Справа № 640/6939/17
н/п 1-кс/640/1550/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2018 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
адвоката - ОСОБА_3 ,
встановив:
В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_7 клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Старший слідчий з ОВС СУ ФР ГУ ДФС в Харківській області ОСОБА_5 в судовому засіданні 21.02.2018 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що 27.11.2017 слідчими СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.11.2017 проведено обшук в автомобілі Volkswagen LT 35 державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , під час якого виявлено та вилучено, у тому числі вказаний автомобіль, технічний паспорт на нього та страховий поліс на вказаний автомобіль. 28.11.2018 постановою слідчого зазначене вилучене майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 на вказане майно накладено арешт. Вказана ухвала залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28.12.2017. Враховуючи викладене проти клопотання ОСОБА_4 від 12.02.2018 щодо скасування арешту на вказаний автомобіль заперечує в повному обсязі, вважає його необґрунтованим, та таким що може зашкодити повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин даного кримінального провадження. В даному випадку, накладення арешту на майно, відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України є необхідною умовою, для збереження речових доказів. Обов`язково слід зазначити, що вищевказане майно, є необхідним при проведенні слідчих дій, ідентифікації осіб діями яких вчинено кримінальне правопорушення. Враховуючи той факт, що вищевказаний автомобіль, на який накладено арешт, сам пособі, а також в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, та іншими способами довести вказані обставини, які передбачається довести за допомогою цього майна, не є можливим, вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 щодо скасування арешту майна.
В дане судове засідання слідчий не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, до канцелярії суду 23.02.2018 факсимільним зв`язком надійшла заява від слідчого, в якій він просить провести судове засідання за його відсутності, позицію викладену в минулому судовому засіданні щодо заперечення проти клопотання про скасування арешту майна ОСОБА_4 , яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, підтримує в повному обсязі (а.с. 26).
Прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, до канцелярії суду 21.02.2018 надійшла заява від прокурора, в якій він просить в задоволенні клопотання ОСОБА_4 відмовити, у зв`язку з тим, що вилучений під час проведення обшуку автомобіль та інше майно, є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні та необхідні для всебічного, повного та неупередженого встановлення всіх обставин кримінального провадження. Розгляд клопотання просить проводити без його участі (а.с. 15).
Відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , колегія суддів в мотивувальній частині вказаної ухвали зазначила, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України та ст.172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України. Посилання апелянта на порушення ст.172 КПК України є несуттєвими і спростовуються судовими матеріалами. Крім того, згідно судових матеріалів, згідно до постанови слідчого від 28.11.2017 арештоване слідчим суддею майно визнано речовими доказами. Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд. Щодо посилання апелянтів на порушення ч.1 ст.107 КПК України то судова колегія акцентує увагу апелянтів, що відповідно до вимог ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України. За наведених вище обставин судова колегія доводи апелянтів, що обшук проведено з порушенням норм процесуального права до уваги не приймає. Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Обґрунтованість накладення арешту ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 на вказане майно перевірялася апеляційним судом Харківської області, та ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Згідно пояснень слідчого в судовому засіданні та заяви прокурора, накладення арешту на майно, відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України є необхідною умовою, для збереження речових доказів. Вказаний автомобіль, є необхідним при проведенні слідчих дій, ідентифікації осіб діями яких вчинено кримінальне правопорушення. Вказаний автомобіль, на який накладено арешт, сам пособі, а також в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, та іншими способами довести вказані обставини, які передбачається довести за допомогою цього майна, не є можливим, він є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні та необхідний для всебічного, повного та неупередженого встановлення всіх обставин кримінального провадження (а.с. 15).
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
За вказаних обставин, враховуючи пояснення слідчого в судовому засіданні та заяву прокурора, на теперішній час достатніх даних, що скасування арешту з вказаного транспортного засобу не може негативно вплинути на хід досудового розслідування, слідчому судді не надано. Слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні тривають, підозра нікому не повідомлена.
Даних на підтвердження того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, до слідчого судді не надано, а тому клопотання є передчасним та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 174, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,
Ухвалив:
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.
Резолютивна частина ухвали проголошена в судовому засіданні 23 лютого 2018 року. Повний текст ухвали складено не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини - 27 лютого 2018 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1