Справа № 129/1294/16-к
Провадження №11-кп/772/97/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2018 року м. Вінниця

Колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області у складі:
головуючого: судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000327 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.06.2016, яким засуджено
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого, на утриманні дружина інвалід 2-ї групи,
- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину.
Зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, згідно п.п. 2, 3 ст. 76 КК України
Вирішено долю процесуальних витрат та речових доказів.
в с т а н о в и л а:
30.11.2015 приблизно о 17:30 год. в м. Гайсині на перехресті вул. 1-го Травня Леніна (Грушевського) ОСОБА_7 , керуючи належним ТОВ «ПК «Зоря Поділля» автобусом «ПАЗ» моделі 3205307 д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч вимогам пункту 16.2 ПДР України на регульованому перехресті під час повороту праворуч з мотиву байдужості через необачність не дав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , який по пішохідному переходу на зелене світло переходив проїжджу частину, на яку він повертає, в результаті чого здійснив наїзд на цього пішохода, завдавши тяжких та небезпечних для життя в момент їх заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді синців в ділянці лівого та правого ока, обличчя зліва, крововиливу під кон`юктиву лівого очного яблука, забою головного мозку, перелому лівої лобної кістки.
Не оспорюючи кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, у поданій апеляційній скарзі прокурор вважає, що вказаний вирок суду незаконний та просить його скасувати так як призначене особі покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки, застосувавши вимоги п.п. 2, 3 ст. 76 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора в якій вказує, що вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.06.2016 обґрунтований і законний, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні безпідставна і задоволенню не підлягає. Просить апеляційну скаргу прокурора відхилити, а вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.06.2016 - залишити без змін. На думку ОСОБА_7 суд призначаючи покарання справедливо визнав як пом`якшуючі обставини щире каяття, добровільне відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, відсутність судимостей, позитивну характеристики та наявність дружини-інваліда 2-ї групи, що є достатнім для звільнення його від реального відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого та його адвоката, які просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду скасувати в частині призначення основного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок м`якості та постановити новий вирок.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ніким не оспорюється.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею(частиною цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції особливої частини КК України, що передбачає покарання за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції взяв до уваги пом`якшуючі обставини щире каяття, повне відшкодування шкоди потерпілому, позивну репутацію, наявність на утриманні інваліда 2-ї групи.
Однак, суд не достатньо врахував те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин та безпідставно в якості пом`якшуючих обставин покарання визнав його позитивну репутацію та відсутність судимості, наявність на утриманні інваліда 2-ї групи, що є даними, які характеризують особу обвинуваченого. Судом не встановлено яким чином така обставина, як позитивна репутація знижує суспільну небезпеку злочину та вплинула на призначення найменшого за розміром покарання згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Отже призначення основного покарання в межах 3 років позбавлення волі є занадто м`яким.
Однак апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора в частині не застосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та вважає вирок суду в цій частині обґрунтованим.
В ухвалі ВССУ від 13.04.2017 щодо обвинуваченого, зазначено, що ОСОБА_7 не надав жодних доказів що водійська праця є єдиним джерелом його існування, як це зазначено і у мотивувальній частині вироку, однак в ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_7 надав довідку Кіблицької сільської ради Гайсинського району про те що, він з 1982 року по сьогоднішній день працював водієм на різних видах автотранспорту та професія водія є єдиним джерелом його доходу, що підтверджується також копією трудової книжки ОСОБА_7 .
Враховуючи, що у обвинуваченого на утриманні перебуває дружина-інвалід 2-ї групи, злочин ним вчинено не в стані алкогольного сп`яніння, Суд не вбачає підстав для застосування додаткового покарання.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення основного покарання з постановленням нового вироку.
Що стосується звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України то в цій частині суд вирок суду першої інстанції не оскаржується, а тому ОСОБА_7 слід звільнити від відбування основного покарання згідно ст. 75 КК України.
Однак, Законом України від 07.09.2016 №1492-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016, ст. 76 КК України викладено в новій редакції та обов`язки, які були передбачені, п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року), викладено в п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, якими передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд, з поміж іншого, може додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, однак дане зобов`язання погіршує становище обвинуваченого.
За таких обставин, слід покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції ЗУ від 07.09.2016 №1492-VІІІ), без застосування обмежень щодо виїзду за межі України.
Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.06.2016 щодо ОСОБА_7 в частині призначення основного покарання внаслідок м`якості - скасувати.
ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки
Зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Врешті вирок залишити без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Даний вирок може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4