печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу пріоритетних доручень управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:
Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу пріоритетних доручень управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно- правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного 04.12.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004873, звернувся до слідчого судді із клопотанням про про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_5 .

Під час розгляду прокурор ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 підтримали вказане клопотання, посилаючись на обставини у ньому викладені, просили його задовольнити. Зокрема, клопотання обґрунтовано наступним. Генеральною прокуратурою України здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0004873 від 04.12.2017 зокрема за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні замаху на заздалегідь не обіцяне сприяння ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , як учасникам злочинної організації, та здійсненні дій по створенню умов, які сприяють їх злочинній діяльності, вчиненому організованою групою, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 256 КК України.

Досудове розслідування вказує на те, що у березні 2010 року колишній Президент України ОСОБА_11 організував та очолив злочинну організацію з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі проти державної власності, до складу якої за різних обставин увійшли, у тому числі, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Учасниками злочинної організації в період з 2010 року по 2014 рік створено та придбано понад 400 підприємств, як резидентів так і не резидентів України, для здійснення фіктивного підприємництва, які використовувалися для вчинення злочинів.

Місцями розташування учасників злочинної організації її керівниками визначено офісні приміщення в бізнес-центрі «Арена Сіті» за адресою: місто Київ, перехрестя вулиць Червоноармійської (Великої Васильківської) та Басейної, 1-3/2, літера «А»; в бізнес-центрі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , башта « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; а також офісні приміщення за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 та інші приміщення, які використовувалися на підставі відповідних договорів.

У період з березня 2010 року по лютий 2014 року учасниками злочинної організації вчинено низку тяжких та особливо тяжких злочинів в результаті чого державі заподіяно збитків на загальну суму понад 109 млрд. грн.

З початку 2014 року учасники злочинної організації, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за вчинені злочини, переховуються на території Російської Федерації, але продовжують свою злочинну діяльність, у тому числі на території України та інших держав, легалізуючи майно, яким незаконно заволоділа, виводячи активи з України, та вчиняючи інші злочини.

З метою убезпечення діяльності злочинної організації на початку 2014 року її учасники вступили у злочинну змову з керівником Служби оперативної інформації та міжнародних зв`язків Федеральної служби безпеки Російської Федерації ОСОБА_12 та іншими працівниками правоохоронних і розвідувальних органів Російської Федерації на використання останнім свого службового становища для створення умов, які сприяють їх злочинній діяльності шляхом надання інформації, документів, технічних пристроїв, доступу до агентурної мережі та спеціальних засобів на території України та здійсненню інших дій в інтересах злочинної організації.

На початку вересня 2017 року, діючи за попередньою змовою з працівниками Федеральної служби безпеки Російської Федерації, які мали намір встановити контроль за політичними процесами в Україні, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вступили з громадянином України ОСОБА_13 , апатридом ОСОБА_5 та іншими особами, у злочинну змову, створивши організовану групу з метою захоплення державної влади в Україні шляхом схилення громадян до акцій непокори діючій владі з метою подальшого її повалення, зайняття підконтрольними особами посад в органах державної влади та правоохоронних органах, та сприяння ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , як учасникам злочинної організації.

При цьому вказані особи достовірно знали, що відповідно до існуючих загальновизнаних норм суспільства, які закріплені у чинному законодавстві України та міжнародно-правових договорах, державна влада визначається як діяльність системи органів, які за своєю сутністю здатні підпорядковувати своїй волі поведінку людей та діяльність об`єднань, що знаходяться на території держави. Визначальними ознаками державної влади, які відрізняють її від іншої владно-управлінської діяльності, є такі: в країні існує тільки одна державна влада; вона поширюється на всіх членів суспільства, має у своєму розпорядженні специфічній апарат державного примусу, встановлює формально обов`язкові для всього населення загальні правила поведінки.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Безпосередньо державна влада в Україні здійснюється Президентом України, Верховною Радою України, Кабінетом міністрів України, центральними органами виконавчої влади та їх структурними підрозділами, місцевими державними адміністраціями та їх структурними підрозділами, іншими органами виконавчої влади та їх структурними підрозділами, Конституційним Судом України, судами загальної юрисдикції.

На виконання злочинного наміру щодо сприяння учасникам злочинної організації, фінансування та вчинення дій, спрямованих на повалення державної влади в Україні, працівники Федеральної служби безпеки Російської Федерації, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 та інші особи розподілили між собою ролі у вчиненні злочину.

Зокрема, працівники Федеральної служби безпеки Російської Федерації, використовуючи повноваження керівника Служби оперативної інформації та міжнародних зв`язків Федеральної служби безпеки Російської Федерації, шляхом надання інформації, документів, технічних пристроїв, доступу до агентурної мережі та спеціальних засобів Федеральної служби безпеки повинні були сприяти налагодженню спілкування ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 і ОСОБА_5 , а також передачі грошових коштів ОСОБА_13 і ОСОБА_5 на території України, приховано від правоохоронних органів України.

