АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/42/17 Справа № 185/6322/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000919 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, представника потерпілих ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , кожного окремо, визнано винними у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.186 КК України.

ОСОБА_7 призначено покарання за ч.3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_9 призначено покарання у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, зазначеним покаранням у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців повністю поглинуто покарання у виді 5 місяців арешту, призначеного ОСОБА_9 попереднім вироком суду від 23 червня 2015 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року, та остаточно призначено покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишено незмінним у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання для ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 18 години 20 хвилин 05 травня 2015 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, період його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з дня його затримання, тобто з 18 години 20 хвилин 05 травня 2015 року до набрання вироком законної сили.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою скасовано, в зв`язку з повним відбуттям призначеного судом покарання.

Звільнено ОСОБА_9 з-під варти негайно в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з 17 години 30 хвилин 05 травня 2015 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 , з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, період його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з дня його затримання, тобто з 17 години 30 хвилин 05 травня 2015 року до 12 лютого 2016 року.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , солідарно, на користь потерпілої ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 112.300грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5.000грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , солідарно, на користь потерпілої ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 227 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винними у вчинені кримінальних правопорушень за наступних обставин.

31 березня 2015 року, приблизно о 19.00 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились біля домоволодіння АДРЕСА_3 .

Достовірно знаючи, що в будинку проживає самотня ОСОБА_13 похилого віку та в зазначеному домоволодінні в гаражі знаходяться металеві вироби, у ОСОБА_7 раптово виник злочинний намір на скоєння таємного викрадення зазначених металевих виробів, які знаходилися у гаражі вказаного домоволодіння.

В зв`язку з цим ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_9 , вступивши в злочинну змову між собою. таємно викрасти з зазначеного домоволодіння вироби з металу, на що отримав згоду.

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, ОСОБА_7 ,. направився у двір вказаного домоволодіння, де побачив ОСОБА_13 .

Розуміючи, що їх подальші злочинні дії будуть очевидними для потерпілої, усвідомлюючи похилий вік жінки та відсутність опору з її сторони, у співучасників злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна потерпілої ОСОБА_13 .

З метою подолання можливого опору та залякування потерпілої, ОСОБА_7 умисно наніс чотири удари кулаком в обличчя ОСОБА_13 , вимагаючи віддати йому грошові кошти, заподіявши, тим самим у відповідності до судово-медичної експертизи № 143/18 від 20 травня 2015 року, ОСОБА_13 тілесні ушкодження, які по своєму характеру відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Застосувавши фізичне насильство до ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , разом з потерпілою, пройшли до приміщення її будинку, де відкрито з гаманця потерпілої, який остання тримала в своїх руках, ОСОБА_7 викрав грошові кошти в сумі 175 грн.

В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , отримали від останньої, ключі від вхідних дверей сараю, який розташований на території її домоволодіння, звідки відкрито, в присутності потерпілої, викрали два водні насоси марки «Харків», та мотор для водного насосу марки «Харків».

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , через незаперті ворота гаражу, шляхом вільного доступу, у присутності потерпілої ОСОБА_13 , протиправно проникли у приміщення гаражу, де відкрито викрали алюмінієві бідони у кількості п`ять штук, чим спричинили потерпілій ОСОБА_13 матеріальний збиток, згідно судово-товарознавчої експертизи № 2353-15 від 27 травня 2015 року, в розмірі 52 грн.

З місця скоєння злочину з викраденим майном ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, завдавши, тим самим, потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду, на загальну суму 227 грн.

Крім того, 31 березня 2015 року, приблизно о 22: 00 годині, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебували в гостях у ОСОБА_15 , який проживає за адресою: буд. АДРЕСА_3 , де разом вживали спиртні напої.

Під час сумісного розпивання спиртних напоїв ОСОБА_15 розповів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про наявність грошових коштів у своєї сусідки - ОСОБА_12 , яка самостійно проживає в будинку АДРЕСА_3 .

В цей час у ОСОБА_7 повторно виник злочинний умисел, спрямований на противоправне проникнення до житла ОСОБА_12 , з метою відкритого викрадення її грошових коштів.

Зазначений злочин ОСОБА_7 запропонував вчинити ОСОБА_9 , на що отримав згоду останнього.

Реалізуючи злочинний намір, в той же день, приблизно о 23:00 годині ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , прийшли у двір будинку АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 , вибили вхідні двері зазначеного будинку, але відкрити наступні двері вони не змогли, в зв`язку з чим ОСОБА_9 кулаком розбив скло вікна, а ОСОБА_7 через розбите скло проник до приміщення будинку, та відкрив вхідні двері будинку, куди зайшов ОСОБА_9 .

