Провадження № 11-кп/792/241/18
Справа № 675/1825/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.04.2018 року м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з державною установою «Ізяславська виправна колонія (№ 31)» матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року, -

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого:

- 27 вересня 2013 року вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що на засудженого ОСОБА_8 не розповсюджуються приписи ст. 1 та ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він відбуває покарання за вчинення, в тому числі, тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України. Окрім того, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України у повнолітньому віці, а тому він не входить до переліку осіб, зазначених у ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та не може бути звільнений від подальшого відбування покарання на підставі ст. 4 вказаного Закону. Інших підстав, передбачених Законом України «Про амністію у 2016 році», для звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 судом не встановлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та задовольнити клопотання про застосування до нього ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвалу вважає незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд не врахував, що злочин, який не є тяжким, вчинив у неповнолітньому віці, на даний час відбув більше ? частини покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону України про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб (ст. 85 КК України).
Згідно з ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
За змістом ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» його виконання покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Проте, амністія не поширюється на усіх без винятку засуджених. Закон встановлює перелік осіб, амністія до яких не застосовується.
Згідно з ст. 1 «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми; б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом; в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572; ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»); е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи осіб, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та аналогічних законів інших держав колишніх республік СРСР; є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст. 1 цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, зазначені у ст. 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання (ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні»).

Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2013 року ОСОБА_8 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, та на підставі ст. 70 КК України судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки (а.п. 44-46).
Вказані злочини відносяться до тяжких злочинів, оскільки санкція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, санкція ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 року випробувальний термін ОСОБА_8 скасовано та направлено засудженого в місця позбавлення волі для відбуття покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2013 року (а.п. 39-40).
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2015 року, який ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.09.2015 року залишено без змін, ОСОБА_8 засуджено за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2013 року у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, та остаточно визначено ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту обрання запобіжного заходу, тобто з 19.01.2015 року (а.п. 41-43, 18-22).
Вказаний злочин відносяться до злочинів середньої тяжкості, оскільки санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
З вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_8 відбуває покарання, визначене за сукупністю вироків Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2013 року та Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2015 року, якими його засуджено за вчинення злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.
На момент вчинення злочинів 29 січня та 30 січня 2013 року згідно з вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2013 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був неповнолітнім (16 років 4 місяці). Відповідно до ст. 12 КК України останній вчинив тяжкі злочини. Згідно ж з вимогами ст. 1 «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк лише особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким.

На момент вчинення злочину 11 січня 2015 року, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, та за який ОСОБА_8 , засуджено вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2015 року, йому виповнилось 18 років 4 місяці та 6 днів, тобто останній був повнолітнім.
Отже, засуджений не відноситься до жодної із категорій осіб, зазначених у ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», які підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно, до ОСОБА_8 не можуть бути застосовані вимоги ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, засуджені за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Так само, не можуть бути застосовані до засудженого і вимоги ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки за вказаною нормою підлягають звільненню особи, зазначені у ст. 1 цього Закону.

А тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2016 році» немає.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженю в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_2