ОСОБА_9 повинен був підшукати грошові кошти в розмірі 1 млн. доларів США щомісячно на період жовтня-грудня 2017 року для передачі ОСОБА_13 і ОСОБА_5 та сформувати перелік завдань, в яких останні повинні були сприяти учасникам злочинної організації.

ОСОБА_10 повинен був забезпечити передачу ОСОБА_13 і ОСОБА_5 підшуканих ОСОБА_9 грошових коштів та передавати визначений останнім перелік завдань для сприяння злочинній організації.

ОСОБА_13 повинен був забезпечити отримання від ОСОБА_10 на території України переданих ОСОБА_9 грошових коштів та переліку завдань для сприяння злочинній організації, приховану передачу їх ОСОБА_5 , та у подальшому виконання вказівок останнього в інтересах інших співучасників.

ОСОБА_5 повинен був організувати дії по насильницькому захопленню вищої державної влади в Україні в особі влади Президента України та Верховної Ради України; підшукати та схилити до вчинення злочину інших осіб, забезпечити конспіративність дій співучасників; сформувати спеціальний нелегальний фонд за рахунок грошових коштів, приховано переданих ОСОБА_9 через ОСОБА_10 і ОСОБА_13 ; забезпечити їх витрачання на фінансування дій по захопленню державної влади в Україні; схилити громадян до акцій непокори діючій владі з метою подальшого її повалення; забезпечитим зайняття підконтрольними особами посад у вищих органах державної влади та правоохоронних органах, та у подальшому сприяти ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , як учасникам злочинної організації.

На виконання злочинного наміру працівники Федеральної служби безпеки Російської Федерації, на початку жовтня 2017 року, використовуючи службові повноваження, шляхом надання інформації, документів, технічних пристроїв, доступу до агентурної мережі та спеціальних засобів Служби оперативної інформації та міжнародних зв`язків Федеральної служби безпеки Російської Федерації, сприяли налагодженню спілкування ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 і ОСОБА_5 , а також передачі грошових коштів ОСОБА_13 і ОСОБА_5 на території України, приховано від правоохоронних органів України.

У свою чергу ОСОБА_9 , перебуваючи в період жовтня-листопада 2017 року у місті Москва Російської Федерації, діючи за попередньою змовою з працівниками Федеральної служби безпеки Російської Федерації, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 і ОСОБА_5 , виконуючи відведену йому роль підшукав та надав ОСОБА_10 для передачі ОСОБА_13 і ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 327 000 доларів США і 125 000 Євро та перелік завдань для сприяння учасникам злочинної організації у вигляді заходів до закриття кримінальних проваджень щодо її учасників, зняття арештів з їх майна.

ОСОБА_10 , діючи відповідно до плану вчинення злочину, за попередньою змовою з вищевказаними співучасниками передав ОСОБА_13 отримані від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 1 15 000 доларів США (115 000 х 26,58 = 3 056 700 грн.), які ОСОБА_13 одержав 11.10.2017 приблизно о 23:00 год., знаходячись поблизу станції метро «Петрівка» у Оболонському районі на проспекті Оболонському у м.Києві.

У подальшому, ОСОБА_5 надав вказівку ОСОБА_13 про передачу частину вказаних грошових коштів іншим учасникам організованої групи з метою фінансування дій по захопленню державної влади в Україні, що призвело до тяжких наслідків у вигляді групового порушення громадського порядку, масових заворушень, перешкоджання нормальній роботі будівлям, які забезпечують діяльність органів державної влади, та функціонування громадського транспорту. Вищевказану вказівку ОСОБА_13 виконав.

Також частину одержаних грошових коштів ОСОБА_13 і ОСОБА_5 використали на власні потреби. Про джерела витрачання вищевказаних коштів ОСОБА_13 відзвітувався ОСОБА_10 і ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_10 , продовжуючи діяти відповідно до плану вчинення злочину, за попередньою змовою з вищевказаними співучасниками передав ОСОБА_13 отримані від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 125 000 Свро (125 000 х 31,04 = 3 880 000 грн.) та 2 000 доларів США (2 000 х 26,42 = 52 840 грн.), які ОСОБА_13 одержав у другій половині 19.10.2017, знаходячись у Оболонському районі на проспекті Оболонському у м. Києві.

У подальшому, ОСОБА_5 надав вказівку ОСОБА_13 про передачу частину вказаних грошових коштів іншим учасникам організованої групи з метою фінансування дій по захопленню державної влади в Україні, що призвело до тяжких наслідків у вигляді групового порушення громадського порядку, масових заворушень, перешкоджання нормальній роботі будівлям, які забезпечують діяльність органів державної влади, та функціонування громадського транспорту. Вищевказану вказівку ОСОБА_13 виконав.

Також частину одержаних коштів ОСОБА_13 і ОСОБА_5 використали на власні потреби. Про джерела витрачання вищевказаних коштів ОСОБА_13 відзвітувався ОСОБА_10 і ОСОБА_9 .

