Справа № 572/2851/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2018 року

Сарненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сарни кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001122 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст 286 КК України -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 29 серпня 2016 року керуючи незареєстрованим квадроциклом «Хонда форман», рухаючись разом з пасажиром ОСОБА_5 , без мотошоломів, по вул.Вільній в смт.Клесів Сарненського району, зі швидкістю приблизно в 40 км/год, проявив неуважність до дорожньої обстановки, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості та допустив виїзд зазначеного квадроцикла за межі проїзної частини з подальшим рухом до правого кювету і зіткненням з парканом новобудови по вул. Вільна в смт.Клесів. В результаті ДТП ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійно рваних ран чола та тім`яної ділянки голови справа з навколо орбітальними крововиливами, субкон`юктивальним крововиливом лівого ока, перелому кісток лицевого скелета, з переходом на основу черепа з ознаками забою головного мозку легкого ступеня (клінічно) які згідно висновку СМЕ №350 від 21.11.2016р. відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження за ч.2 ст 286.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, а також те, що заперечень від учасників судового розгляду, щодо недоцільності дослідження інших обставин справи, їх скоєння не надходило, і вони ніким не оспорюються, при цьому, суд з`ясував чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, а також, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що дослідження доказів є недоцільним у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. При призначенні покарання суд керується наступним.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 є особою молодого віку, за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому та повне добровільне відшкодування завданого збитку, на обліках у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває. Потерпіла ОСОБА_5 претензій до обвинуваченого не має, підтвердила відшкодування збитків, просила звільнити обвинуваченого від покарання. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено. Виходячи з такого, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції статті.

Розглядаючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ст.286 ч.2 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність необхідності застосування зазначеного додаткового покарання.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, з врахуванням всіх обставин вчиненого злочину в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд прийшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням вимог ст. ст. 75 та 76 КК України. На думку суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень.

На стадії досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, відповідних клопотань в судовому засіданні не заявлено,

Цивільний позов у провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_3 визнати визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст 286 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі;

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік з випробуванням та покласти відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:

1) повідомляти уповноважені органи пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

2) періодично з`являтися для реєстрації до Сарненського РВ з питань пробації

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівнен¬ської області через Сарненський районний суд Рівнен¬ської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя