154/315/18
1-кп/154/76/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000005 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірова Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, на підставі ст.89 КК України не судимого, військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні рядовий, учасник бойових дій,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

25.04.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призвано на військову службу за контрактом до Збройних Сил України.

30.06.2017 року між ОСОБА_4 та командиром військової частини польова пошта В НОМЕР_2 полковником ОСОБА_5 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на шість місяців.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2017 року № 191 рядового ОСОБА_4 звільнено з раніше займаної посади та призначено на посаду номеру обслуги 1 реактивного артилерійського взводу 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 .

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період функціонування органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, органів місцевого самоврядування, органів управління у справах цивільної оборони і сил цивільної оборони, а також галузей національної економіки, підприємств, установ та організацій, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указів Президента України від 01.03.2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», від 02.03.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» та від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» в державі оголошено часткову мобілізацію та Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, у зв`язку із чим згідно положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» діє особливий період.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак, рядовий ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника, о 08 год. 00 хв. 30.10.2017 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованого по АДРЕСА_2 .

У період з 30.10.2017 року по 19.01.2018 року рядовий ОСОБА_4 усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і перебуває на військовій службі за контрактом, до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 без поважних причин не з`являвся та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання в м. Володимир-Волинський Волинської області.

19.01.2018 року близько 18.00 год. рядовий ОСОБА_4 добровільно прибув до військової прокуратури Луцького гарнізону ( АДРЕСА_3 ) чим припинив вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. Пояснив, що за кілька днів до 28 жовтня 2017 року важко захворів його батько, який потрапив у лікарню. Обвинувачений неодноразово звертався з проханнями до свого командування щодо надання йому відпустки для поїздки додому, однак отримував постійно відмову. ІНФОРМАЦІЯ_3 батько помер, а командування військової частини відмовилось відпустити його на похорон. Саме вказаний факт став підставою для самовільного залишення обвинуваченим військової частини, а в подальшому обвинувачений розчарувався у службі в Збройних Силах України у зв`язку з необґрунтованою та несправедливою відмовою з боку командування на неодноразові прохання відпустити його додому, а тому в період інкримінований йому у обвинуваченні знаходився вдома.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його як особу.

Таким чином, дослідивши матеріали даного кримінального провадження, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що даний злочин відноситься до тяжких злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

З врахуванням вищенаведеного, особи винного, який згідно ст.89 КК України не судимий, брав участь у проведенні антитерористичної операції та має статус учасника бойових дій, виключно позитивно характеризується як за місцем служби, так і проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, суд вважає що достатнім та необхідним для його виправлення та перевиховання буде призначення покарання в межах санкції статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.65, 75, 76 КК України, 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_4 як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командиром військової частини, а після звільнення з військової служби - уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий /-/ підпис

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1