Продовжуючи діяти відповідно до відведеної йому ролі у вчиненні злочину, ОСОБА_10 за попередньою змовою з вищевказаними співучасниками організував передачу ОСОБА_13 грошових коштів у розмірі 210 000 доларів США (210 000 х 26,87 = 5 642 700 грн.), які останній повинен був отримати 29.11.2017 та витратити на фінансування дій по захопленню державної влади, але не довів свій злочинний намір до кінця у зв`язку з тим, що злочинна діяльність ОСОБА_13 була припинена правоохоронними органами України.

Крім цього, діючи відповідно до відведеної йому ролі у вчиненні злочину, ОСОБА_9 повинен був підшукати та надати ОСОБА_10 для передачі ОСОБА_13 і ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1 млн. доларів США для фінансування дій по захопленню державної влади, але також не зміг довести свій злочинний намір до кінця у зв`язку з затриманням правоохоронними органами ОСОБА_13 та припиненням його злочинної діяльності.

Також, у зв`язку з затриманням ОСОБА_13 , іншими учасниками організованої групи в особі працівників Федеральної служби безпеки Російської Федерації, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та інших співучасників, не було доведено до кінця їх злочинний намір щодо фінансування дій по поваленню державної влади в Україні.

Перебуваючи у розшуку, ОСОБА_5 , шляхом координації дій співучасників, продовжив дії по поваленню державної влади в Україні, переслідуючи, в тому числі, мету сприяння ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , як учасникам злочинної організації.

05.12.2017 о 08 год. 10 хв. ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Після повідомлення ОСОБА_5 про затримання та складення протоколу про затримання в порядку ст. 208 КПК України, останній втік від працівників Служби безпеки України та слідчих Генеральної прокуратури України за допомогою співучасників під час організованих ними масових заворушень на вулиці Трьохсвятительській у місті Києві.

У зв`язку із втечею ОСОБА_5 від правоохоронних органів та не встановлення його місцезнаходження, останнього оголошено у розшук.

08.12.2017 місце переховування ОСОБА_5 встановлено та останнього затримано в порядку ст. 208 КПК України.

10.12.2017 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 256 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема матеріалами ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 06.10.2017, матеріалами ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, які отримані в результаті виконання доручення прокурора від 11.10.2017, 28.11.2017, 29.11.2017 показаннями свідка ОСОБА_14 від 11.10.2017,12.10.2017,19.10.2017, 28.1 1.2017, свідка ОСОБА_15 від 11.10.2017, 12.10.2017, 19.10.2017, 28.11.2017, свідка ОСОБА_16 від 04.12.2017, протоколом огляду та вручення грошових коштів від 11.10.2017 та 19.10.2017, протоколом огляду місця події автомобіля Porsche Cayenne д.н.з. НОМЕР_1 , постановою про визнання речових доказів від 04.12.2017, протоколом огляду речей і документів від 05.12.2017, матеріалами, які отримані в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій та іншими матеріалами кримінального провадження.

У провадженні встановлені ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може продовжити переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають важливе значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, відповідно до ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є середньої тяжкості і передбачає можливість призначення покарання на строк до п`яти років позбавлення волі, що вже само по собі може бути вагомою підставою і мотивом для підозрюваного переховуватися від слідства та суду і це підтверджено фактичними обставинами кримінального провадження. Зокрема, підозрюваний ОСОБА_5 втік від працівників Служби безпеки України та слідчих Генеральної прокуратури України за допомогою невстановлених на теперішній час співучасників під час організованих ними масових заворушень на вулиці Трьохсвятительській у місті Києві.

Вказане свідчить, що ОСОБА_5 вживає всіх можливих заходів, в тому числі використовуючи інших осіб, для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 після втечі від органу досудового розслідування та оголошення у розшук, продовжив свою злочинну діяльність, спрямовану на повалення державної влади в Україні, переслідуючи, в тому числі, мету сприяння ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , як учасникам злочинної організації.

При цьому ОСОБА_5 діяв скритно. Згідно матеріалів отриманих в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій ОСОБА_5 здійснював свою протиправну діяльність у завуальованій формі, використовуючи засоби конспірації постійно змінював автомобілі, номера мобільних телефонів, спілкувався з іншими особами лише через спеціалізовані інтернет програми з метою уникнення документування його злочинної діяльності.

Водночас інші невстановлені на теперішній час співучасники допомагають ОСОБА_5 застосовувати заходи конспірації, постійно скритно змінювали місце його перебування, приховуючи його від правоохоронних органів, які уповноважені здійснювати розшук підозрюваного.

Крім цього разом із ОСОБА_5 слідством встановлено інших осіб, причетних до вчинення інкримінованих йому злочинів, зокрема ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які на теперішній час можуть організовувати та координувати із ОСОБА_5 дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності правоохоронних органів по документуванню вчинення злочину з метою ухилення від кримінальної відповідальності, зокрема можуть здійснювати тиск на свідків з числа осіб, які отримували грошові кошти, з метою зміни ними показань.

