаючи клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

При цьому, доводи апеляційної скарги засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження не заслуговують на увагу, оскільки сам факт виконання всіх обов`язків засудженого, наявність заохочень та сумлінне ставлення до праці не є в даному випадку безумовними підставами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Та ж обставина, що засуджений перебуває під наглядом співробітників медичної частини установи також не може бути передумовою для застосування ст. 82 КК України.

Оскільки рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм закону України про кримінальну відповідальність та положень Розділу 8 КПК України, відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, а тому залишає без задоволення апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 .

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , засудженого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4