АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/237/18 Справа № 186/712/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 від 29 лютого 2016 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2017 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, маючого середню освіту, розлученого, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України;

за участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3784 гривні 63 копій ки.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_7 29.02.2016 року приблизно о 17 годині 20 хвилин на автомобілі «Ауді» А4 синього кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , під`їхав до будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , з яким у нього раніше виникли неприязні відносини.

Реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 перебуває у шостому під`їзді вказаного будинку, ОСОБА_7 приблизно о 17 годині 40 хвилин зайшов до зазначеного під`їзду, маючи при собі рушницю Winchester № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) 12 калібру, де, побачивши на сходинковому майданчику першого поверху ОСОБА_10 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, діючи умисно з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, з відстані приблизно чотири метра здійснив один постріл з вказаної рушниці в напрямку нижніх кінцівок ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних поранень на передній поверхні лівого стегна у верхній третині на тлі синця та садна; вхідних вогнепальних поранень на передньо - внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині та на внутрішній поверхні лівого стегна в середній третині, численних наскрізних та нескрізних ран; в області правої гомілки - косо-поздовжнього уламкового перелому велико - та малогомілкової кісток в середній третині; в області лівого стегна в середній третині - пошкодження стегнової артерії в декількох місцях, з розривом її стінки у верхній та середній третинах, розривів та надривів довгого привідного м`язу у верхній та середній третинах, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя та як такі, що призвели до смерті потерпілого. Після спричинення вказаних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 на автомобілі «Ауді» А 4 синього кольору державний номерний знак НОМЕР_1 покинув місце вчинення злочину.

Внаслідок отриманих описаних тяжких тілесних ушкоджень, які ускладнилися гострою крововтратою, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18 годині 15 хвилин помер у приймальному відділенні комунального закладу «Першотравенська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради».

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок вогнепальних дробових поранень нижніх кінцівок в області гомілки та стегна з пошкодженням лівої стегнової артерії (її розривом) та кісток правої гомілки (косо-повздовжній уламковий перелом велико - та малогомілкової кісток в середній третині), які ускладнились гострою крововтратою, що й призвело до безпосередньої причини смерті потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч.1 ст. 119 КК України та перерахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили.

На думку захисник, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дійшов хибного висновку, який грунтується на припущеннях про те що, начебто ОСОБА_7 мав злочинний непрямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

На думку захисту суд першої інстанції при ухваленні вироку не взяв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_7 , та лише стисло виклав у вироку покази обвинуваченого, що мали місце 29.02.2016 року інциденту між обвинуваченим і потерпілим ОСОБА_10 .

Захисник зазначає, що судом не відображено суб`єктивну сторону, кримінального правопорушення на яку обвинувачений звертав увагу під час судового слідства, а саме про те, що ОСОБА_10 він знав як чоловіка, який вживає і збуває наркотичні засоби, неодноразово судимого за скоєння злочинів в сфері незаконного обігу наркотиків. Дивлячись на бездіяльність поліції відносно вищевказаних осіб, ОСОБА_7 висловлюючи свою громадянську позицію, при зустрічі з ОСОБА_10 попросив останнього припинити дії, направлені на налагодження незаконного обігу наркотиків в м. Першотравенськ.

29.02.2016 року обвинувачений попрохав ОСОБА_11 та ОСОБА_12 одіти на обличчя маски, щоб їх не змогли в майбутньому впізнати ОСОБА_13 і "Москва". Також обвинувачений ОСОБА_14 попросив вказаних осіб, не сильно побити вказаних людей, але при цьому налякати так, щоб вони боялися в майбутньому займатись торгівлею наркотиків. Коли приїхали до вказаного будинку, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 наділи маски на обличчя і взявши з собою металеві фрагменти та ОСОБА_14 в цей час дістав рушницю з чохла і також направився в під`їзд. Коли він підійшов до під`їзду, з нього вибігли його друзі і повідомили, що там один чоловік, якого вони побили. У обвинуваченого склатось враження, що побиття не залякало потерпілого ОСОБА_13 , а навпаки його розізлило. Так, обвинувачений вирішив його налякати наявністю рушниці, з якої зробити постріл в стінку верхньої сходинки.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що вище вказані покази обвинувачений підтвердив під час слідчого експерименту та в присутності експертів, однак суд не вірно трактував обставини що стосуються умислу обвинуваченого, зробивши висновок про те, що це тільки лінія захисту обвинуваченого ОСОБА_7 ,, які він дав з метою пом`якшення відповідальності.

В обгрутування апеляційної скарги захисник посилається на покази експерта ОСОБА_15 допитаної під час судового слідства, яка підтвердила свої висновки і пояснила, що покази ОСОБА_7 узгоджують обставини, встановлені нею під час проведення судово-медичної експертизи № 154/137-к від 11.11.2016р, тобто висновки експертизи і покази експерта ОСОБА_16 не спростовують, а навпаки підтверджують покази обвинуваченого.

Разом з тим, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 підтвердив свої висновки криміналістичної експертизи та зазначив, що не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень за обставин та умов, на які вказує обвинувачений ОСОБА_7 у ході проведення слідчого експерименту (постріл відбувся знизу до гори з мисливської рушниці, спорядженою шротовим зарядом), при умові, що потерпілий ОСОБА_10 в момент пострілу почав рух з правої ноги (відносно стріляючого), спускаючись на одну чи дві сходинки в момент пострілу з місця вказаного обвинуваченим ОСОБА_7 .. При цьому експерт пояснив, що на його думку саме таке положення потерпілого найбільш вірогідне, але воно не є остаточним. Таким чином експерт ОСОБА_17 підтвердив, що потерпілий ОСОБА_10 міг отримати тілесні ушкодження при обставинах, на які вказував обвинувачений.

На думку захисту, висновки суду першої інстанції є об`єктивно не підтвердженими про те, що ОСОБА_7 діючи з умислом на завдання тілесних ушкоджень, здійснив постріл в сторону ОСОБА_10 з мисливської рушниці шротовим зарядом, який вилетівши із ствола розсіюється і створює дробовий сніп, що у свою чергу значно збільшує вірогідність завдання вогнепального поранення, про що обвинувачений будучи мисливцем, знав, тобто він допускав настання наслідків у вигляді вогнепальних поранень ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник наводить доводи стосовно того, що проаналізувавши різні інформаційні джерела стосовно дії заряду мисливської гладкоствольної зброї під час пострілу, встановив що судовими експертами з цього питання прийнято вважати наступне: «Оскільки дріб, який летить із каналу ствола спочатку діє як один снаряд, то при близькій відстані утворюється як правило один отвір. У міру ж збільшення відстані дріб розсіюється, і кожна дробинка діє як окремий маленький снаряд. При пострілі з відстані близько 2 м. спостерігається один центральний вхідний отвір діаметром 3-3.5 см з крупнозубчастими краями; на відстані 2-5 м - поряд з центральним отвором, який має діаметр 1-1,5 см, є численні вхідні отвори від окремих дробинок, які відхилились від загальної маси дробу, розміщені на площі 10-15 см. На відстані понад 5 м - центральний отвір відсутній, кожна з дробинок наносить окреме поранення. Площа розсіювання дробинок має діаметр 25-30см, і чим більша відстань, тим більша площа ураження», що спростовує висновки суду про те, що стріляючи в сторону, де знаходився потерпілий (на сходинкову майданчику) ОСОБА_7 розумів, що спричинить потерпілому тілесні ушкодження.

Окрім іншого, одним із доказів вини ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України, судом безпідставно визнані показання свідка ОСОБА_18 в частині того, що начебто свідок, описуючи обставини 29.02.2016 року пояснив суду, що коли ОСОБА_7 підійшов до під`їзду де перебував потерпілий у нього на голові була маска з прорізами для очей і що після події ОСОБА_7 говорив, що він навмистно вистрелив в ногу потерпілому.

Апелянт у своїх апеляційних доводах зазначає про наявність в діях ОСОБА_7 вбивства з необережності у вигляді злочинної самовпевненості, оскільки він, вирішивши зробити постріл з рушниці в стінку сходинки недооцінив небезпеку для потерпілого, так як легковажно розраховував на те, що останній буде знаходитись на сходинковому майданчику і не потрапить на лінію вогню.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити, зазначити у мотивувальній частині вироку, що умисні дії ОСОБА_7 , які виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , правильно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.

Зазначити у резолютивній частині вироку, що ОСОБА_7 визнати винним в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В іншій частині вирок прокурор не оскаржує.