Одним із підтверджень цьому є відомості про організацією погроз з боку співучасників ОСОБА_5 на адресу слідчого у кримінальному провадженні, що необхідно розцінювати як тиск на розслідування злочину.

Таким чином на теперішній час у слідства є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 у разі не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, матиме можливість сприяти вказаним особам в ухиленні від кримінальної відповідальності інших співучасників, узгоджувати з ними свої та їх дії, зміст свідчень, чим перешкоджати встановленню обставин кримінального провадження та приховати вчинені ними кримінальні правопорушення, у тому числі шляхом вчинення нових злочинів, а також перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, у тому числі здійсненням тиску на орган досудового розслідування.

На наявність ризику продовження злочинної діяльності та намагання приховати вже вчинені злочини вказує і характер інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, а саме сприяння у складі організованої групи чітко структурованій злочинній організації із задіянням значної кількості фізичних та матеріальних ресурсів, тривалість вчинення, завуальованість схеми вчинення злочину із чітким розподілом функцій кожного співучасника, вжиття заходів щодо маскування та приховання злочинних дій, стійкість сформованих злочинних намірів та нехтування будь-яких суспільних інтересів, окрім власних, інших співучасників та членів злочинної організації, матеріальних та владних інтересів.

Отже, сторона обвинувачення вважає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, окрім цілодобового домашнього арешту, не забезпечать запобігання існуючим у кримінальному провадженні ризикам.

Застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків, не усунуть ризик спілкування з причетними до вчиненого злочину особами, а також тиску на свідків у кримінальному провадженні, оскільки при таких запобіжних заходах, забороняючи спілкування з конкретними особами, орган досудового розслідування розкриває їх дані, що на цій стадії розслідування є недопустимим, так як створить небезпеку цим особам.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту тільки у певний час доби також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_5 , не перебуваючи дома, матиме можливість контактувати з іншими співучасниками, й надалі узгоджувати з ними свої злочинні дії за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо відслідкувати а ні гласними, а ні негласними засобами контролю.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КК України за скоєння вказаного злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , передбачено основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Наведене ще раз свідчить про те, що жоден інший, більш м`який запобіжний захід, крім цілодобового домашнього арешту, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Позиція, яка викладена даному клопотанні про застосування запобіжного заходу, повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та принципам конвенційного прецедентного права.

Так, у справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010 року п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

В рішеннях Європейського суду існує розширене трактування терміну обґрунтована підозра, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, 8егіез А, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року). Будь-яка стороння особа може бути переконаною в тому, що ця особа причетна до даного кримінального провадження.

Таким чином, приймаючи до уваги викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків та виконання завдань кримінального провадження, сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тбілісі, апатрида, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місяці за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_9 . Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного наступні обов`язки:прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні;повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому або прокурору документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 категорично заперечували проти задоволення клопотання, подавши письмові заперечення, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість. Так, сторона захисту вказувала на відсутність статусу підозрюваного у ОСОБА_5 у будь-якому кримінальному провадженні, будь-яких даних які б свідчили про обґрунтованість пред`явленої підозри, відсутність ризиків та підтверджень на їх існування. Зокрема сторона захисту зазначає. Так згідно матеріалів клопотання про обрання запобіжного заходу розслідування щодо інкримінованих подій було розпочато 18.05.2017 р. у кримінальному провадженні № 0001533. В той час, як згідно наявної в єдиному реєстрі судових рішень ухвали від 13.11.2017 р. у справі № 757/67599/17-к у кримінальному провадженні № 0001533 здійснювалось розслідування злочину передбаченого ч. 2 ст. 256 КК України за фактом підробки договорів про надання правової допомоги з метою сприяння учасникам злочинної організації, шляхом перешкоджання у виконанні рішення суду в частині спеціальної конфіскації майна (грошових коштів), що належать злочинній організації.

Також в матеріалах клопотання наявний рапорт начальника Головного управління СБУ у м. Києві та Київської області ОСОБА_17 щодо ніби то наявності інформації про те, що наявна інформація про намір ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вступити в змову з представниками бізнес кіл України та РФ з метою захоплення державної влади. Проте, відсутні дані про внесення відомостей викладених в рапорті до ЄРДР, доручення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також про об`єднання даного кримінального провадження із кримінальним провадженням № 0001533.

Таким чином, відсутні будь-які підстави вважати, що в межах кримінального провадження № 0001533 здійснювалось досудове розслідування обставин інкримінованих ОСОБА_5 .

Також згідно постанови про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження від 05.12.2017 р. прокурором ОСОБА_20 було зазначено, що ОСОБА_18 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 256 КК України та прийнято рішення виділити в окреме провадження, з кримінального провадження № 0001533, матеріали досудового розслідування за підозрою у ОСОБА_13 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 256 КК України. Виділеним матеріалам було присвоєно № 0004881 від 05.12.2017 р.

