Постанова
Іменем України

13 березня2018 року

м. Київ
Справа № 129/1260/16-к

Провадження № 51-3461км18
Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004795 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2017 року.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами
першої та апеляційної інстанції обставини

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.01.2017 ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2017 року вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок. Призначено покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на 4 роки без конфіскації майна.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 13 грудня 2015 року близько 20.00 год. спільно з невстановленими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, шляхом проникнення в будинок АДРЕСА_1 , скоїв розбійний напад на ОСОБА_8 , заподіявши йому тілесні ушкодження середньої тяжкості, та заволодів його грошовими коштами в сумі 125 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок щодо ОСОБА_7 та звільнити останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість. На обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, що:

1) судом апеляційної інстанції:
- при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 протягом року з часу скоєння ним злочину нічим себе не скомпрометував, а навпаки своєю поведінкою довів своє намагання спокутувати вину, виправитись. Потерпіла сторона (спадкоємці ОСОБА_8 ) не наполягають на суворому покаранні для нього, він неодноразово просив у них вибачення;
- залишено поза увагою і не враховано думку представника служби у справах дітей Гайсинської райдержадміністрації, який на підставі детального вивчення особи неповнолітнього ОСОБА_7 , прийшов до висновку, що перевиховання та виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства і просив суд обрати ОСОБА_7 міру покарання, не пов`язану з реальним позбавленням волі;
2) не може бути взята до уваги обтяжуюча обставина вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки ні в оголошеній підозрі, ні в обвинувальному акті, ні в судових вироках вона не конкретизована, тобто не зазначено чому саме потерпілий є особою похилого віку не вказано дату народження і вік ОСОБА_8 ;
3) він не згодний з висновками апеляційного суду про те, що, приймаючи рішення про призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, суд першої інстанції застосував одні і ті ж пом`якшуючі обставини, що і при прийнятті рішення про звільнення від покарання з іспитовим строком, оскільки при застосуванні ст.69 КК України судом враховано те, що обвинувачений є неповнолітнім і вперше притягується до кримінальної відповідальності, а при застосуванні ст.75 КК України судом, крім того, враховано щире каяття ОСОБА_7 , його бездоганна поведінка після вчинення злочину, проживання в благополучній сім`ї.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник підтримав вимоги поданої касаційної скарги та просив їх задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення касаційної скарги.
Інші учасники судового провадження заперечення на касаційну скаргу не подавали

Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Як убачається із вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на:
- пом`якшуючі покарання обставини, якими суд визнав вчинення злочину в неповнолітньому віці, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, а також відшкодування шкоди;
- обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку;
- дані про особу ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, навчається, його бездоганну поведінку після вчинення злочину, а також те, що він є неповнолітнім і проживає в благополучній сім`ї.

На підставі наведеного, судом першої інстанції було застосовано ч. 1 ст. 69 КК України і призначено ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 187 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Згідно зі ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Разом з тим, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції не наведено у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, не взято до уваги те, що при вирішенні зазначеного питання має бути належним чином досліджено та оцінено всі обставини, які мають значення для справи, та не зазначено, як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування обвинуваченим покарання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Крім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 добровільно відшкодував 125 грн майнової шкоди і відсутні дані щодо вжиття ним заходів на відшкодування моральної шкоди, яку потерпілий оцінив у розмірі 30000 грн.
Зазначені обставини дають підстави вважати, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, злочин вчинений відносно особи похилого віку, пов`язаний зі спричиненням ним тілесних ушкоджень потерпілому, його нетактовною поведінкою по відношенню до нанесення та спричинення потерпілому похилого віку тілесних ушкоджень, та небажання припинити нанесення тілесних ушкоджень після прохання потерпілого, зачинивши останнього в його будинку.
Апеляційний суд врахував вищевказане, належним чином дослідив та узяв до уваги обставини, встановлені судом першої інстанції, та дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для звільнення останнього від відбування призначеного йому покарання з випробуванням.
З урахуванням вищезазначених обставин, доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив без уваги думку представника служби у справах дітей, в цілому не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції про безпідставне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Тому, з урахуванням положень статей 50, 65 КК України, апеляційний суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що є м`якшим, ніж покарання, призначене судом першої інстанції, не застосовуючи при цьому положення закону, передбачені ст. 75 КК України.
Що стосується доводів касаційної скарги про те, що обтяжуюча покарання обставина вчинення ОСОБА_7 злочину, щодо особи похилого віку, не може бути взята до увагичерез відсутність зазначення дати народження потерпілого, то вони є безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження є копія свідоцтва про народження і копія свідоцтва про смерть потерпілого ОСОБА_8 , а також дата його народження зазначена у обвинувальному висновку. Вказана обтяжуюча покарання обставина була встановлена як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, та не заперечувалася учасниками судового розгляду.
Поряд з цим, судом апеляційної інстанції проаналізовано характеристики ОСОБА_7 , надані як захистом, так і прокурором в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, і враховано під час ухвалення вироку. Зокрема, судом апеляційної інстанції враховано, що з наданої захистом характеристики з місця проживання вбачається, що ОСОБА_7 характеризується посередньо. З наданих прокурором матеріалів вбачається, що обвинувачений не є сумлінним, через що не відвідував навчання, у зв`язку з чим також характеризується посередньо. Зазначені обставини також спростовують доводи касаційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою довів своє намагання спокутувати вину та виправитись.
Доводи касаційної скарги про те, що потерпіла сторона (спадкоємці ОСОБА_8 ) не наполягає на суворому покаранні для ОСОБА_7 і він неодноразово просив у них вибачення, суд не може взяти до уваги, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і в матеріалах справи відсутні дані щодо його позиції та позиції його спадкоємців в частині призначення покарання ОСОБА_7 .
Так, при ухваленні вироку судом апеляційної інстанції було зазначено, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, врахував вчинення ОСОБА_7 злочину в неповнолітньому віці, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, а також відшкодування шкоди. Поряд з цим було враховано, що, звільняючи його від покарання з іспитовим строком, суд послався на ці ж обставини. Незгода захисника з зазначеним висновком апеляційного суду, з урахуванням даних про особу засудженого, вказаних обставин та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення в цілому не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції в частині призначеного покарання.
На думку Суду, покарання, призначене ОСОБА_7 апеляційним судом, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З урахуванням зазначеного, Суд прийшов до висновку про те, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги та зміни вироку з зазначених у ній підстав.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, п.15 Перехідних положень КПК України, пунктами 4, 6 §3 розділу 4 Закону України №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без зміни, касаційну скаргу захисника без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3