Дата документу Справа № 1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/1223/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 30 вересня 2017 року до 28 листопада 2017 року включно.

Встановлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 320 000 гривень 00 копійок, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

Після внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не спілкуватись особисто або через своїх представників зі свідками або потерпілими у кримінальному провадженні № 0000127;

- прибувати до слідчого, прокурора, в суд за першою вимогою.

Згідно зі змістом судового рішення, старший слідчий слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням з процесуальним керівником, звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , мотивуючи свої вимоги тим, що останній, маючи умисел на незаконне, в порушення вимог ст.ст. 25, 26 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», придбання та зберігання з метою подальшого збуту, а також збут наркотичного засобу, діючи умисно, з корисливих мотивів, при невстановлених слідством обставинах, незаконно придбав у невстановленої особи наркотичний засіб, який став незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту та в подальшому збув його ОСОБА_10 .

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, встановила достатність підстав на даному етапі досудового розслідування, вважати висунуту ОСОБА_7 підозру обґрунтованою; вважала обґрунтованими ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які зазначав прокурор, у зв`язку із чим вважала обґрунтованим застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, вважала за необхідне визначити заставу в межах 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави у меншому розмірі не здатне забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків.

На переконання слідчого судді, саме такий запобіжний захід, розмір застави та обсяг обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, слідчим суддею не було враховано, що підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення підозрюваним (обвинуваченим) дій, які перешкоджатимуть належному проведенню досудового розслідування, але в жодному випадку не припущення слідчого або прокурора про можливість існування таких ризиків. Ні клопотання слідчого, ні оскаржувана ухвала не містять чіткого визначення, які саме докази, отримані під час проведення досудового розслідування (а не санкція статті, яка передбачає покарання за вчинення кримінального правопорушення), свідчать про те, що підозрюваним ОСОБА_7 здійснюватиметься переховування від органу досудового розслідування, здійснення тиску на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Оскаржувана ухвала не містить обґрунтування, які докази, досліджені слідчим суддею під час розгляду клопотання, свідчать про те, що особисте зобов`язання, застава або інший більш м`який вид запобіжного заходу не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя навіть не зазначив, що жоден з інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам. Вважає, що будь-які докази на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у клопотанні відсутні, у судовому засіданні слідчому судді іншим чином не повідомлені, що дозволяє зробити висновок про їх відсутність. Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким проживає разом із батьками, зі слів самого ОСОБА_7 страждає на хронічні захворювання. Відмова від дачі показань не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надані стороною обвинувачення докази через свою недопустимість не можуть доводити обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, слідчий суддя помилково вважав такі обставини встановленими. Під час визначення розміру застави суд вийшов за межі п. 2 ч. 2 ст. 182 КПК України та непомірно збільшив її максимальний розмір з 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі наведеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000127 від 19.05.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 .

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти її задоволення; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 ст. 176 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо взяття під варту підозрюваного ОСОБА_7 , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри та вагомість наявних доказів у вчиненні ним кримінального правопорушення, тяжкість злочину, а відтак і тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному провадженні, можливість продовжити злочинну діяльність, а також з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, що є перешкодою для встановлення істини по кримінальному провадженню, ризик незаконного впливу на свідків, і тому слідчий суддя прийшла до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а отже обрала запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Слідчий суддя дослідила існування ризиків, які наведені та ретельно обґрунтовані у клопотанні, та погодилась з ними, а також дослідила й інші обставини, які враховуються при обранні запобіжних заходів, а саме: дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , згідно яких він є особою раніше не судимою, працездатного віку, однак офіційно не працевлаштований, на стан здоров`я не скаржиться, не одружений, осіб, які перебувають на його утриманні не має, а тому дійшов правильного висновку про обрання саме такого виду запобіжного заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованості висунутої підозри ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з наступного.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Згідно тієї ж практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

До того ж, у пункті 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя, у висновках щодо обґрунтованості підозри, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив, а надані прокурором докази на підтвердження висунутої підозри колегія суддів знаходить вагомими.

Отже, доводи захисника щодо відсутності обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки клопотання слідчого містить докази на підтвердження висунутої ОСОБА_7 підозри, які слідчий суддя взяла до уваги, приймаючи відповідне судове рішення.

До того ж, встановлення відповідних фактів та презумпцій є завданням кримінального провадження, якому повинен сприяти й запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Це цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, а саме у рішенні "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, де Суд зазначив: "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою". У рішенні "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року Суд зазначив, що "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким проживає разом із батьками, зі слів самого ОСОБА_7 страждає на хронічні захворювання, не спростовують та не знижують наявність встановлених слідчим суддею ризиків і, у той же час, враховувалися під час розгляду клопотання слідчого, та не є безумовними підставами для обрання іншого запобіжного заходу, ніж був обраний слідчим суддею, і на вірність висновків слідчого судді не впливають. Водночас, всупереч доводам апелянта, слідчий суддя взагалі не брала до уваги відмову підозрюваного від дачі показань, що, нібито, також послугувало підставою для обрання останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника на встановлення невиправдано великого розміру застави є безпідставним, оскільки встановлення розміру застави лежить в площині дискреційних повноважень слідчого судді, а прийняте ним рішення не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 на особисту свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, за вказаних обставин, колегія суддів прийшла до переконання, що ухвала слідчого судді прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, тому підстав для її зміни чи скасування не має.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 30 вересня 2017 року до 28 листопада 2017 року включно, з визначеним розміром застави у сумі 320 000 гривень залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4