Таким чином очевидним є те, прокурор ОСОБА_20 незаконно вніс у постанову відомості про виділення з матеріалів кримінального провадження матеріалів не лише за ст. 256, а й за ст. 28 КК України, яка не була предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001533.

Також у доданих до клопотання матеріалів не додано жодних матеріалів, що підтверджують об`єднання матеріалів досудового розслідування № 0004881 та № 0004873, а тому у органів досудового розслідування відсутні будь-які підстави для повідомлення про підозру ОСОБА_18 у кримінальному провадженні № 0004873.

Окрім того, підтвердженням того факту, що ОСОБА_5 не набував статусу підозрюваного у будь-якому кримінальному провадженні є той факт, що 08.12.2017 року його було затримано в рамках кримінального провадження № 0004873 від 04.12.2017 року у порядку, передбаченому статтею 208 КПК України та у той самий день було вручено підозру у вказаному провадженні датовану 05.12.2017 року.

Окремо сторона захисту вказує на те, що без попереднього повідомлення та участі захисників ОСОБА_5 , із прямим та зумисним порушенням права на захист, 10.12.2017 року було вручено повідомлення про зміну раніше оголошеної підозри та перекваліфіковано інкриміновані йому діяння на злочин середньої тяжкості передбачений ч.І ст.256 КК України. Так, у відповідності до ч.І ст.279 КПК України, у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

У зміненому повідомленні про підозру ОСОБА_5 не наведено жодних вагомих, об`єктивних та значущих підстав, які б вказували на причини такої раптової перекваліфікації особи, яку затримували та позбавили свободи з неабияким публічним та медійним розголосом та запалом.

У справі «Мансіні проти Італії» (Маncini v. Іtаly, заява № 44955/98, рішення від 02.08.2001 р. п. 17) Європейським судом з прав людини було констатовано, що тримання особи під вартою так само як і домашній арешт є обмеженням свободи в розумінні ст. 5 § 1 (с) Конвенції.

Відповідно до ст.177 КПК, що повністю відповідає вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків того, що особа може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, відповідно до ст. 194 КПК на прокурора покладається обов`язок доведення наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно з статтею 5 § 1 (с) Конвенції, затримання особи дозволяється «за наявності розумної підозри у вчиненні нею правопорушення». Суд також зазначив, що «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції, «передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин» (див. рішення у справі «Фокс, Кемпбел та Гарлі проти Великобританії», рішення від 27 березня 1991 року, заяви №№12244/86;12383/86,п32).

Згідно ст.1 Кримінального процесуального Кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 4 КПК України кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи із тексту повідомлення про підозру, ОСОБА_5 підозрюється у замаху на заздалегідь не обіцяне сприянні ОСОБА_9 і ОСОБА_10 як учасникам злочинної організації та здійснення дій по створенню умов, які сприяють їх злочинній діяльності, вчиненому організованою групою, повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 256 КК України.

За ч. 2 ст. 256 КК України, яка (в тому числі публічно у засобах масової інформації) оголошена службовими особами прокуратури, об`єктивну сторону даного злочину створює заздалегідь не обіцяне сприяння учасникам злочинних організацій та укриття їх злочинної діяльності шляхом надання приміщень, сховищ, транспортних засобів, інформації, документів, технічних пристроїв, грошей, цінних паперів, а також заздалегідь не обіцяне здійснення інших дій по створенню умов, які сприяють їх злочинній діяльності, вчинені службовою особою або повторно.

Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі (ч.І ст.15).

При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання) - Постанова ПВСУ від 7 лютого 2003 р. № 2.

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Відповідно до статті 26 КК співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Тому в разі, коли із групи осіб, які вчинили злочин, лише одна особа є суб`єктом злочину, а решта осіб унаслідок неосудності або у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, чи з інших підстав не можуть бути суб`єктами злочину, дії винної особи, яка за таких обставин притягується до кримінальної відповідальності, не можна розглядати як вчинення злочину групою осіб.

Згідно ч.І ст.27 цього Кодексу співучасниками злочину, поряд із виконавцем, є організатор, підбурювач та пособник. Виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, вчинила злочин, передбачений цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому необхідно, щоб змова відбулася до початку вчинення злочину, але не на стадії замаху і не під час його вчинення.

Злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи (ч.3 ст.28).

У деяких випадках, коли у вчиненні злочину брали участь декілька осіб, одна з яких не була обізнана про протиправність вчинюваних нею дій, суди такі дії помилково кваліфікували за ознакою вчинення злочину групою осіб (Лист Верховного Суду України від 01.11.2008, "Узагальнення практики розгляду судами справ про злочини проти власності").

