Справа №487/2405/17 04.01.2018

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
Обвинувачений: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цхалтубо Республіка Грузія, громадянин Грузії, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурори: ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинувачений: ОСОБА_8
захисник: ОСОБА_12
перекладачі: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за висунутим йому обвинуваченням відповідно до обвинувального акту у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, вчинене повторно.
_________________________________________________________________
Провадження 11-кп/784/83/18 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_15
Категорія: ст. 185 ч.3 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2017р. ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, не відбутої частини покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.06.2015р., остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Узагальнені доводи апелянтів.
Не оспорюючи фактичних обставин справи кримінального провадження, прокурор звертає увагу на те, що суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України, як крадіжку, поєднану з проникненням у житло, залишив поза увагою кваліфікуючу ознаку вчинення злочину повторно, не зважаючи на те, що ОСОБА_8 мав не зняту та непогашену судимість за аналогічний злочин.
При цьому зазначає, що відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК України у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло.
Вказує, що судом першої інстанції неповно досліджено дані щодо судимостей обвинуваченого, що відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України потребує повторного дослідження зазначених обставин.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції поверхово та однобічно провів судовий розгляд, допустив ряд істотних порушень вимог кримінально-процесуального Закону.
Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що під час досудового розслідування йому не був наданий перекладач. Зазначає, що він не володіє українською мовою та погано володіє російською.
Твердить, що він не міг орієнтуватися в матеріалах кримінального провадження, не розумів зміст матеріалів, які він підписував протягом досудового слідства.
Стверджує, що призначений під час судового розгляду перекладач належним чином переклад не проводила, оскільки не володіє юридичною термінологією.
Наголошує на тому, що судом першої інстанції порушені вимог ч.4 ст.376 КПК України. Зазначає, що вирок суду вручено йому на українській мові.
Вказує, що він не викрадав у потерпілого золотих виробів. При цьому зазначає, що під час його затримання працівниками поліції одразу після вчинення ним злочину не було виявлено золотого кільця та золотих ланцюгів.
Твердить, що суд першої інстанції безпідставно не визнав обставинами, що пом`якшують його покарання міцні соціальні зв`язки з його родиною, а саме дружиною та дітьми, з якими він проживає однією сім`єю, а також не врахував характеристику з місця проживання.
Апелянт також вважає, що порушено його право на захист, оскільки призначений йому адвокат ОСОБА_16 не виконував покладені на нього КПК обов`язки.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
23.03.2017 року приблизно у період часу з 08-15 по 12-00 годин, у ОСОБА_8 , який знаходився у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 підійшов до квартири АДРЕСА_3 ,та із використанням відмичок, які він заздалегідь підготував для відмикання дверей, проник через вхідні двері до вищевказаної квартири, звідки з ліжка, що знаходилось в кімнаті вказаної квартири, таємно викрав ноутбук «LenovoS 20-30» чорного кольору вартістю 3500 грн. та з полиці шафи, розташованої праворуч від ліжка, таємно викрав 3 купюри номіналом по 500 грн. кожна, золоте кільце вагою 4,98 г вартістю 2545 грн., два золотих ланцюжка плетіння бісмарк вагою по 15 г кожний, вартістю 9900 грн. за одну одиницю.
Після цього, ОСОБА_17 , утримуючи викрадене майно при собі з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого і захисника на підтримку своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримав свою апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Відповідно до обвинувального акту, при кваліфікації дій ОСОБА_9 зазначено, що останній обвинувачується в тому, що 23.03.2017 року у період часу з 08-15 по 12-00 год., знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 переслідуючи корисливі мотиви та з метою власного незаконного збагачення, своїми умисними діями, які виразились у відімкненні вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 із використанням відмичок , звідки таємно викрав ноутбук «Lenovo S 20-30» вартістю 3500 гривень, грошові кошти у сумі 1 500 гривень, золоте кільце вартістю 2 545 гривень, два золотих ланцюжка загальною вартістю 19 800 гривень, належними ОСОБА_18 завдав тим самим потерпілому матеріальну шкоду на суму 27 345 гривень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
В зазначеній частині обвинувального акту не вказана така кваліфікуюча ознака як повторність.
Отже, суд першої інстанції відповідно до ст. 337 КПК України розглянув кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 в межах висунутого йому обвинувачення та обґрунтовано визнав останнього винним у вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникнення до житла (ч.3. ст. 185 КК України).
З огляду на наведене, доводи прокурора про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою кваліфікуючу ознаку вчинення злочину повторно, є не обгрунтованними.
Не є слушними доводи обвинуваченого про те, що він не причетний до викрадення золотих виробів, які належать потерпілому ОСОБА_18 .
Так, з показань потерпілого ОСОБА_18 наданих в суді першої інстанції суду вбачається , що він проживає в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 . 23.03.2017 року він пішов з дому приблизно о 08-00 годин. Приблизно о 12-00 год. йому зателефонувала сусідка та пояснила, що його квартиру обікрали, про що їй повідомили працівники поліції. Пояснив що, коли він зайшов до квартири, то там все було розкидано. Вказав, що одразу помітив, що зник ноутбук, який був на ліжку, та з шафи зникли гроші 3 купюри номіналом по 500 грн., про що він повідомив працівників поліції. Пояснив, що коли він прибирався, також помітив, що зникли золоте кільце та два золотих ланцюжка, які були у шафі на видному місці, про що він також повідомив працівників поліції.
Показання потерпілого ОСОБА_18 підтверджуються наданими ним фотознімками, на яких на ньому одягнутий золотий ланцюжок, а також біркою на золотий виріб «печатка» золота 585 проби, вставка цирконій, розмір 20, вага 4, 98 г., вартість 2 545 грн.
З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений був затриманий працівниками поліції не на місці вчинення злочину, а біля Центрального ринку в м. Миколаєві. Зазначене не заперечував і сам обвинувачений.
Отже, після вчинення ОСОБА_8 злочину та до моменту затримання пройшов певний час, протягом якого останній міг розпорядитися викраденими у потерпілого ОСОБА_18 золотими виробами на власний розсуд.
Відповідно до п. 18 ч.3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Як вбачається з матеріалів провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції проводився за участю перекладача ОСОБА_13 , яка здійснювала переклад судового засідання з української мови на російську.
З технічного носія інформації вбачається, що протягом судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений розумів про що йде мова та чітко відповідав на запитання суду.
Протягом судового розгляду ОСОБА_8 не заявляв клопотання щодо призначення іншого перекладача. Не заявляв він також клопотання і про надання йому перекладача на рідну мову.
З огляду на наведене, твердження обвинуваченого про ненадання йому перекладача, не є слушним.
Крім того є безпідставними доводи обвинуваченого про порушення судом першої інстанції його права на захист.
Так, як вбачається з матеріалів провадження, захист обвинуваченого здійснював захисник ОСОБА_16 .
Матеріали провадження свідчать про те, що протягом судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений не відмовлявся від захисника.
Покарання обвинуваченому призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 65,66 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до тяжкого злочину, особи обвинуваченого, а також пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, відсутності обставин, що обтяжують покарання.
Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки , що не є максимальним розміром передбаченим санкцією ч.3 ст. 185 КК України.
Отже, призначене обвинуваченому покарання є справедливим за своїм видом та розміром і повністю відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі.
Посилання апелянта на те, що він проживає разом з дітьми та дружиною як на підставу для пом`якшення покарання не є слушним, оскільки зазначене не втримало його від вчинення злочину. Окрім того, зазначене апелянтом, не знижує ступеню його небезпечності для суспільства.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_19 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, Апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2017р. - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді: