УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №276/512/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
представників потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №276/512/16-к за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та директора ПП «Світанок ЗБК» ОСОБА_11 на вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30 травня 2017 року відносно відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як явно невідповідного тяжкості вчиненого ним правопорушення та його особі, та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України. При цьому, звертає увагу на те, що в суді він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, на досудовому слідстві активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують його покарання Проте, суд у вироку безпідставно вказав, що обставини, які пом`якшують його покарання не встановлені. Судом першої інстанції не достатньо було враховано його особу, характеризуючі дані, а саме те, що він на утриманні має двох малолітніх дітей віком 5 і 8 років з якими проживає в АДРЕСА_1 , його задовільні характеристики за місцем проживання, і те, що саме тяжке матеріальне становище сім`ї та стан здоров`я дружини (психічно хворої) штовхнули його на вчинення ним злочинів, щоб зібрати кошти на лікування.
Прокурор в запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та директора ПП «Світанок ЗБК» просить вирок суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, а цивільний позов потерпілої сторони вирішено з дотриманням вимог ст.23 ЦК України.
Директор ПП «Світанок ЗБК» ОСОБА_11 в запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 просить відмовити в її задоволенні, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання врахував усі обставини провадження, особу винного, тяжкість вчинених злочинів, а тому правильно прийшов до висновку, що обвинувачений потребує ізоляції від суспільства.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3ст.185, ч.2 185 КК України і призначено покарання:
- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 вирішено обчислювати з моменту виконання вироку.
Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 1400 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 2500 грн. грошового відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, повторно, 25.03.2016 року близько 4 години в смт. Нова Борова Володарсько-Волинського району Житомирської області у ОСОБА_10 , який проїздив поблизу підприємства ПП «Світанок ЗБК», що знаходиться в АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна належного вищевказаному підприємству.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в зазначений день та час ОСОБА_10 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб та необачністю охоронців підприємства, через залізничний проїзд проник на територію підприємства ПП «Світанок ЗБК».
Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи на даній території, ОСОБА_10 за допомогою леза пили по металу, яку знайшов на території підприємства ПП «Світанок ЗБК», шляхом демонтажу з козлового крану КК-о-12,5 т. викрав 76 метрів електричного гнучкого чотирьохжильного мідного кабелю марки ПВС 4x26, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи складає 8135 гривень.
Викраденим майном ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд, а саме: порізав викрадений мідний кабель на частини та переніс за територію підприємства. В послідуючому частину викраденого майна ОСОБА_10 збув невідомим досудовим розслідуванням особам, іншу частину мідного кабелю за допомогою велосипеду, який заздалегідь взяв із собою з метою використання для вчинення крадіжки, транспортував до можливого місця збуту викраденого майна, де був виявлений працівниками поліції.
Повторно, в один із днів першої декади липня 2016 року в ОСОБА_10 , який перебував в смт. Нова Борова Хорошівського району Житомирської області, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме: металевого баку, який знаходився на території дачного будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, в один із днів першої декади липня 2016 року шляхом вільного доступу увійшов на територію вищезгаданого дачного будинку та за допомогою належної йому лопати, яку заздалегідь взяв та приніс з собою, відкопав вищезгаданий металевий бак, підготувавши його таким чином до збуту.
Продовжуючи свої злочинні дії, 08.07.2016 близько 15 години ОСОБА_10 повідомивши ОСОБА_13 , що він являється власником згаданого металевого баку, домовився про його збут. В цей же день близько 16 години за проханням ОСОБА_13 , його знайомі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , з метою придбання металевого баку, на автомобілі належному ОСОБА_13 прибули до дачного будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_12 .
В зазначений день та час ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яких не ставив до відома про злочинність своїх дій, за допомогою газорізального апарату, який з собою привезли останні, порізав металевий бак на частини. Порізані частини металевого баку ОСОБА_10 разом з вищевказаними особами повантажили на автомобіль, належний ОСОБА_13 , та вивезли з території дачної ділянки ОСОБА_12 . Викраденим майном ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд, а саме: продав частини металевого баку ОСОБА_13 .
Своїми умисними діями по викраденню чужого майна ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_12 матеріального збитку, згідно звіту про проведену незалежну оцінку майна, на загальну суму 1400 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити, представників ПП «Світанок ЗБК» щодо задоволення своїх апеляційних вимог, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та ПП «Світанок ЗБК» не підлягають до задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.185, ч.2 с.185 КК України, в апеляційних скаргах не оскаржуються, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання дотримався вище наведених вимог закону.