Вислухавши суддю- доповідача, доводи сторони захисту, які наполягали на перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 121 КК на ст. 119 КК , доводи прокурора, яка вважала апеляційні доводи сторони захисту необґрунтованими та прохала задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підствами для скасування або зміни судового рішення апеляційною інстанцією є:

1) Неповнота судового розгляду

2) Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження

3) Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

4) Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

5) Невідповідность призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Оцінюючи правильність постановленого рішення суду першої інстанції, щодо ОСОБА_7 з огляду на правильність застосування кримінального закону та дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 121 КК України та правильність кваліфікації його дій підтверджується зібраними у провадженні, дослідженими під час судового засідання та наведеними у вироку доказами у їх сукупності.

Зокрема, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_7 судом було допитано свідка ОСОБА_19 , що знайшло своє відображення у вироку суду та оскаржувається у доводах сторони захисту.

Однак, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника з приводу того, що покази вказаного свідка не доводять винуватості ОСОБА_7 саме у скоєнні злочину за ч.2 ст. 121 КК України, оскільки саме безпосередньо у судовому засіданні першої інстанції вказаний свідок зазначав, що саме ОСОБА_7 просив, у тому числі свідка ОСОБА_19 , побити ОСОБА_10 , для чого вони з собою взяли металеві труби та натягли на голови маски чорного коліру. Після побиття потерпілого у під`їзд увійшов саме ОСОБА_7 з рушницею та вони почули постріл, зрозуміли, що ОСОБА_7 вистрілив у чоловіка, якого вони щойно побили. Після, вони саме від ОСОБА_7 дізналися, що останій вистрілив у ногу потерпілому.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги захисника з приводу того, що допитаніий свідок у судовому засіданні не вказував на винуватість обвинуваченого саме у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому,оскільки вказаний свідок саме засвідчив той факт, що умисел обвинуваченого був направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, тому що саме ОСОБА_7 прохав свідка, у тому числі, побити потерпілого та саме для нанесення тілесних ушкоджень вони із собою взяли метелеві труби, що не було спростовано в апеляційній інстанції,оскільки обвинувачений не заперечував проти того, що прохав вказаного свідка побити потерпілого, що саме вказує на умисел обвинуваченого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Крім того, не можна погодитися з доводами апеляційної скарги захисника про те, що висновки судово- медичної, судово-медико-криміналістичної експертиз не спростовують показів обвинуваченого стосовно нанесення вогнепальних поранень та, на думку захисника, свідчать про необережне вбивство.

Судом першої інстанції з достатньою повнотою було досліджено висновки вказаних експертиз та крім того допитані експерти з метою отримання пояснень щодо висновків вказаний експертиз. Допитані експерти не спростовували свої висновки, тільки пояснювали висновки як особи зі спеціальними познаннями. Суд не посилався на вказані покази, оскільки вони не є доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 № 154 від 01.04.2016 року, на ньому виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден в лобній області зліва на межі росту волосся, біля зовнішнього краю лівої надбрівної дуги, правої вушної раковини у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого передпліччя у верхній та нижній третинах; забійної рани в лобній області на межі росту волосся; синців на задньо - зовнішній поверхні правого передпліччя у верхній третині, на тильній поверхні правої кисті; вогнепальних поранень на передній поверхні лівого стегна у верхній третині на тлі синця та садна; вхідних вогнепальних поранень на передньо - внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині та внутрішній поверхні лівого стегна в середній третині, численних наскрізних та нескрізних ран; в області правої гомілки виявлено косо-поздовжній уламковий перелом велико - та малогомілкової кісток в середній третині, в області лівого стегна в середній третині виявлено пошкодження стегнової артерії в декількох місцях, з розривом її стінки у верхній та середній третинах, розриви та надриви довгого привідного м`язу у верхній та середній третинах.
Тілесні ушкодження у вигляді зазначених вогнепальних поранень, косо - поздовжнього уламкового перелому велико - та малогомілкової кісток в середній третині, пошкодження стегнової артерії в декількох місцях, з розривом її стінки і верхній та середній третинах, розриви та надриви довгого привідного м`язу у верхній та середній третинах, а, зокрема, вогнепальних поранень, згідно з судово-медико-криміналістичним дослідженням заподіяні при пострілі з вогнепальної зброї дробовим снарядом, що володів високою кінетичною енергією та пробивною дією, і в склад якої входили з`єднання свинцю та заліза. Постріл зроблений з неблизької дистанції, поза межами дії додаткових факторів пострілу (не виключена можливість пострілу через перешкоду), і в межах відносно суцільної (компактної) дії дробового снаряда. За своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя та як такі, що призвели до смерті потерпілого.

Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень (наявність крововиливів, кровопідтічність країв, осадненість), вони утворились прижиттєво.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок вогнепальних дробових поранень нижніх кінцівок в області гомілки та стегна з пошкодженням лівої стегнової артерії (її розривом) та кісток правої гомілки (косо - поздовжній уламковий перелом велико - та малогомілкової кісток в середній третині), які ускладнились гострою крововтратою, що й призвело до безпосередньої причини смерті потерпілого та дані ушкодження перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Даний висновок підтверджується морфологічною картиною, виявленою при розтині трупа, характерною для даного виду смерті та судово-гістологічним дослідженням, при якому виявлено: скупчення еритроцитів у стінці артерії середньої та зовнішньої оболонки з масивними периваскулярними інфільтруючими крововиливами, набряк у надісланому об`єкті, як «стегнова артерія з пошкодженням».

Суд першої інстанції обгрунтовано зробив висновок про те, що показання обвинуваченого є позицією захисту, оскільки не можна не враховувати, що постріл відбувся знизу догори з мисливської рушниці, спорядженою шротовим зарядом, при умові, що потерпілий ОСОБА_10 в момент пострілу почав рух з правої ноги (відносно стріляючого), спускаючись на одну чи дві сходинки в момент пострілу, з місця вказаного обвинуваченим ОСОБА_7 (т.1, а.с. 224-231), але, незалежно від того, чи рухався ОСОБА_10 чи ні, постріл був спрямований не на сходинку під сходинковим майданчиком, а в ноги останнього, що видно на зображеннях 2 та 3 висновку судово-балістичної експертизи № 7/3.3-590 від 29.11.2016 (т.1, а.с.229, 230),що було підтверджено показаннями експерта в судовому засіданні суду першої інстанції.

Відповідно до питання №13 у висновку судово - медичної експертизи №154 від 01.04.2016 року, цей постріл спричинив вогнепальне поранення в області правої гомілки ОСОБА_10 , яке можна вважати дотичним, бо його дном є передній великогомілковий м`яз, в якому було виявлено деформований пластмасовий прозорий фрагмент (частина контейнера, з якого вивільнились дробини в область стегна), а вогнепальне поранення в області стегна є сліпим пораненням, бо від нього розповсюджується раневий канал, з пошкодження шкіряних покривів, підлеглих м`яких тканин, м`язів та судин, який сліпо закінчується в області стегнової артерії, протягом якого були виявлені деформовані металеві предмети неправильної округлої форми; дані ушкодження є вхідними отворами, постріл зроблений в межах відносно суцільної (компактної) дії дробового снаряда.

Висновки комплексної судово-балістичної та судово-медичної експертиз та показання експертів про роз`яснення цих висновків підтверджують показання ОСОБА_7 лише в тій частині, що тілесні ушкодження могли бути спричинені ОСОБА_10 під час руху останнього в напрямку ОСОБА_7 і лише за умови початку руху з правої ноги відносно стріляючого, тобто лівої ноги ОСОБА_10 , а не з правої, яка залишалася на сходинковій клітині і в якій під час судово-медичної експертизи трупа останнього було виявлено деформований пластмасовий прозорий фрагмент (пелюстку) пижа-контейнера, що рухався в напрямку постріла, однак жодним чином не спростовують висновків суду, що обвинувачений допускав настання наслідків у виді вогнепальних поранень потерпілому, які з урахуванням застосування вогнепальної зброї, могли бути тяжкими тілесними ушкодження, що спричинять смерть.
Вищеприведені висновки експертиз не були спростовані у судовому засіданні та судом першої інстанції обгрунтовано було зроблено висновок про те, що ОСОБА_7 , діючи із непрямим умислом, передбачаючи і свідомо припускаючи настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на якісь конкретні обставини, які могли б його відвернути, здійснив навмисно в сторону ОСОБА_10 постріл з мисливської рушниці шротовим зарядом, який, вилетівши зі ствола, розсіюється і утворює так званий дробовий сніп, що у свою чергу значно збільшує вірогідність завдавання вогнепального поранення, про що обвинувачений, будучи мисливцем і неодноразово стріляючи на полюванні з цієї ж рушниці, знав, тобто він допускав настання наслідків у виді вогнепальних поранень ОСОБА_10 , які могли бути тяжкими тілесними ушкодженнями, що спричинять смерть останнього.

