АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2017 року по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001226 від 14 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні №0001226.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що ані слідчим в клопотанні, ані слідчим суддею не наведено достатніх підстав для висновку, що майно, яке було вилучене під час обшуку 27 грудня 2017 року, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберігає на собі його сліди або місять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вказує на те, що наведено достатніх підстав, що нерухоме майно набуто кримінально протиправним шляхом або отримано юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2017 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області та накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучені під час обшуку 27 грудня 2017 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 , речі.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що вказані у клопотанні речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, тобто, відповідають критеріям ст.98 КПК України, є речовими доказами, відносно яких існує ризик приховування або знищення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Колегією суддів встановлено, що в провадженні CУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001226 від 14 листопада 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України.
Як вбачається з матеріалів, починаючи з 2017 року ОСОБА_6 , виконуючи функції сутенера, організувала діяльність по наданню інтимних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , із залученням до зазначеної діяльності декількох осіб.
Проведеними оперативними заходами і слідчими діями слідством встановлено причетність ОСОБА_6 до вказаного кримінального правопорушення.
27 грудня 2017 року слідством, на підставі ухвали слідчого судді, в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук із залученням працівників УБЗПТЛ ГУНП в Дніпропетровській області, в результаті яких вилучено речові докази у вигляді речей, документів, що мають значення доказів по провадженню.
Згідно ухвали слідчого судді органу досудового розслідування надано дозвіл на вилучення: документації з чорновими записами, що містять відомості щодо графіку виходу повій, копії їх паспортів, чорнових записів щодо розрахунку грошових коштів про надання інтимних послуг та запрошенням на роботу.
Колегія суддів приходить до висновку, що незважаючи на те, що судом не надано дозвіл на вилучення мобільних телефонів і сім карт, рішення слідчим про тимчасове їх вилучення, прийняте самостійно в процесі обшуку, є обґрунтованим, оскільки під час обшуку мобільні телефони були оглянуті та на них виявлено інформацію, яка підтверджує спілкування ОСОБА_6 із клієнтами та повіями. Крім того, в процесі обшуку клієнт місця розпусти підтвердив що домовлявся про отримання інтимних послуг саме за допомогою мобільного зв`язку, отже вилучені мобільні телефони і сім карти є засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 303 КК України, та дозвіл на їх вилучення регламентований ч. 2 ст. 168 КК України.

Згідно матеріалів провадження, вилучені блокноти із чорновими записами містять відомості щодо ведення, обліку надання інтимних послуг зокрема дати, кількості клієнтів та суми отриманих грошових коштів.

Відповідно до постанови старшого слідчого СУ ГУНП України в Дніпропетровській області від 03 січня 2018 року предмети, вилучені 27 грудня 2017 року під час обшуку у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами.
Колегія суддів враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що предмети, вилучені 27 грудня 2017 року під час обшуку у ОСОБА_6 , зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, відповідають критеріям ст.98 КПК України, є речовими доказами, відносно яких існує ризик приховування або знищення, приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вилучене майно.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Що стосується посилань апелянта на відсутність достатніх доказів вчинення особою чи особами кримінального правопорушення та недостатню вмотивованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів оцінює критично з міркувань, наведених вище щодо обґрунтованості підозри у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення та відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2017 року, якою накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучені під час обшуку 27 грудня 2017 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 , речі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4