АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/226/2017 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія : ст.395 КК України Головуючий в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 02.04.2001 вироком Старокиївського районного суду м.Києва за ст.17, ч.І ст.81 КК України ( в редакції 1960 КК року) до покарання у виді позбавлення волі строком 6 місяців;
- 19.06.2001 року вироком Шевченківського районного суду м.Києва за ст. 17, ч.З ст.140; ч.З ст.140, 42, 43 КК України ( в редакції КК 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, звільненого 16.06.2003 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 16 днів;
- 03.09.2007 року вироком Шевченківського районного суду м.Києва за ч.З ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, звільненого по відбуттю 27.08.2010 року,
- 05.07.2012 вироком Шевченківського районного суду м.Києва за ч.2 ст. 309, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, звільненого 14 червня 2015 року по відбуттю строку покарання,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,
В с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком на п`ять місяців.
Строк покарання ОСОБА_8 вказано відраховувати з моменту його поміщення до арештного дому.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання залишено без змін до вступу вироку в законну силу, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: не відлучатись із м.Києва без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Так, ОСОБА_8 , будучи засудженим 05.07.2012 року Шевченківським районним судом міста Києва за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, був звільнений з місць позбавлення волі 14 червня 2015 року по відбуттю строку покарання із встановленням за ним адміністративного нагляду, порушив обов`язки піднаглядних, передбачені Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».
27 квітня 2015 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області на підставі Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» та Кримінально-виконавчого кодексу України за звільненим з місць позбавлення волі ОСОБА_8 встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік та шість місяців.
Відповідно до Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», ОСОБА_8 був зобов`язаний прибути у визначений виправною колонією строк до 17 червня 2015 року в обране ним місце проживання, а саме: за адресою: АДРЕСА_1 і зареєструватися в органі внутрішніх справ.
Проте ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду і несвоєчасне прибуття до обраного місця проживання та реєстрації ОВС без поважних причин не прибув у визначений строк до обраного місця проживання.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вказаний вирок змінити та пом`якшити призначене йому покарання до 1 місяцю арешту.

В доводах апеляційної скарги, обвинувачений вказує на те, що суд встановивши відсутність обтяжуючих обставин, наявність пом`якшуючої щирого каяття, того, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, шкодує про вчинене, негативних наслідків від вчиненого злочину не настало, призначив покарання занадто суворе, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Також апелянт вказує на те, що суд у вироку не навів мотивів необхідності призначення покарання наближеного до максимального розміру, передбаченого санкцією статті, а не мінімального, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України є підставою для зміни вироку в цій частині.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі крім тих доводів, що наводить обвинувачений в своїй апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_8 не мав наміру саме злісного порушення правил адміністративного нагляду, оскільки вважав, що його повинні викликати для реєстрації в органах внутрішніх справ та пояснив в суді, що завжди в таких випадках йому телефонував дільничний інспектор і всі подібні питання вирішувались згідно закону, а тому він вважав, що і на цей раз його викличуть для реєстрації.

Захист просить суд апеляційної інстанції врахувати той факт, що в січні 2016 року у ОСОБА_8 померла дружина, і призначене йому покарання в виді арешту 5 місяців буде саме карою. Більше того, він має намір створити сім`ю, та не має намірів у майбутньому продовжувати злочинну діяльність.
Захисник ОСОБА_9 вважає, що призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, хоч і врахував сукупність даних про його особу, але не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, належним чином не оцінив і не врахував всі обставини кримінального правопорушення та його наслідки, які в сукупності з даними про його особу дають підстави для висновку, що його виправлення можливе протягом меншого строку покарання, ніж визначено судом першої інстанції за ст.395 КК України.
Захисник ОСОБА_9 , будучи неодноразово належним чином повідомленим про день та час розгляду провадження, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України не є перешкодою для проведення апеляційного розгляду у його відсутність.
Обвинувачений ОСОБА_8 , про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином протягом року, проте, до суду не з`явився, і причини своєї неявки суду не повідомив.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом України ; 475)97-ВР від 17.07.1997 року гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
ОСОБА_8 було реалізовано право оскарження судового рішення, і апеляційна скарга прийнята судом.
Разом з тим, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними цій особі правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, чого ОСОБА_8 зроблено не було.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисту, вказуючи при цьому на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у неприбутті без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, за обставин, викладених у вироку, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу не оспорювалися, стосовно них відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувалися, і вони в апеляційній скарзі не оскаржуються.
За встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ст. 395 КК України.
Що стосується розміру покарання, справедливість якого оскаржена ОСОБА_8 та його захисником, то колегія суддів вважає, що призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та його особі.
Так, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, з зазначенням цього у вироку, врахував тяжкість вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте перебуває на обліку у лікаря нарколога, раніше неодноразово судимий, за місцем попереднього відбування покарання характеризується негативно.
Крім того, суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 щире каяття, та не встановив обставин, що обтяжують покарання.
Наведене свідчить про те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_8 були враховані в тому числі й обставини, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах.
З врахуванням всіх наведених обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 покарання за ст. 395 КК України у виді арешту в межах санкції названого Закону про кримінальну відповідальність.
Саме таке покарання на думку колегії суддів є справедливим, адже буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нового злочину.
При розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не було встановлено підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_8 , як про це просили в апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник.
Не є підставою для зміни чи скасування вироку й доводи апеляційної скарги захисника про наміри обвинуваченого в майбутньому створити сім`ю та не вчиняти більше злочинів, адже, наміри особи не є обставинами, які враховуються судом, відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання. Інші обставини, наведені в апеляційних скаргах були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
А відтак, колегія суддів вважає вирок законним та обґрунтованим і не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 .

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 за ст.395 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
__________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4