У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року
Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,обвинуваченого ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110,ч.1 ст.258-3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
В провадження Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшли матеріали вказаного вище кримінального провадження,по якому затверджений обвинувальний акт.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вважає,що кримінальне провадження територіально підсудне Шевченківському районному суду м.Запоріжжя за місцем вчинення злочину,обвинувальний акт складений відповідно до вимог процесуального закону,угоди між сторонами кримінального провадження не укладались,просить суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні,в яке викликати обвинуваченого,захисника, підстав для прийняття іншого процесуального рішення не вбачає.
Прокурором також заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ,яке мотивовано тим,що ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів,у тому числі особливо тяжкого,ризики його втечі,можливості продовження злочинної діяльності,незаконного впливу на свідків,перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином,які були враховані під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою,продовжують існувати.
З підстав,передбачених ст.177,197,199,315 КПК України,просить суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів до 26.03.2018 р.включно.
Захисник висловив думку про можливість призначення судового розгляду кримінального провадження,клопотань про виклик свідків захисту,долучення доказів не заявляв.
Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою з посиланням на те,що ризики,наведені прокурором,не підтверджені доказами,ті ризики,що існували раніше як підстава для ув*язнення обвинуваченого,втратили актуальність,нових ризиків не з*явилося,до обвинуваченого можливо обрати інший запобіжний захід,у тому числі у виді поруки,що гарантує його явку в суд.
Обвинувачений при обговоренні питання про призначення судового розгляду кримінального провадження погодився на призначення справи до судового розгляду.
Заперечив проти клопотання прокурора про продовження строку його тримання під вартою з тих підстав,що ризиків,зазначених прокурором,не існує,продовжувати ту діяльність,яка визначена прокурором як злочинна та ставиться йому за провину,намірів не має,виїздити за межі України не планує.
Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши відповідність обвинувального акту вимогам процесуального закону, суд дійшов висновку про призначення судового розгляду справи,виходячи з наступного.
Як передбачено ст.315 КПК України,якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень,передбачених п.1-4 ч.3 ст.314 цього Кодексу,суд проводить підготовку до судового розгляду і з цією метою визначає дату та місце проведення судового розгляду,у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд,з*ясовує питання про склад осіб,які братимуть участь у судовому розгляді,вчиняє інші дії,необхідні для підготовки судового розгляду.
В підготовчому судовому засіданні суд не встановив підстав для прийняття рішення повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування,закриття провадження у справі,повернення обвинувального акта прокурору,направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.
Обставини справи не вимагають її судового розгляду у закритому судовому засіданні.
Грунтуючись на матеріалах кримінального провадження,необхідним є виклик учасників кримінального провадження,а саме прокурора,обвинуваченого,захисника.
За відсутності клопотань учасників судового провадження щодо обрання,зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження,застосування заходів забезпечення кримінального провадження,обраних під час досудового розслідування,вважати продовженими.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою,суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України суд під час підготовчого провадження за клопотанням учасників судового провадження має право обрати,змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження розглядає,в тому числі питання про доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування»,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати,що інші запобіжні заходи ,передбачені законом,не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов*язків,передбачених КПК України.
За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження,слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст.197,199 КПК України,за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин,які свідчать про те,що заявлений ризик не зменшився або з*явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою,строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р.Суд зазначив,що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов,які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи.Це означає,що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства,а й обгрунтованість підозри,яка стала підставою для затримання,а також мети,з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою(також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).
У Рішенні «Тимошенко проти України»(2013 рік) Європейський суд з прав людини зазначив:»щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції,самого факту,що цей захід застосовується згідно з національним законодавством,що відповідає визначеним стандартам,ще недостатньо-він також повинен бути необхідним за даних обставин(також рішення у справах «Нештяк проти Словаччини»,від 27.02.2007 р.,»Хайредінова проти України» від 14.10.2010 р.)
Для відмови у досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд(рішення у справі «Штегмюллер проти Австрії»1969 р.),ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення,процесові здійснення правосуддя(рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» 1968 р.),вчинення ним подальшого правопорушення(«Мацнеттер проти Австрії» 1969 р.)або спричинення ним порушень громадського порядку(«Летельєр проти Франції» 1991 р.)
За змістом обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів,один з яких віднесено до категорії особливо тяжких.
Прокурор вважає доведеним,що обвинувачений сприяв злочинній діяльності терористичної організації,що вказує на його підвищену суспільну небезпеку,дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності поведінку,є високим ризик втечі підозрюваного від правосуддя з метою уникнути можливо покарання,продовження злочинної діяльності,запобігти яким,обравши менш суворий запобіжний захід,ніж тримання під вартою,вочевидь неможливо.
Інші ризики,зазначені прокурором у клопотанні,доказами не підтверджені,доводи прокурора про їх існування наповнені лише формальним змістом.
Колегія суддів враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того,ч.5 ст.176 КПК України прямо вказує на неможливість застосування до обвинуваченого запобіжних заходів більш м*якого виду.
Зважаючи на суспільний інтерес,який,з урахуванням презумпції невинуватості,виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів з урахуванням викладеного продовжує відносно ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів до 25.03.2018 р.включно.
Керуючись ст.314-316,392 КПК України, колегія суддів -
У Х В А Л И Л А :
Призначити судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.110 ч.2,ст.258-3 ч.1 КК України
2 лютого 2018 року об 11 годині 00 хвилин
яке відбудеться у залі судових засідань № 1 Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.
Справу розглядати судом колегіально,у відкритому судовому засіданні.
Дати розпорядження секретарю судового засідання про виклик учасників судового провадження в судове засідання в порядку,передбаченому ст.135-139 КПК України.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів до 25.03.2018 року.
Ухвала не оскаржується та підлягає негайному виконанню.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3