Постанова

Іменем України
20 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 161/5268/15-к

провадження № 51-330км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 вересня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000216, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України,
уродженки та жительки

АДРЕСА_1 , такої, що судимості не мала,

у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2, 3 статті 191, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК),

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 2 статті 191 КК на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на строк 1 рік; за частиною 3 статті 191 КК на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки; за частиною 1 статті 366 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки.
Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені частинами 1, 2 статті 76 цього Кодексу.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватою за таких обставин.
Перебуваючи відповідно до наказу в.о. начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області (далі - Інспекція) від 11 січня 2012 року №6 - к на посаді головного спеціаліста - бухгалтера вказаної установи, будучи державним службовцем 6 категорії 10 рангу та службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими обов`язками зі здійснення повноважень щодо використання коштів Інспекції, умисно, з метою привласнення коштів, а також зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, використала своє службове становище всупереч інтересам служби, а саме, в порушення статті 94 КЗпПУ, статті 1 Закону України «Про оплату праці», положень посадової інструкції, завідомо знаючи про кількість фактично відпрацьованих нею робочих днів у березні 2014 року та належну до оплати суму заробітної плати, 28 березня 2014 року, точної години не встановлено, перебуваючи в приміщенні Інспекції (м. Луцьк, вул. Ковельська, 8), використавши офісне обладнання і техніку (комп`ютер марки «Файл Ікс», інвентарний № 10480024, та принтер марки «Кенон», інвентарний №10480021), внесла до офіційного документа - розрахунково-платіжної відомості за березень 2014 року завідомо неправдиві дані про відпрацювання нею 20 робочих днів, що не відповідало дійсності, так як згідно з табелем обліку використання робочого часу в березні 2014 року вона фактично відпрацювала 11 робочих днів, а також завідомо неправдиві відомості про суму розрахунку їй заробітної плати, а саме 1900 грн авансу та 96,44 грн до видачі, що не відповідало дійсності, оскільки за 11 фактично відпрацьованих робочих днів їй підлягало до розрахунку та видачі 919,44 грн заробітної плати. Надрукований бланк документа ОСОБА_6 завірила особистим підписом, після чого вказаний офіційний документ було застосовано для розрахунку та видачі заробітної плати працівникам Інспекції за березень 2014 року.

ОСОБА_6 28 березня 2014 року о 12:18, перебуваючи в приміщенні Інспекції, умисно, з метою привласнення коштів, а також зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, використала своє службове становище всупереч інтересам служби, а саме в порушення статті 94 КЗпПУ, статті 1 Закону України «Про оплату праці», положень посадової інструкції, з використанням того ж комп`ютера та електронної системи дистанційного банківського обслуговування юридичних осіб «Приват 24» з обслуговування розрахункового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритого Інспекцією, повторно внесла до офіційного документа - відомості розподілу заробітної плати завідомо неправдиві дані про суму розрахунку їй заробітної плати, а саме 1900 грн авансу, що не відповідало дійсності, так як за березень 2014 року їй підлягало до розрахунку та видачі 919,44 грн заробітної плати. У подальшому, вказаний офіційний документ через електронну систему дистанційного банківського обслуговування юридичних осіб «Приват 24» з обслуговування розрахункового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритого Інспекцією, направлено ОСОБА_6 для виконання на центральний сервер ПАТ КБ «ПриватБанк», у результаті чого 28 березня 2014 року на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , відкритий останньою, надійшли кошти в сумі 1900 грн як аванс. Використовуючи своє службове становище, вона привласнила кошти в сумі 980,56 грн, спричинивши Державному бюджету України в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України матеріальних збитків на зазначену суму.