Апеляційні доводи обвинуваченого про неналежне врахування судом при призначенні йому покарання ступеня тяжкості вчиненого правопорушення та особи останнього, мають необ`єктивний характер, є необґрунтованими. Такі апеляційні твердження спростовуються висновками суду, викладеними у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції належно врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які є злочинами середньої тяжкості та тяжким, а також особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, жодним чином не відшкодував завданих його діями майнової шкоди, з належним урахуванням думок потерпілих, за відсутності встановлених обставин, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання обвинуваченого.
Також, як встановлено в суді першої інстанції, 22.12.2016 р. під час допиту потерпілої ОСОБА_12 , остання повідомила, що кошти, отримані внаслідок вчинення крадіжок, ОСОБА_10 витрачав на власні потреби, а не на забезпечення своїх дітей, як на те посилається обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, обґрунтовуючи причини вчинення ним крадіжок.
Будь-які належні докази на підтвердження апеляційних доводів обвинуваченого про причини вчинених ним крадіжок хворобливий стан здоров`я дружини та витрачання коштів на придбання ліків, тощо, обвинуваченим надано не було.
За результатами судових розглядів, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не було встановлено наявність в обвинуваченого щирого каяття. Визнання ОСОБА_10 своєї вини, за відсутності у нього щирої критичної оцінки своєї злочинної поведінки, на думку апеляційного суду є формальним.
Апеляційний суд вважає, що вищенаведені обставини в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави пом`якшення обвинуваченому покарання, в тому числі і із застосуванням ст.69 КК України, застосування якої можливе лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, тобто відповідних умов, які за результатами судового розгляду кримінального провадження не були встановлені.
Наявність на утриманні ОСОБА_10 неповнолітніх дітей, що як стверджує обвинувачений в апеляційній скарзі не було враховано судом першої інстанції, не може бути безумовною підставою для пом`якшення йому покарання.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що на переконання апеляційного суду відповідає справедливості і меті покарання.
З огляду на вище наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невиправдану суворість призначеного покарання є безпідставними. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченому покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
В ході судового розгляду кримінального провадження, з метою встановлення вартості викраденого майна на момент вчинення злочину, за клопотанням представника ПП «Світанок ЗБК» 13.03.2017 року судом першої інстанції було призначено судову товарознавчу експертизу.
При цьому, суду першої інстанції, позивачем на підтвердження позовних вимог в частині суми збитків завданих внаслідок простою крана, не було надано документальні докази укладення в період вчинення крадіжки договорів про виконання певних робіт, надання послуг з використанням козлового крану КК-о-12,5 т, невиконання робіт у встановлений строк, розірвання договорів, укладених до вчинення крадіжки, не підтверджено надходження попиту на продукцію (послуги), що надаються зазначеним підприємством, тощо. Відсутність належних документальних даних щодо зазначених обставин не дало суду першої інстанції можливості встановити факт та розмір втраченої вигоди підприємства.
Додана ПП «Світанок ЗБК» до апеляційної скарги довідка-розрахунок оплати по управлінню, технічної експлуатації та роботі крана КК-0-12,5 не була предметом дослідження в суді першої інстанції, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України виключає можливість її дослідження та оцінки в апеляційній інстанції.
Щодо вартості викраденого майна - чотирьохжильного мідного кабелю марки ПВС 4x26, то згідно матеріалів справи, така вартість належно підтверджена лише висновками судової товарознавчої експертизи №736/04.17 від 14.03.2017 року і становить 8135 грн.
Наявні в матеріалах провадження копії інтернет сторінок про цінову інформацію кабелів та проводів, не є належним та допустимим документальним доказом підтвердження вартості вище викраденого в позивача майна.
Згідно п.4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні ділової репутації юридичної особи.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено те, що під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
Під час судового розгляду у суді першої інстанції представником ПП «Світанок ЗБК» не доведено жодних обставин притаманних для немайнової шкоди, заподіяної юридичній особі.
Як в суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції, представником ПП «Світанок ЗБК» лише наведено статистичні дані про доходи, отримані підприємством за аналогічний період минулого року, при цьому, факт заподіяння лише матеріальної шкоди юридичній особі не є підставою для стягнення моральної шкоди з винної особи.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та директора ПП «Світанок ЗБК» ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30 травня 2017 року відносно ОСОБА_10 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді :