Справа № 750/3257/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/807/2017
Категорія - ч. 2 ст. 406 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

адвоката захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 23 лютого 2017 року за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2017 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Рахни-Лісові, Шаргородського району, Вінницької області, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця строкової служби військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2017 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, та призначено покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком 6 місяців.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в зв`язку з тяжкістю призначеного покарання його підзахисному, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 406 КК України на підставі ст. 69 КК України у виді арешту на строк 1 місяць.

В обґрунтування викладених вимог вказує, що відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачено, що судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним, та в зв`язку з наявністю кількох пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та врахувавши думку потерпілого, який не має жодних претензій до обвинуваченого, вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

В поданій захисником-адвокатом ОСОБА_10 апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку місцевого суду та звільнення від кримінальної відповідальності його підзахисного у зв`язку з передачею його на поруки колективу військової частини НОМЕР_1 .

Просить колегію суддів при винесенні рішення врахувати те, що ОСОБА_9 щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який просив суворо не карати останнього, бажання стати на шлях виправлення без ізоляції від суспільства, його зразкове відношення до військової служби, про що свідчить клопотання командування військової частини НОМЕР_1 про передачу особи на поруки колективу. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції повинно бути винесене відповідно до вимог ст. 288 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_9 розуміє правові наслідки і підставу звільнення від кримінальної відповідальності та клопоче про застосування даної норми.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 , 22 лютого 2017 року близько 07 год. 00 хв., грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст..ст. 9, 11, 14, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, направленим на порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, з мотивів неповаги до ОСОБА_7 , як співслужбовця, з метою заподіяння фізичних ушкоджень ОСОБА_7 , перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, яке виразилося у завданні солдату строкової служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 одного сильного удару кулаком лівої руки в ділянку нижньої щелепи.

Внаслідок вказаних дій солдату ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у виді двобічного перелому нижньої щелепи (справа по 48 зубу, зліва між 35-36 зубами), що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 , який відмовився від поданої ним апеляційної скарги, натомість підтримав апеляційні вимоги, викладені в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого, самого обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 , які погодились з такою позицією захисника, думку прокурора, котрий не погоджуючись з викладеними в апеляційних скаргах вимогами, просив залишити рішення місцевого суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 406 КК України у апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України апеляційний суд змінює вирок у випадку пом`якшення призначеного покарання, коли визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з положень ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, та іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що під час вирішення питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , місцевим судом було правильно враховано тяжкість скоєного кримінального правопорушення, його особу, який раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, позитивні характеристики за місцем навчання та з місця проходження військової служби, його молодий вік, сімейний та майновий стан, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, відсутність обставини, що обтяжують покарання, а тому, на переконання колегії суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 6 місяців.

На думку колегії суддів, клопотання, викладене в поданій захисником-адвокатом ОСОБА_10 апеляційній скарзі, яке було підтримане захисником-адвокатом ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду справи про передачу ОСОБА_9 на поруки трудовому колективу, не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи або організації за їх клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки є умовним. Особа звільняється від відповідальності на підставі ст. 47 КК України під умовою протягом року з дня передачі її на поруки, виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру і не порушувати громадського порядку. Остаточне, повне уникнення загрози бути притягненим до кримінальної відповідальності за раніше вчинений злочин відбувається автоматично (без ухвалення додаткового судового рішення), але лише після спливу однорічного терміну дії поручительства колективу.

Як вбачається з показань, наданих обвинуваченим ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, він має проходити військову строкову службу у військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , ще близько півроку, а тому ст. 47 КК України не може бути застосована, оскільки в даному випадку не може бути дотриманий встановлений даною нормою однорічний строк, за який особа, яка береться на поруки, повинна довести колективу своє виправлення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4