Дата документу Справа № 336/1844/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/326/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/1844/16-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

23 січня 2016 року приблизно о 21.00 годині ОСОБА_8 , знаходячись біля під`їзду №8 будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, під час сварки, яка розпочалася на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , навмисно наніс останньому один удар в область голови предметом, схожим на гумовий кийок, від якого потерпілий присів навколінки. Після чого ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 зайшли в під`їзд №8 будинку АДРЕСА_3 , де піднялись на 4 поверх, стали навпроти дверей квартири АДРЕСА_4 , звідки вийшов ОСОБА_8 , та продовжуючи свій злочинний умисел, наніс ОСОБА_9 один удар в область голови предметом, схожим на гумовий кийок, від якого потерпілий втратив свідомість та впав на підлогу. Цим же предметом, схожим на гумовий кийок, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 численні удари в область голови та зайшов у квартиру АДРЕСА_4 , де проживає.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження: наскрізну рану верхньої губи зліва, рани лобно-тім`яної ділянки зліва, по ходу правої брові, крайовий скол коронки 1-го зуба на верхній щелепі справа, які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також крововиливи на верхніх повіках обох очей, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Всього ОСОБА_9 було нанесено не менше 5 травматичних впливів.

25 березня 2016 року приблизно о 19.30 годині ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи в інтернет-клубі, розташованому по АДРЕСА_5 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з комп`ютерного столу №9 майно, що належить ОСОБА_11 , а саме: гаманець червоного кольору з 2 банківськими картками «ПАТ КБ «Приватбанк» та пін-кодом. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , достовірно знаючи пін-код банківської картки, в 19.32 годин зняв з банкомату, розташованого в будинку №131 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі 1200 грн., а гаманець та банківські картки викинув, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 1200 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано

за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.125 КК у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.1 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільні позови.

В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на неповноту судового розгляду, просить вирок в частині його засудження за ч.2 ст.125 КК скасувати, кримінальне провадження в цій частині закрити, а у задоволенні позовних вимог потерпілого відмовити, оскільки його дії були спрямовані на захист від неправомірної поведінки нападників. А тому в його діях відсутній склад злочину. Вирок в частині його засудження за ч.1 ст.185 КК змінити, зменшити призначене йому покарання та при цьому врахувати, що він раніше не судимий, позитивно характеризується, щиро кається у скоєному.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого і його захисника, які наполягали на доводах і вимогах апеляційної скарги; прокурора, який заперечив проти задоволення скарги та вважав за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК, кримінально-правова оцінка даного діяння в апеляційному порядку не оскаржені. Також ОСОБА_8 не заперечувався факт спричинення саме ним легких тілесних ушкоджень. В зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_8 вважав, що завдаючи тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , обвинувачений перебував у стані необхідної оборони, захищаючись від неправомірних дій потерпілого. Обвинувачений заявив, що саме потерпілий був ініціатором бійки, внаслідок якої ОСОБА_8 також постраждав.

Проте з такими запереченнями погодитись не можна з огляду на наступне. В суді першої інстанції обвинувачений також заявляв про своє перебування у стані необхідної оборони. Суд дав даному запереченню належну оцінку, зваживши на всі досліджені під час судового розгляду докази.

При цьому суд послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду, що раніше ОСОБА_8 не знав. 23.01.2016 року він стояв з гр. ОСОБА_10 біля будинку АДРЕСА_3 . До них підійшов обвинувачений став розмовляти з ОСОБА_10 , який штовхнув ОСОБА_8 , від чого останній впав. Після цього ОСОБА_8 пішов до дому. Через деякий час ОСОБА_8 вийшов з дубинкою і нею вдарив ОСОБА_10 по голові, а потім цією ж дубинкою наніс і йому удар по голові. Після цього потерпілий з ОСОБА_10 зайшли у під`їзд, мали намір змити кров у квартирі, де мешкає ОСОБА_10 . Вирішили подзвонити в квартиру ОСОБА_8 , щоб з`ясувати причину побиття. ОСОБА_8 відчинив двері і одразу ж наніс ОСОБА_10 удар кийком по голові, потім пнув його по нозі. Після чого дубинкою наніс 3-4 удари ще й потерпілому по голові, при цьому вибив йому зуб. Від ударів потерпілий втратив свідомість. Ні він, ні ОСОБА_10 ОСОБА_8 не били.

Такі ж пояснення дав свідок ОСОБА_10 .

Отже, з показів свідка і потерпілого явно вбачається, що в момент завдання потерпілому ударів на вулиці біля під`їзду загрози життю і здоров`ю ОСОБА_8 не було. Про це свідчить той факт, що обвинувачений сходив за знаряддям злочину додому, після чого повернувся і став наносити ним удари потерпілому. За матеріалами провадження відсутні докази на підтвердження заперечень ОСОБА_8 про загрозу його здоров`ю й на сходах, коли він наносив удари гумовим кийком ОСОБА_9 вдруге. Сам обвинувачений заявив, що він першим розпочав наносити удари потерпілому. Останній нанести йому удари не встиг. Крім того, на агресивні дії обвинуваченого вказує той факт, що він продовжував наносити удари як кийком, так і ногами потерпілому, коли той лежав навіть на підлозі. Отже, в такому разі про перебування нападника в стані необхідної оборони не може йти й мови.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідків захисту в даному провадженні. Проте дане клопотання апеляційним судом з огляду на положення ч.3 ст.404 КПК не було задоволено, оскільки такі свідки не допитувались під час судового розгляду. В порядку ч.1 ст.349 КПК клопотання про їх допит в районному суді не заявлялося.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо своєї невинуватості не підтверджені жодними доказами. Напроти, повністю спростовують такі заперечення досліджені судом першої інстанції і покладені в основу обвинувального вироку суду докази (покази потерпілого і свідка ОСОБА_10 , висновки судово-медичної експертизи, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками).

Таким чином, заперечення ОСОБА_8 не спростовують висновків суду і є лише власною думкою обвинуваченого, яку він вважає єдино правильною і єдино можливою.

Що стосується заперечення обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, то судова колегія також вважає, що і в цій частині висновки районного суду є законними і обґрунтованими. Призначене ОСОБА_8 покарання відповідало вимогам ст.65 КК. Адже обвинувачений шкоду у справі на момент ухвалення вироку не відшкодував, а тому суд призначив найсуворіший вид покарання. Проте, оскільки ОСОБА_8 раніше не судимий, вину визнав повністю, позитивно характеризується, тому йому було призначено таке покарання наближене до мінімального.

Під час апеляційного розгляду судовою колегією ОСОБА_8 було роз`яснено право надати свою згоду про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування призначеного покарання у випадку, якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для задоволення його скарги. У зв`язку з чим, ОСОБА_8 надав суду таку згоду.

Приймаючи до уваги, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, а також те, що обвинуваченим вчинено нетяжкі злочини, у нього на утриманні перебуває малолітня дитина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судова колегія вважає за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII 22.12.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного даним вироком районного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4