Провадження №11-кп/772/604/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

зі секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні м.Вінниці матеріали кримінального провадження № 0002758 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12.04.2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду від 18.01.2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, українку, уродженку м.Вінниці, незаміжню, непрацюючу, з середньої освітою, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , яка має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , 2014 року народження, раніше несудиму,
визнану винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено їй покарання у виді 100 годин громадських робіт.
Вирішено питання з речовими доказами.
В с т а н о в и в :

Згідно вироку суду першої інстанції, 11.04.2016 року близько 10.40 години ОСОБА_8 , перебуваючи біля території домогосподарства яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті тривалих особистих неприязних відносин, які виникли в ході проживання по сусідстві з ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, нанесла один удар двома руками в область грудей ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинила їй легкі тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лівої грудної залози.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2017 року відносно ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Просить провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга обвинуваченої мотивована тим, що ніяких тілесних ушкоджень сусідці вона не наносила. Зупиняючи ОСОБА_7 мала на меті лише припинити її протиправні дії, щоб та не йшла далі по її квітах. Виявлений синець у потерпілої не є результатом її умисних дій. Апелянт зазначає, що діяла в межах необхідною оборони, а тому її дії не можуть бути визнані кримінально караними.

Під час розгляду справи у апеляційній інстанції надійшла заява ОСОБА_8 про те, що вона не заперечує щодо застосування до неї Закону України « Про амністію у 2016 році».
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , однак не заперечував про застосування Закону України « Про амністію у 2016 році» до обвинуваченої, потерпілої ОСОБА_10 , яка заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченої, однак не заперечувала щодо застосування до обвинуваченої Закону України «Про амністію у 2016 році», обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, однак вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_8 . Закон України « Про амністію у 2016 році».

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судом дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.
Висновок суду, щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, повністю доведений показами потерпілої, свідків, іншими доказами дослідженими по даному кримінальному провадженні, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Всупереч твердженням в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_8 її вина підтверджується показами потерпілої, яка у суді першої інстанції пояснила, що з ОСОБА_11 вони є сусіди, 11 квітня 2016 року вона виявила, що її хвіртка зламана, тому вона викликала працівників поліції, щоб зафіксувати факт пошкодження майна. Коли приїхала поліція вона вийшла на вулицю з своєї квартири та йшла по доріжці біля зливної ями, після чого до неї підійшла ОСОБА_11 та вдарила її правою рукою кулаком в область грудей, після чого вона впала в болото, а працівник поліції почав стримувати ОСОБА_11 , а вона після падіння повернулася до свого будинку.
Показаннями свідка ОСОБА_12 , який у суді першої інстанції суду пояснив, що його теща ОСОБА_13 викликала поліцію по факту пошкодження майна, він також за проханням ОСОБА_14 приїхав до тещі. В той час, коли він спілкувався з працівниками поліції, ОСОБА_13 була в будинку, а ОСОБА_11 вийшла на вулицю. Коли з будинку вийшла ОСОБА_13 , ОСОБА_11 кинулася в її сторону та вдарила рукою в груди, від чого ОСОБА_13 впала, яким чином він не міг бачити, але все бачили працівники поліції та почали розбороняти жінок. Подія була зафіксована на камеру відео реєстратора одного із працівників поліції. ОСОБА_13 жодних ушкоджень ОСОБА_11 не наносила.
Свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції пояснив, що він виїхав на виклик з приводу пошкодження майна - хвіртки, за повідомленням господаря-заявника хвіртку могли пошкодити сусіди. На місці було виявлено пошкодження хвіртки. Крім нього на місці події були присутні дві жінки, а саме: ОСОБА_13 та ОСОБА_11 та чоловік-заявник. Між жінками почалася суперечка. Потерпіла хотіла йти до них через клумбу, однак обвинувачена ОСОБА_11 підійшла до неї відштовхнула потерпілу руками, після чого остання втратила рівновагу та опустилася на руки до землі.
Крім показань свідків вина обвинуваченої у скоєнні злочину підтверджується також письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції а саме:

Висновком судово-медичної експертизи №584 від 13.04.2016 року, відповідно до якого: у ОСОБА_7 було виявлено тілесне ушкодження садно в ділянці лівої грудної залози.
Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_7 належить до легких тілесних ушкоджень, виникло від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи 11.04.2016 року» (т.1 а.с.22);
Даними матерілами відеофіксації з нагрудного відеореєстратора інспектора Управління патрульної поліції в м. Вінниці, які були досліджені в судовому засіданні (т.1 23-24);
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29.09.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_7 з фототаблицями, згідно якого вона на місці події (на території біля буд. №31 по вул. Є.Патона) вказала своє положення, в якому вона перебувала, коли їй було нанесено тілесні ушкодження (т.1 а.с.26-30);
Суд апеляційної інстанції критично відноситься до показань ОСОБА_8 , оскільки вони суперечать іншим доказам, здобутим під час судового розгляду, та оцінює їх як намагання обвинуваченої уникнути від покарання за скоєний злочин.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо виду та міри обраного покарання для обвинуваченої ОСОБА_8 і вважає, його достатнім для попередження вчинення нею нових злочинів, тому вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2017 року є законним, обґрунтованим, вмотивованим, а тому скасуванню не підлягає.
Відповідно до п. в ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнення осіб від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме копії свідоцтва про народження у ОСОБА_8 на утриманні донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, злочин передбачений ч.1 ст. 125 КК України, відповідно до статті 12 КК України не є тяжким або особливо тяжким злочином.
Таким чином, враховуючи те, що у обвинуваченої на момент набрання чинності Закону України « Про амністію у 2016 році» та на даний час на утриманні перебуває неповнолітня дитина, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 слід звільнити від призначеного покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2017 на підставі п. в ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Керуючись ст. ст. 404, 405,407,419 КПК України, п.в.ч.1 Закону України « Про амністію у 2016 році» апеляційний суд , -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2017 року, щодо ОСОБА_8 , засудженої за ч.1 ст. 125 КК України залишити без змін.

ОСОБА_8 звільнити від призначеного покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2017 року на підставі п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році».
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Згідно з оригіналом:

Суддя: ОСОБА_2