Дата документу 27.02.2018
Справа № 334/9772/15-к
Провадження № 1-кп/334/12/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004521 від 23 вересня 2015 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, маючої середньо спеціальну освіту, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 19 червня 2015 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, покарання відбуто повністю

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_4 11 серпня 2015 року, під особистий підпис ознайомилась з вироком суду та призначеним їй покаранням у вигляді 80 годин громадських робіт, порядком та умовами відбування покарання, а також з тим, що в разі ухилення від відбування покарання, вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України. 13 серпня 2015 року, обвинувачена під особистий підпис, отримала направлення до дільниці МКП «Основаніє», яке розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Академіка Олександрова, буд. №17, де був складений план виконання обвинуваченою робіт із зазначенням часу та місця, який вона повинен була почати виконувати з 13 серпня 2015 року. Починаючи з 07 вересня 2015 року, обвинувачена почала ухилятися від відбуття покарання у вигляді громадських робіт, що виразилось у фактичному невиконанні нею покладених судом обов`язків, що призвело до невиконання вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.389 КК України визнала повністю і суду пояснила, що дійсно при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, скоїла інкриміноване їй діяння. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винність ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого їй злочину підтверджується і іншими фактичними доказами справи, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності зі ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміє підсудна та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені право оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Сукупність доказів, що узгоджуються між собою дають суду підстави кваліфікувати дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України як ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Вивчаючи особу винної, судом встановлено наступне: ОСОБА_4 раніше судима, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно.

При визначенні виду та розміру покарання суд бере до уваги, що ОСОБА_4 провину визнала повністю, розкаялась у скоєному як обставини які пом`якшують покарання, обтяжуючих обставин в ході судового слідства не встановлено.

Враховуючи ці обставини, ступінь і характер суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу обвинуваченої, раніше судимої, яка провину свою визнала повністю, в скоєному розкаялась, суд приходить до висновку, про призначення покарання не в максимальних межах санкції ч.2 ст.389 КК України, що буде необхідним для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстав для застосування ст.71 КК України, немає оскільки на час розгляду даної справи обвинувачена покарання яке їй було призначено за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2015 року у вигляді 80 годин громадських робіт вона відбула у повному обсязі у квітні 2016 року.

Отже враховуючи тяжкість злочину, особу винної та інші обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлений.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

ОСОБА_4 призначити покарання за ч.2 ст.389 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

ОСОБА_4 на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання у вигляді обмеження волі, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

У відповідності до ст.76 КК України на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1