Провадження № 11/779/13/2017
Категорія ч. 4 ст. 190 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальну справу за апеляцією заявника ОСОБА_7 , на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про скасування постанови слідчого про накладення арешту на майно,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.10.2017р., відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування постанови слідчого про накладення арешту на майно.

Суд своє рішення мотивував тим, що заявник не має процесуального права на звільнення майна з-під арешту в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством. Крім цього, у матеріалах справи відсутня постанова слідчого від 28 жовтня 2008 року, про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_7 , що свідчить про те, що питання про звільнення з-під арешту нерухомого майна не підлягає вирішенню у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

А тому, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту.

На вказану постанову заявник ОСОБА_7 подав апеляцію, в якій зазначив, що оскаржувану постанову він вважає незаконною, необґрунтованою і такою, яка підлягає скасуванню, оскільки прийнята із недотриманням норм кримінального процесуального, цивільного та цивільного процесуального законодавства.

Просить постанову скасувати та постановити нове рішення, яким скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України ОСОБА_8 від 28.10.2008 року про накладення арешту на майно, що належить йому. Також просить зобов`язати Першу Івано-Франківську державну нотаріальну контору внести відомості в єдиний реєстр заборони відчуження об`єктів нерухомого права про зняття арешту з його майна.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення заявника ОСОБА_9 , який підтримав подану ним апеляцію та просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити його апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апелянта; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.323 Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року (далі КПК), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Цим же вимогам мають відповідати ухвали та постанови суду першої інстанції.

Законним визнається вирок, постанова чи ухвала суду, коли вони постановлені за умови правильного застосування норм матеріального закону і дотримання при провадженні справи кримінально-процесуального закону.

Таких вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до п. 15 Перехідних положень КПК 2012 року, апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень ВСУ у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Тому дана апеляція розглядається за КПК від 28.12.1960 року.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК 2012 року, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник, або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції поверхнево розглянув клопотання про скасування постанови слідчого про накладення арешту на майно, дав неналежну оцінку окремим доказам.

Як вбачається із матеріалів справи, вироком Івано-Франківського міського суду від 29 грудня 2010 року, що набрав законної сили 28 березня 2011 року ОСОБА_10 засуджено за ч.4 ст. 190, ст. 70 КК на сім років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна з відбуванням у кримінально-виконавчій установі, ОСОБА_11 засуджено за ст. 386, ч. 2 ст. 162, ч.4 ст. 296, ст. 70 КК, на п`ять років позбавлення полі з відбуванням у кримінально-виконавчій установі, ОСОБА_12 засуджено за ст. 386, ч. 2 ст. 162, ч.4 ст. 296, ст. 70 КК, на п`ять років позбавлення полі з відбуванням у кримінально-виконавчій установі.

Постановою слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 від 28 жовтня 2008 року, накладено арешт на будь-яке майно громадянина ОСОБА_7 , де б воно не знаходилося та в чому б воно не складалося.

Постановою слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_13 від 27 грудня 2008 року, кримінальну справу щодо ОСОБА_7 1968 року народження, закрито на підставі п.2 ст. 6, ч.2 ст. 213 КПК.

Згідно положень ч.1 ст. 214 КПК, слідчий закриває справу мотивованою постановою, в якій, крім даних, передбачених у статті 130 цього Кодексу, зазначає: відомості про особу обвинуваченого, суть справи, підстави для закриття справи, рішення про скасування запобіжного заходу і заходів по забезпеченню цивільного позову та можливої конфіскації майна, а також рішення в питанні про речові докази відповідно до ст. 81 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий, виносячи постанову про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_7 , відповідно до вимог 214 КПК, повинен був вирішити питання щодо накладеного арешту на нерухоме майно апелянта, однак постанова слідчого про накладення арешту на майно залишилась не скасованою .

Крім цього, із доданих до клопотання копій документів, зокрема із відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається що саме підставою обтяження нерухомого майна, стала заява 6069 від 31.10.2008 року, слідчого ОСОБА_8 , Вовчинецького відділення, Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області.

Відповідно до положень ст. 236-5 КПК, постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи може бути оскаржена особою, інтересів якої вона стосується, або її представником до районного (міського) суду за місцерозташування органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову.

Таким чином, на думку колегії суддів, посилання суду першої інстанції в постанові на те, що заявник не має процесуального права на звільнення майна з-під арешту, в порядку визначеному кримінальним процесуальним законодавством, так, як вказані вимоги викладені в клопотанні заявника відносяться до цивільно-правових відносин, є необґрунтованим, і таким що не ґрунтуються на нормах закону, оскільки оскарження до суду постанови про закриття справи чітко регламентовані главою 22 ст. 236-5, ст. 236-6 КПК.

Тобто, дослідженим обставинам має бути надана належна правова оцінка та забезпечено прийняття законного та неупередженого рішення.

Колегія суддів вважає, що таке поверхове дослідження судом першої інстанції обставин, призвело до того, що його висновок не ґрунтується на повному, об`єктивному і всебічному дослідженні усіх доказів. Оскільки вказане порушення не може бути усунуто під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що постанову слід скасувати, а матеріали справи направити в той же суд для проведення нового судового розгляду.

За таких обставин, АС підлягає до часткового задоволення.

При новому судовому розгляді необхідно врахувати вказані в ухвалі порушення, витребувати із нотаріальної контори всі необхідні документи щодо вказаної справи, допитати нотаріуса про вказані розбіжності, ретельно перевірити інші доводи, викладені в АС та клопотанні заявника, повно й об`єктивно дослідити всі докази і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 377, 409, 411 КПК (в редакції 1960 року), п.п. 11, 15 розд.11 Перехідних положень КПК (в редакції 2012 року), колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляцію заявника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду від 23 жовтня 2017 року якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування постанови слідчого про накладення арешту на його майно скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5