При апеляційному розгляді, обвинувачений не заперечував, що прохав ОСОБА_19 та ОСОБА_20 побити потерпілого у під`їзді та потім взявши рушницю пішов до того ж під`їзду , хоча вказані особи вже виконали прохання обвинуваченого про побиття потерпілого, що вказує саме на те, що обвинувачений мав намір застосувати вогнепальну зброю та повинен був усвідомлювати наслідки від такого застосування.

Наводячи в апеляційній скарзі свої доводи, захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_14 попросив вказаних осіб, не сильно побити вказаних людей, але при цьому налякати так, щоб вони боялися в майбутньому займатись торгівлею наркотиків. Коли приїхали до вказаного будинку, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 наділи маски на обличчя і взявши з собою металеві фрагменти та ОСОБА_14 в цей час дістав рушницю з чохла і також направився в під`їзд. Коли він підійшов до під`їзду, з нього вибігли його друзі і повідомили, що там один чоловік, якого вони побили.

Вказані обставини насамперед доводять умисел обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Зазначені стороною захисту підстави для незаконних дій обвинуваченого, обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки дані обставини не доведені у передбаченому законом порядку та є тільки домислами сторони захисту.

Що саме, обвинуваченим було зроблено постріл, повністю підтверджується висновками балістичної експертизи, відповідно до якої вилучена 01.03.2016 року при огляді автомобіля «Renault Т1400D» державний номерний знак НОМЕР_4 , відноситься до категорії гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї. Дана рушниця є одноствольною магазинною гладкоствольної мисливською рушницею «Winchester model 1300», серії «КТ»,№ НОМЕР_5 , 12 калібру.

З мисливської рушниці з позначенням номеру НОМЕР_2 , вилученої 01.03.2016 року при огляді автомобіля «Renault Т1400D» державний номерний знак НОМЕР_4 , після останнього чищення каналу ствола можливо робився постріл (постріли).

Пластиковий предмет, схожий на контейнер, вилучений з місця події, є елементом спорядження мисливського патрона - пижем-контейнером, вистріляним з гладкоствольної вогнепальної зброї 12 калібру, що був споряджений снарядом шроту діаметром 4,5-5,0 мм, що відповідає шроту № 00-№0000.

Пластиковий предмет, виявлений при розтині трупа ОСОБА_10 , є фрагментом (пелюсткою) пижа-контейнера - елемента спорядження мисливського патрона, вистріляного з гладкоствольної вогнепальної зброї. Чотири металеві предмети сферичної форми, виявлені при розтині трупа ОСОБА_10 , є складовою частиною снаряду - вистріляним шротом діаметром 4,7-5,0 мм, що відповідає шроту № 000 - № 0000.

Пиж-контейнер, вилучений з місця події та пелюстка пижа-контейнера, вилучена з трупа потерпілого ОСОБА_10 , ймовірно раніше складали ціле.

Наданий на дослідження пиж-контейнер міг бути вистріляний як з гладкоствольної мисливської рушниці «Winchester model 1300» серії « НОМЕР_6 », № НОМЕР_5 , 12 калібру, вилученої 01.03.2016 року при огляді автомобіля «Renault Т1400D» державний номерний знак НОМЕР_4 , наданої на дослідження, що не заперечувалося самим обвинуваченим, тому правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 підтверджується зібраними у провадженні, дослідженими під час судового засідання та наведеними у вироку доказами у їх сукупності,а тому не має підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Не можна також погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність зазначення у резолютивній частині вироку про умисне тілесне ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки в резолютивній частині вироку суду у відповідності до вимог ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою зазначається: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та покарання, призначене судом, що судом першої інстанції було виконано.

Судом також в мотивувальній частині вироку були обґрунтовані висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України та сформулювало обвинувачення, яке було доведено при судовому розгляді, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Таким чином, неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку суду або його зміні, апеляційною інстанцією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів -,

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги: захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2017 року, відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Верховний Суд протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, засудженим- з моменту отримання копії ухвали.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- -------------------- ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4