Справа № 372/2597/17
Провадження 1-кс-744/17
ухвала
Іменем України
06 вересня 2017 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю слідчого СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 ,

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001394 від 28.08.2017 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке обґрунтовує тим, що 28.08.2017 року до ЧЧ Обухівського ВП ГУНП в Київській області надійшла заяява від гр. ОСОБА_4 , про те, що Працівники ОСББ «Солнєчний луч» та працівники Державної виконавчої служби шахрайським шляхом заволоділи його нерухомим майном, а саме машиномісцем, що за адресою: АДРЕСА_1 . В межах зазначеного провадження розглядаються питання щодо незаконного заволодіння належним потерпілому ОСОБА_4 , на праві власності майном, а саме: машиномісцем № НОМЕР_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та було придбане ним на підставі Договору купівлі-продажу від 29.12.2011 року. Реєстраційний номер машиномісця № НОМЕР_1 як об`єкта нерухомого майна є 231. Станом на дату звернення із повідомлення про злочин, зазначене майно було придбане за 78938,41 грн. громадянкою України ОСОБА_5 , іпн. НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , адреса; АДРЕСА_3 . Водночас на момент купівлі продажу машиномісця № 3 майно перебувало під арештом з 22.09.2016 року номери записів про обтяження № 16529882 та № 16680510 на підставі постанови Голосіївського районного відділу ДВС № 52138871 винесеною державним виконавцем ОСОБА_6 . Зважаючи на те, що особи, які організували незаконну схему щодо заволодіння майном, дізнались про те, що потерпілий почав захищати свої права та охоронювані законом інтереси, існує висока ймовірність подальшого відчуження згаданого майна третім особам, щоб уникнути його (майна) фізичного повернення у власність потрепілого, а також знищення речових доказів по справі. До того ж ціна, за якою було продане зазначене майно, не відповідає його ринковій вартості, а тому у випадку відшкодування потерпілому ОСОБА_7 збитків, пов`язаних із втратою майна, тобто повернення грошових коштів, сплачених за машиномісце № НОМЕР_1 , його права та охоронювані законом інтереси як власника відновлено не буде. 31.08.2017 року слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні машиномісця № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер машиномісця № НОМЕР_1 як об`єкта нерухомого майна є 231, що знаходиться у власності громадянки України ОСОБА_5 , іпн. НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 . Одночасно, в ході досудового розслідування встановлено, що невідомим особами через брокерів здійснюються повторні спроби відчужити вказану земельну ділянку, таким чином існують достатні підстави вважати, що у разі незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, вказаний речовий доказ може бути відчужений на користь інших осіб, які не с законними володільцями.

Заслухавши слідчого СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області, який підтримав дане клопотання, дослідивши копії документів, якими обґрунтовується доводи клопотання, суд приходить до висновку про його задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно вимог ч.5 ст.173 КПК України в ухвалі про арешт майна має бути зазначено: а) перелік майна, яке підлягає арешту; б) підстави застосування арешту; в) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі; г) заборону розпоряджатися або користуватися майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно; д) порядок виконання ухвали.

Внесене клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України, матеріалам клопотання, а також слідчим в судовому засіданні, доведено достатність даних про здійснення досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення, тому з метою запобігання можливим фактам продажу майна, а його арешт передбачає заборону особам, у володінні яких перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, є підстави для задоволення клопотання, оскільки у судовому засіданні встановлено усі, передбачені ст.132, 173 КПК України, підстави до задоволення внесеного слідчим клопотання.

Відповідно до ст. 107 КПК клопотання про застосування технічних засобів фіксування не надходило, фіксація процесуальної дії не здійснювалася.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на машиномісце № НОМЕР_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер машиномісця № НОМЕР_1 як об`єкта нерухомого майна є 231, що знаходиться у власності громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1