Постанова
Іменем України
01 березня 2018 року

м. Київ
справа № 291/667/16-к
провадження № 51-528 км 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000114 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голубівки Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 липня 2010 року за ч. 2 ст. 187 КК України, звільненого 23 лютого 2016 року по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задоволено, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасовано. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 11 квітня 2016 року приблизно о 12.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повторно, у дворі домоволодіння на АДРЕСА_2 з метою викрадення чужого майна підійшов до ОСОБА_7 та застосовуючи до нього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, ударив потерпілого ногою в живіт, заподіявши йому фізичний біль, та відкрито викрав мобільний телефон «Prestigio Wize AI», вартістю 250 грн.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок апеляційного суду та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання, яке призначив йому суд першої інстанції, у виді обмеження волі на строк 1 рік. Вважає, що апеляційний суд при призначенні йому покарання не врахував усіх обставин, що його пом`якшують, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. А також судом не було дано відповідної оцінки усім даним про його особу, у тому числі те, що він позитивно характеризується, після звільнення з місць позбавлення волі більше року не вчиняв протиправних дій, мав вагітну дружину, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину. Вважає, що наведені обставини та дані про його особу дають підстави для пом`якшення призначеного йому покарання.

Позиції інших учасників судового провадження

В судовому засіданні засуджений підтримав доводи своєї скарги та просив пом`якшити призначене йому покарання.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги та вважав, що вирок апеляційного суду слід залишити без зміни.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі засудженого, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу винного, який раніше неодноразово був засуджений, останнього разу за вчинення розбою до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 5 місяців, звільнився з місць позбавлення волі 23 лютого 2016 року по відбуттю покарання, новий умисний злочин вчинив 11 квітня 2016 року, тобто, менш ніж через 2 місяці після звільнення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та схильність до вчинення кримінальних правопорушень. З доданих до матеріалів провадження характеристик вбачається, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризувався негативно, схильний до вживання алкоголю, вів аморальний спосіб життя, мав неприязні стосунки з односельцями. Лише перед переданням обвинувального акту до суду ,його характеристика змінилась. Злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

Апеляційним судом було встановлено, що викрадений телефон був виявлений та вилучений працівниками правоохоронних органів у ОСОБА_6 та повернутий ними потерпілому, а отже, стверджувати про добровільне відшкодування засудженим завданої шкоди немає підстав.

Враховуючи наведені обставини та дані про особу винного, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що призначене місцевим судом покарання із застосуванням ст. 69 КК України не відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу та є м`яким, і постановив свій вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті, за якою його засуджено.

При цьому апеляційний суд урахував обставини, на які є посилання у касаційній скарзі засудженого, а саме: наявність на утриманні вагітної дружини, її неповнолітньої дитини від першого шлюбу, критичне відношення винного до скоєного, та призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання, визначене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

З таким висновком погоджується і колегія суддів. Посилання у касаційній скарзі засудженого на те, що його дружина народила дитину, не може бути підставою для пом`якшення призначеного покарання з огляду на стійку антисоціальну направленість особи ОСОБА_6 та його схильність до вчинення протиправних дій. Інших переконливих доводів, які могли би бути підставою для пом`якшення призначеного покарання, у касаційній скарзі не наведено.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що призначене ОСОБА_6 апеляційним судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного й попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає. У зв`язку з цим, керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок апеляційного суду без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Вирок Апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3