Справа № 645/2688/16-к
Провадження № 1-кп/645/115/17
ВИРОК
Іменем України

12 грудня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше судимого 22.06.2015 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, із застосуванням положень ст. 76 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , 24 квітня 2016 року, приблизно о 13 годині, знаходився на гральному майданчику в парку імені Юр`єва, який прилягає до будинку АДРЕСА_2 та спостерігаючи за грою дітей на футбольному полі, побачив, що біля футбольних воріт лежить дитяча куртка, поверх якої знаходиться мобільний телефон марки «S-TELL S3-01», який належав ОСОБА_5 та перебував у користуванні її малолітнього сина ОСОБА_6 .. У ОСОБА_4 виник злочинний намір на заволодіння даним телефоном, в результаті чого він підійшов до футбольних воріт, скориставшись тим, що його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, взяв вищевказаний телефон, тим самим вкрав його, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на суму 296 грн. згідно висновку судово товарознавчої експертизи № 2598 від 28.04.2016 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та надав суду пояснення про обставини вчинення кримінального правопорушення так, як про це зазначено вище у даному вироку, пояснивши, що 24 квітня 2016 року, приблизно о 13 годині, він знаходився на гральному майданчику в парку імені Юр`єва м. Харкова, де спостерігав за грою дітей на футбольному полі, та побачив біля футбольних воріт дитячу куртку, поверх якої знаходиться мобільний телефон, у нього виник намір на задоволення даним телефоном, в результаті чого він підійшов до футбольних воріт, та переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, взяв, вищевказаний телефон, після чого с місця вчинення злочину зник, розпорядившись телефоном на власний розсуд.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до статті 12 КК України, віднесений до середньої тяжкості злочину.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено що він на обліку у КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» не перебуває, перебуває на обліку у КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер» з грудня 2013 року із синдромом залежності від опіоїдів, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий Фрунзенським районним судом м. Харкова 22.06.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, в порядку ст. 75 звільнений від відбування покарання строком на 1 рік, із застосування ст. 76 КК України, за місце мешкання характеризується задовільно.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись статтею 65 КК України, з урахуванням викладеного суд вважає, що міра покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повинна бути обрана в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, оскільки ОСОБА_4 був засуджений 22.06.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком - 1 рік, вчинив злочин у період іспитового строку, суд остаточно призначає покарання у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні малолітню дитину.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно вимог пункту «в» частини першої статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Згідно наданих документів, а саме: свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , обвинувачений має доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якої не позбавлений батьківських прав, згідно відповіді Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено.

Враховуючи вимоги, які викладені в ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році», то суд зобов`язаний з`ясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання.

Надання ж згоди на застосування положень законодавства про амністію з боку потерпілих не є обов`язковою.

Таким чином, є наявними підстави для задоволення клопотання про застосування амністії.

Судом роз`яснюється обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме, що в подальшому протягом десяти років до нього не може бути застосовано амністію.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 94, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі пункту «в» частини першої статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Речовий доказ мобільний телефон «S-Tell S3-01» серійний номер НОМЕР_2 , передані на зберігання до камери схову Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області, після набрання вироком законної сили повернути потерпілій.

Речовий доказ договір № 245-16008215 від 24.04.2016 року про надання ломбардом фінансового кредиту, предметом якого є мобільний телефон «S-Tell S3-01», який зберігається в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1