Таким чином, у повідомленні про підозру ОСОБА_5 невірно застосований кримінальний закон, оскільки замах (ч. 1 ст. 15), вчинений організованою групою (ч. 3 ст. 28), що передбачає наявність прямого умислу у співучасників, що завжди виникає заздалегідь, виключає одночасну правову кваліфікацією, визначену ст. 256 КК України, яка грунтується на заздалегідь не обіцяному сприянні учасникам злочинних організацій та укриття їх злочинної діяльності.

Крім того, за ч. 3 ст. 28 КК України організовану групу становлять три і більше осіб, в той час як за змістом повідомлення про підозру у сприянні злочинній організації підозрюються лише дві особи - ОСОБА_5 і ОСОБА_13 .

Пленуму Верховного Суду України у Постанові «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23 грудня 2005 р. N9 13, вказав на те, що суди мають досліджувати докази не лише стосовно конкретних злочинів, а й щодо тих ознак, які вказують на їх вчинення саме організованою групою чи злочинною організацією, щодо виду об`єднання, мети його створення і плану злочинної діяльності.

За вимогою Пленуму ВСУ суди мають ретельно з`ясовувати характер дій тих осіб, котрих органи досудового слідства визнали організаторами злочинної діяльності стійких об`єднань чи вчинення конкретних злочинів у простих формах співучасті (п.2).

При цьому слід ураховувати, що відповідно до ч. 3 ст. 27 КК організатором є особа, яка організувала вчинення злочину (злочинів) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням, а також особа, яка утворила організовану групу або злочинну організацію чи керувала нею, або особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування злочинної діяльності такої групи або організації (п.2).

Керування підготовкою злочину (злочинів) виявляється у спрямуванні дій виконавця, пособника, підбурювача на готування до одного чи декількох злочинів.

Керування вчиненням злочину (злочинів) передбачає спрямування зусиль інших співучасників на безпосереднє виконання діянь, що становлять об`єктивну сторону складу злочину (діяння виконавця), або на забезпечення такого виконання (діяння пособника та підбурювача) - п.3.

Не ставлячи під сумнів викладені в повідомленні про підозру фактичні обставини створення та існування злочинної організації під організаційним керівництвом колишнього Президента України ОСОБА_11 , до складу якої за даними органів досудового розслідування увійшли ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , захист заперечує проти висунутої безпосередньо ОСОБА_5 підозри по суті, з огляду на таке.

Органом досудового розслідування за текстом і змістом документа визначено мету створення злочинної організації як таку, що спрямована на вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності.

Одночасно, ОСОБА_5 за точним змістом повідомлення про підозру інкримінується сприяння цій злочинній організації шляхом схилення громадян до акцій непокори існуючій владі з метою подальшого її повалення, зайняття підконтрольними особами посад в органах державної влади та правоохоронних органах, та подальшому сприянні ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , як учасникам (а не організатору) злочинної організації, до якої вони за даними слідства увійшли з метою незаконного заволодіння державною власністю, завдавши збитки у розмірі 109 млрд.грн. діями, що мали місце протягом 2010- 2014 року.

Отже, визначена стороною обвинувачення мета створеної ОСОБА_11 злочинної організації та її учасників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 явно не співпадає із пред`явленою ОСОБА_5 підозрою.

Більш того, в наданих для вирішення питання про застосування запобіжного заходу матеріалах відсутні відомості, які б вказували на умисел організатора злочинної організації та її учасників (враховуючи їх корисливий мотив) на вчинення дій, які інкримінуються ОСОБА_5 .

Неконкретним, вочевидь, використаним обвинуваченням для штучного посилення змісту документу є незабезпечене доказами посилання слідчого і прокурора на легалізацію і вивід активів з України, без яких-небудь вказівок на визначення участі ОСОБА_5 в цьому.

Також за текстом повідомлення про підозру ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вступили у злочинну змову з ОСОБА_13 і ОСОБА_5 , створивши злочинну організацію з метою захоплення державної влади в Україні з метою, визначеною вище.

За таких обставин не ясно, якій саме злочинній організації, на думку слідства сприяв ОСОБА_5 (створеній у 2010 році ОСОБА_11 або іншій - з невідомим організатором, учасниками якої також були ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , мета створення і існування якої не конкретизоване у прив`язці до пред`явленої ОСОБА_5 підозри).

Про неконкретність підозри також свідчить використання органом досудового розслідування різних за змістом понять щодо кваліфікуючих ознак злочинів таких, як «злочинна організація» та «організована група», що також явно вказує на неприналежність ОСОБА_5 до будь-якої із визначених форм злочинної співучасті.

Явно безпідставною і штучно створеною, за вище викладених обставин, виглядає версія обвинувачення про існування спільного злочинного наміру із розподіленням ролей між ФСБ Росії, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з одного боку, та ОСОБА_21 і ОСОБА_5 з іншого.