Крім того, ОСОБА_6 04 квітня 2014 року о 17:10, перебуваючи в приміщенні Інспекції, умисно, з метою привласнення грошових коштів, а також зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, використала своє службове становище всупереч інтересам служби, а саме в порушення статті 94 КЗпПУ, статті 1 Закону України «Про оплату праці», положень посадової інструкції, з використанням того ж комп`ютера, а також електронної системи дистанційного банківського обслуговування юридичних осіб «Приват 24» з обслуговування розрахункового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритого Інспекцією, повторно внесла до офіційного документа - відомості розподілу заробітної плати завідомо неправдиві дані про суму розрахунку їй заробітної плати, а саме 1759,52 грн основної заробітної плати, що не відповідало дійсності, так як за березень 2014 року їй підлягало до розрахунку та видачі 919,44 грн заробітної плати, які вона вже отримала 28 березня 2014 року. У подальшому вказаний офіційний документ через електронну систему дистанційного банківського обслуговування юридичних осіб «Приват 24» з обслуговування розрахункового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритого Інспекцією, направлено ОСОБА_6 для виконання на центральний сервер ПАТ КБ «ПриватБанк», у результаті чого 04 квітня 2014 року на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , відкритий останньою, надійшли кошти в сумі 1759,52 грн як основна заробітна плата. Використовуючи своє службове становище, вона повторно привласнила кошти в сумі 1759,52 грн, спричинивши Державному бюджету України в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України матеріальних збитків на зазначену суму.

Також ОСОБА_6 , завідомо знаючи про кількість фактично відпрацьованих нею робочих днів у квітні 2014 року та належну до оплати суму заробітної плати, 10 квітня 2014 року о 19:44, перебуваючи в приміщенні Інспекції, умисно, з метою привласнення коштів, а також зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, використала своє службове становище всупереч інтересам служби, а саме в порушення статті 94 КЗпПУ, статті 1 Закону України «Про оплату праці», положень посадової інструкції, з використанням того ж комп`ютера, а також електронної системи дистанційного банківського обслуговування юридичних осіб «Приват 24» з обслуговування розрахункового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритого Інспекцією, повторно внесла до офіційного документа - відомості розподілу заробітної плати, завідомо неправдиві дані про суму розрахунку їй заробітної плати, а саме 1100 грн авансу, що не відповідало дійсності, так як за квітень 2014 року відповідно до розрахунково-платіжної відомості за квітень 2014 року їй підлягало до розрахунку та видачі 900 грн авансу. У подальшому вказаний офіційний документ через електронну систему дистанційного банківського обслуговування юридичних осіб «Приват24» з обслуговування розрахункового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритого Інспекцією, направлено ОСОБА_6 для виконання на центральний сервер ПАТ КБ «ПриватБанк», в результаті чого 10 квітня 2014 року на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , відкритого останньою, надійшли грошові кошти в сумі 1100 грн як аванс. З яких 200 грн ОСОБА_7 умисно, повторно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, привласнила, тим самим спричинивши Державному бюджету України в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України матеріальних збитків на зазначену суму.