Також із повідомлення про підозру не випливає, які конкретно дії у чіткий період часу були вчинені ОСОБА_5 задля сприяння злочинній організації чи злочинній групі з вказівкою на конкретні події (часу, місця), що відбувалися у Державі, із зазначенням акцій ним організованих з метою, яка відповідала меті злочинної організації за гроші, що нею для цієї мети надавалися.

З тексту повідомлення про підозру дії (такі як надання приміщень, сховищ, транспортних засобів, інформації, документів, технічних пристроїв, грошей, цінних паперів, а також заздалегідь не обіцяне здійснення інших дій по створенню умов, які сприяють їх злочинній діяльності), що утворюють об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 256 КК України, були вчиненні ФСБ Росії або вказаними обвинуваченням співучасниками злочинної організації (групи), а не ОСОБА_5 .

Доказів отримання ОСОБА_5 грошових коштів або будь-яких контактів з ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 з приводу сприяння злочинної організації ОСОБА_11 стороною обвинувачення не надано.

Згідно ч.2 ст.1 Кримінального кодексу України цей Кодекс визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду - ст.2 КК України.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом - ст.3 КК України.

У відповідності із ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально- правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч.І ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

У відповідності із ст.39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Отже, виходячи з положень ст.ст.1, 4, 11 КК України, такі дії не створюють передумов для притягнення до кримінальної відповідальності, а навпаки, перешкоджання їм за ст.340 цього Кодексу є діянням, що переслідується у кримінальному порядку.

Крім того, обвинуваченням не надано доказів незаконності проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій, організованих ОСОБА_5 з метою сприяння злочинній організації, в тому числі не представлено документарно підтверджених даних притягнення до кримінальної відповідальності конкретних осіб за вчинення таких злочинів, як масові заворушення, хуліганство та інших порушень громадського порядку, які б охоплювалися умислом ОСОБА_5 і сприяли меті злочинної діяльності ОСОБА_9 і його співучасників.

За своєю сутністю такий склад злочину являє собою сприяння діяльності вже наявної злочинної організації, а за юридичною конструкцією означає причетність до кримінального правопорушення, визначеного ст.255 (Створення злочинної організації).

Тим не менше, незважаючи на те, що Генеральний прокурор стверджував про існування беззаперечних доказів вини ОСОБА_18 у інкримінованих злочинах, до клопотання не надано жодного документу, який дозволив би дійти висновку щодо обґрунтованості підозри.

Єдиними «доказами» є рапорти працівників СБУ та покази агентів СБУ із зміненими анкетними даними.

Агенти ОСОБА_22 та ОСОБА_23 стверджують, що вони спілкувались із ОСОБА_24 та ОСОБА_25 і саме вони нібито передавали кошти ОСОБА_26 .

Більше того, покази даних осіб містять велику кількість очевидно недостовірно інформації.

Так 11.10.2017 р. ОСОБА_23 з ОСОБА_27 були вперше допитані і повідомили, що в ніч з 11 на 12 жовтня 2017 р. вони вперше отримали наказ від ОСОБА_25 передати кошти ОСОБА_26 .19.10.2017 р. ОСОБА_23 з ОСОБА_27 давали свідчення в проміжку часу з 11:00 до 12:30 і в своїх показах описали подія вечора цього ж дня.28.11.2017 р. вони давали свідчення щодо подій 29.11.2017 р. Згідно повідомлення про підозру ОСОБА_22 і ОСОБА_23 29.11.2017 р. мали передати ОСОБА_26 210 000 доларів США, в той час як вони у своїх показах говорили про 10 000 доларів США.

Згідно їх показів кожен раз отримавши кошти вони передавали їх СБУ для процесуального оформлення передачі, в той час як до матеріалів додано лише один протокол вручення грошових коштів.

Окрім того, сторона захисту вказує на те, що з моменту повернення в Україну представники влади та лояльні до них особи намагались сформувати в суспільстві думку, до ОСОБА_18 та РНС є агентами кремля, та існують за кошти спецслужб РФ та оточення ОСОБА_28 .

І практично через місяць такої дискредитаційної кампанії проти ОСОБА_18 та РНС СБУ заявляє про те, що вони сприяють ОСОБА_24 .

Сторона обвинувачення стверджує про існування наступних ризиків: можливістю переховування від органів досудового розслідування; незаконний вплив на свідків.

Сторона захисту наполягає на тому, що відповідно до ч. 5 ст. 132 та ст. 184 КПК України прокурор зобов`язаний надати докази існування ризиків якими він обґрунтовує необхідність обрання запобіжного заходу, в той час як в матеріалах, копія яких була надана стороні захисту відсутні будь-які докази існування ризиків про існування яких заявляє сторона обвинувачення.

Вислухавши сторін кримінального провадження, вивчивши надані ними матеріали на підтвердження своєї позиції, слід дійти наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень. Отже на досудовому розслідуванні встановлення обґрунтованості підозри оцінюється в сукупності наданих прокурором матеріалів та їх переконливості у тому, що підозрювана особа могла вчинити інкримінований їй злочин.

Європейській суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (Заява N 42310/04) від 21 квітня 2011 року, яке набуло остаточного значення 21/07/2011 зазначив наступне: «Суд повторює, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення (див. рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства"(Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" (Murray v. the United Kingdom) від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, N 300-A). Однак, вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі "Чеботарі проти Молдови" (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).»

Вирішуючи подане клопотання слід дійти наступного висновку.

На обґрунтованість підозри сторона обвинувачення надала протоколи допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 (анкетні данні змінені) від 11 жовтня 2017 року, 12 жовтня 2017 року та від 19 жовтня 2017 року, а також протоколи допиту вказаних осіб від 28 жовтня 2017 року та 28 листопада 2017 року, протокол огляду та вручення грошових коштів від 19 жовтня 2017 року; протокол огляду місця події від 04.12.2017, протокол огляді речей та документів від 05 грудня 2017 року.

Із вказаних пояснень свідків вбачається, що вказані особи особисто знають таких осіб як ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , а також те, що ОСОБА_25 через особу на ім`я ОСОБА_29 планує передавати та в подальшому передав грошові кошти, які в свою чергу були передані ОСОБА_26 з метою організації масових акцій протесту з метою подальшого зміщення діючої влади. Як стверджують свідки вказані розмови відбувались виключно в телефонному режимі. Особа яка передавала грошові кошти їм не відома.

Із протоколу огляду та вручення грошових коштів від 19 жовтня 2017 року вбачається, що цього дня з 17.00 год. до 18.30год. було здійснено огляд грошових коштів необхідних для проведення заходів для отримання фактичних даних, зокрема було зафіксовано серійні номери купюр та їх номінали, на загальну суму 127 000 євро, які були отримані від ОСОБА_30 та передані ОСОБА_14 , який в подальшому передав вказані кошти ОСОБА_13 .

Протокол огляду місця події від 04 грудня 2017 року, який за своєю процесуальною дією є обшуком, складений слідчим Лубенського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області за участі понятих, під час якого було вилучено у ОСОБА_26 , в тому числі мобільні телефони та грошові кошти(євро та гривні).

У протоколі огляду речей і документів від 05 грудня 2017 року слідчий вказує на те, що із вилучених у ОСОБА_26 04 грудня 2017 року грошових коштів, 25 купюр по 100 євро та 2 купюри по 20 євро співпадають із вручених громадянину ОСОБА_15 грошових коштів.

В той же час в протоколах допиту свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_31 від 28 жовтня 2017 року та 28 листопада 2017 року останні вказують на події, які ще не відбулись на момент надання ними показів.

Вказані матеріали не є переконливими та достатніми для того, щоб вирішувати питання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 .

Так, наведені матеріали в сукупності з викладеними у повідомленні про підозру обставинами та правової кваліфікації є вкрай обмеженими в частині особи щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу.

В той же час слід зазначити про відсутність будь-яких підтверджень зі сторони обвинувачення на обґрунтованість наявності ризиків визначених ст.177 КПК України, та можливість їх забезпечення виключно шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Так, у поданому клопотанні сторона обвинувачення вказуючи на можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідувнаня та /або суду; знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають важливе значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, не вказала жодного вагомого аргументу та підверджуючих ці обставини відомості, які б були переконливими у необхідності застосування запобіжного заходу. При цьому з урахуванням правової кваліфікації наданої стороною обвинувачення можливим діям підозрюваного (вчинення замаху на заздалегіть не обіцяне сприяння учасникам злочинної організації та здійснення дій по створенню умов, які сприяють їх злочинній діяльності, вчиненому організованою групою) викладені у клопотанні обставини щодо наявності ризиків слід визнати безпідставними.

Так, слід критично оцінити посилання сторони обвинувачення на те, що підозрюваний втік 05.12.2017 від працівників СБУ та слідчих ГПУ за допомогою співучасників під час організованих ними масових заворушень, оскільки в розумінні положень КПК України та складеного протоколу від 05 грудня 2017 року ОСОБА_5 фактично не був затриманою особою.

Критично слід оцінити оголошення в розшук ОСОБА_5 цього ж дня, без надання підтверджень вручення повідомлення про підозру, відправлення її поштовим зв`язком, будь-яких достовірних даних про відсутність вказаної особи за місцем її проживання.

При цьому із наданих стороною захисту на спростування обґрунтованості підозри надано відомості про те, що підозрюваний є лідером політичної партії «Рух нових сил», відповідно здійснює свою діяльність використовуючи мирні зібрання та акції протесту, звітує про використання коштів у своїй діяльності, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

Оскільки під час розгляду клопотання не було доведено наявності всіх обставин, передбачених ч1 ст.194 КПК України, у його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.29 Конституції України, ст.ст.177,178,184, 192-194,196,198, 202, 395,532,534 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:
клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу пріоритетних доручень управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_5 , залишити без задоволення. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1