Крім цього, ОСОБА_6 28 квітня 2014 року о 18:25, перебуваючи в приміщенні Інспекції, умисно, з метою привласнення грошових коштів, а також зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, використала своє службове становище всупереч інтересам служби, а саме в порушення статті 94 КЗпПУ, статті 1 Закону України «Про оплату праці», положень посадової інструкції, з використанням того ж комп`ютера, а також електронної системи дистанційного банківського обслуговування юридичних осіб «Приват 24» з обслуговування розрахункового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритого Інспекцію, повторно внесла до офіційного документа - відомості розподілу заробітної плати, завідомо неправдиві відомості про суму розрахунку їй заробітної плати, а саме 1224,61 грн основної заробітної плати, що не відповідало дійсності, так як за квітень 2014 року відповідно до розрахунково-платіжної відомості за квітень 2014 року їй підлягало до розрахунку та видачі 261,62 грн основної заробітної плати. У подальшому вказаний офіційний документ через електронну систему дистанційного банківського обслуговування юридичних осіб «Приват24» з обслуговування розрахункового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритого Інспекцією, направлено ОСОБА_6 для виконання на центральний сервер ПАТ КБ «ПриватБанк», у результаті чого 28 квітня 2014 року на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , відкритого останньою, надійшли кошти в сумі 1224,61 грн як основна заробітна плата. Використовуючи своє службове становище, такі кошти в сумі 962,99 грн вона повторно привласнила, спричинивши Державному бюджету України в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України матеріальних збитків на зазначену суму.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06 вересня 2016 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_6 змінено.
Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженою за частиною 2 статті 191 КК на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік; за частиною 3 статті 191 КК на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки; за частиною 1 статті 366 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 4250 грн з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.
Відповідно до частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_6 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені частинами 1, 2 статті 76 цього Кодексу.
У решті вирок суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень і закриття кримінального провадження з підстав відсутності складу кримінального правопорушення. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Свої вимоги засуджена обґрунтовує тим, що вона не є службовою особою в розумінні суб`єкта, якому поставлено в провину кримінальні правопорушення; її не було наділено правом підпису офіційних фінансових документів у березні 2014 року, а тому вона і не мала доступу до електронної системи дистанційного банківського обслуговування юридичних осіб; вона вийшла на роботу в другій половині березня 2014 року на умовах неповного робочого дня. Крім того, зазначає про відсутність об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, яку не підтверджено доказово, а відповідно не підтверджену обставину щодо наявності перевищених сум та можливості розпорядження грошовими коштами, оскільки покладені в основу висновків суду докази, на її переконання, можуть свідчити про порядок нарахування та розподілу коштів; використання карткового рахунку для перерахування заробітної плати та аліментів на утримання дитини.
Вказує і на те, що перевищення грошових коштів із заробітної плати не може бути свідченням їх привласнення, а відомості розподілу заробітної плати, що містяться в електронній системі банківського обслуговування юридичних осіб, на її думку, не є офіційним документом. А також зазначає про відсутність умислу, оскільки суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим умислом.
На обґрунтування істотних порушень вимог кримінального процесуального закону засуджена зазначає про недоведення обставин, визначених у статті 91 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), вихід суду за межі висунутого обвинувачення з огляду на його зміну прокурором у порядку статті 337 КПК, а також про те, що апеляційний суд не надав належної оцінки обставинам, наведеним в апеляційній скарзі та оцінки доказам, дослідженим під час апеляційного розгляду. Вважає, що допит свідків у суді апеляційної інстанції та витребування інформації з банку свідчить про фактичне визнання ним неповноти судового розгляду.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженої, вважаючи судові рішення законними і обґрунтованими, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Мотиви Суду
Як убачається з касаційної скарги, засуджена не заперечує та не оспорює допустимість доказів у кримінальному провадженні та таких обставин, як призначення її на посаду головного спеціаліста бухгалтера Інспекції в поставлений у провину період, а також виконання покладених на неї обов`язків щодо складання відомостей розподілу заробітної плати, підписання розрахунково-платіжних відомостей та табелів обліку використання робочого часу, зловживання службовим становищем, дистанційне керування коштами Інспекції, тощо.
Це також узгоджується з показаннями самої ОСОБА_6 і свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які вказували на коло її обов`язків, що були покладені виключно на ОСОБА_6 , щодо розподілу коштів, складання і підписання платіжних документів; свідка ОСОБА_17 щодо порядку проведення фінансування держустанов, необхідних документів для перерахунку коштів, звірки підписів, яка також вказувала на засуджену як службову особу, яка приходила з Інспекції.
З огляду на матеріали кримінального провадження, ОСОБА_6 у 2012 році виконувала обов`язки заступника начальника інспекції та призначалася відповідальною за ведення кадрової роботи, тощо.
Крім того, у показаннях ОСОБА_6 підтверджувала, що виконувала обов`язки із нарахування заробітної плати, складала відповідні документи для цього та їх підписувала.
Натомість оспорення засудженою під час судового провадження та в касаційній скарзі складу злочинів за частинами 2, 3 статті 191, частиною 1 статті 366 КК не узгоджується також з письмовими доказами, що досліджені в судових засіданнях та покладені в основу висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності її винуватості за вказаними кримінально-правовими нормами.
Такими доказами слугували накази Інспекції щодо призначення ОСОБА_6 на посади, договір розрахунково-касового обслуговування підприємства, штатний розпис на 2014 рік, акт ревізії фінансово-господарської діяльності Інспекції, дані банку, табелі обліку та використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості, відомості розподілу заробітної плати, висновки експертних досліджень тощо.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за частинами 2, 3 статті 191, частиною 1 статті 366 КК з огляду на хронологію та послідовність вчинюваних нею дій, за якими вона відповідно до покладених на неї обов`язків головного спеціаліста - бухгалтера Інспекції (державного службовця) з використанням техніки, зловживаючи своїм службовим становищем, вносила завідомо неправдиві відомості до розрахунково-платіжної відомості розподілу заробітної плати про суму розрахунку їй заробітної плати, у тому числі повторно, та направляла їх шляхом дистанційного банківського обслуговування на центральний сервер банківської установи, де на обслуговуванні перебувала Інспекція, у зв`язку з чим привласнила надлишок нарахованих нею коштів, що надійшли їй на картковий рахунок.
Наявність необхідних документів та звірка підписів, наявних у казначействі, з підписами людини, що прийшла, є умовою для зарахування заробітної плати в заявлених у них розмірах. Саме про це і вказував головний казначей Головного управління Державного казначейства у Волинській області - свідок ОСОБА_17 , а також, що ОСОБА_6 сприйняли як службову особу. Тоді як дистанційний рух коштів супроводжувався за допомогою телефонного номеру засудженої у спосіб, наведений у обвинуваченні, що письмово підтвердила банківська установа, де обслуговувалася Інспекція.
Відповідно до статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За нормативним визначенням, поняття «службова особа», що дається у статті 366 КК, перебуває у системному зв`язку з положеннями частини 3 статті 18 КК, відповідно до якої службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Виконання службовими особами своїх службових обов`язків на підставі, в межах і в порядку, передбачених Конституцією, законами та іншими нормативними актами, забезпечує нормальну діяльність державного апарату, а також апарату управління підприємств, установ і організацій.
У висновку судово-економічної експертизи за матеріалами кримінального провадження від 20 березня 2015 року № 7335 вказувалося на дослідження поданих документів первинного обліку із розрахунків робітникам і службовцям заробітної плати розрахунково-платіжних відомостей, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 травня 1996 року №144.
Отже, засудженій ввірено нарахування заробітної плати працівникам Інспекції, що включає в себе оформлення документів для цього та їх подальше супроводження, виключно як службовій особі. А інформація в таких документах посвідчує факти, що спричиняють наслідки правового характеру та розцінюються офіційними документами.
Наведені дії службової особи проявляються тільки в активній поведінці, що і підтверджує умисел особи на настання злочинного результату внаслідок використання можливостей службового становища, що не міг бути відвернений, в розумінні виключати кримінальну відповідальність шляхом відшкодування засудженою інкримінованих сум під час судового провадження.
У порядку статті 337 КПК прокурор змінив обвинувачення шляхом виключення з обвинувачення таких епізодів, як: виплата заробітної плати у березні 2014 року ОСОБА_6 919,44 грн, а не 387,21 грн; перерахування останній на картковий рахунок навесні 2014 року 200 грн, які підлягали до виплати ОСОБА_18 лікарняних, тобто не привласнення, а передача. У сформульованому обвинуваченні залишено обставини зайво нарахованих коштів у сумі 200 грн, які надійшли 10 квітня 2014 року як аванс за квітень 2014 року, а також підроблення платіжних документів щодо цього. Тобто залишено незмінним у цій частині. Саме змінений обсяг обвинувачення враховувався судами першої та апеляційної інстанцій, а не, як вказує засуджена, про вихід за його межі.
Свідок ОСОБА_18 посилається на обставини перерахунку його лікарняних коштів у травні 2014 року на картковий рахунок ОСОБА_6 , про що зазначено у обвинувальному акті (зміненому), а також вказується засудженою у касаційній скарзі. Тоді як інкримінований період припадає на 10 квітня 2014 року, про що свідчать відповідні докази, на день нарахування заробітної плати, призначеної ОСОБА_6 , та надходження коштів на її картковий рахунок.
Установивши в порядку статті 91 КПК обставини, які підлягали доказуванню в кримінальному провадження, з урахуванням доводів сторони захисту та наведенням мотивів на їх спростування, суди правильно дійшли висновку, що в діях ОСОБА_6 є склад злочинів, передбачених ичастинами 2, 3 статті 191 та частиною 1 статті 366 КК.
Таким чином, колегія суддів не встановила будь-яких порушень вимог матеріального та процесуального права, що б вказували на незаконність або необґрунтованість судових рішень.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК та апеляційний розгляд проведено відповідно до статей 404, 405 КПК, що і передбачає додаткове дослідження обставин за вимогами апеляційної скарги, у тому числі шляхом надання судових доручень за клопотанням учасників судового провадження.
Отже, касаційна скарга засудженої задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 вересня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_6 залишити без зміни, а її касаційну скаргу без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3