Перебуваючи в приміщенні вказаного будинку, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 пройшли у спальню кімнату, де на ліжку відпочивала ОСОБА_12 .

ОСОБА_7 з метою подолання можливого опору зі сторони ОСОБА_12 та залякування останньої, усвідомлюючи свою фізичну перевагу перед потерпілою, враховуючи похили вік, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя потерпілої, наніс удари палкою по голові ОСОБА_12 , вимагаючи при цьому віддати йому грошові кошти.

Зазначеними злочинними діями згідно висновку судово медичної експертизи № 109 від 15 квітня 2015 року, ОСОБА_12 були спричиненні тілесні ушкодження, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , відкрито, повторно, протиправно викрали грошові кошти в сумі 25 000 гривень та 4 000 доларів США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України, на день вчинення злочину, складає 93 770,5 гривень, які потерпіла передала, перебуваючи під впливом застосування ОСОБА_7 фізичного насильства, завдавши, тим самим, потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду, на загальну суму 118 770,5 грн.

З місця скоєння злочину з викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Не погодившись з судовим рішення, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років; ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, зазначеним покаранням повністю поглинути покарання у виді 5 місяців арешту, призначеного ОСОБА_9 попереднім вироком суду від 23 червня 2015 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року, та остаточно призначити покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалюючи новий вирок, у мотивувальній частині, стосовно дослідження протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , виключити прізвище ОСОБА_9 як особу, яку свідки впізнали.

У третьому абзаці резолютивної частини вироку змінити ім`я ОСОБА_18 з « ОСОБА_19 » на « ОСОБА_19 ».

Доповнити резолютивну частину вироку абзацом про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 491 гривня 04 копійки, а також абзацом про порядок отримання копій вироку.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим покарання не в достатній мірі врахував той факт, що ОСОБА_7 повністю не визнав свою вину, а ОСОБА_9 , хоча і визнав вину у вчиненому діянні, але визнав її лише після допиту потерпілих, коли впевнився в достатньому обсязі доказів своєї вини та з метою уникнення суворого покарання. Також останній не визнавав і позовних вимог потерпілих.

Крім того прокурор зазначає, що судом не в достатній мірі враховано, що ОСОБА_9 матеріальну шкоду потерпілим відшкодовано не було. Прийняття заходів родиною ОСОБА_9 щодо часткового відшкодування заподіяних злочинами збитків (227 гривень), не є обставиною, що пом`якшує покарання.

Прокурор звертає увагу, що судом не було дано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 хоча згідно ст. 89 КК України і вважається не судимим, але раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів. Обвинувачений ОСОБА_9 також раніше був засуджений до реальної міри покарання за вчинення двох корисливих злочинів середньої тяжкості. Дані факти свідчать про їх стійку антисоціальну направленість та схильність до скоєння тяжких злочинів проти власності.

Судом було безпідставно враховано в якості пом`якшуючих вину ОСОБА_7 обставин те, що він попрохав вибачення у потерпілих, оскільки одночасно з цим судом було встановлено, що ОСОБА_7 свою вину у вчинених злочинах не визнав, повністю заперечував застосування насильства до потерпілих та взагалі відкрите викрадення майна.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 із застосуванням ст. 69 КК України, суд не дотримався вимог ст. 65 КК України, належним чином не врахував суспільну небезпеку скоєних злочинів та особу обвинуваченого, який вчинив два тяжких кримінальних правопорушення із застосуванням насильства, за попередньою змовою групою осіб, вчинив їх у стані алкогольного сп`яніння, щодо осіб похилого віку, заподіяну шкоду не відшкодував, крім цього вчиняв інші корисливі злочини, за які був засуджений. Також суд не врахував думки законного представника потерпілої ОСОБА_12 , яка наполягала на призначенні кожному з обвинувачених суворого покарання у виді 7 років позбавлення волі. Крім того, суд необґрунтовано врахував як обставину для застосування ст..69 КК України молодий вік обвинуваченого ОСОБА_9 та його працездатність.

Прокурор в апеляційній скарзі вказує, що у резолютивній частині вироку не зазначено рішення щодо відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням дактилоскопічної експертизи вартістю 491 гривня 04 копійки, а також не зазначено порядок отримання копій вироку, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст. 374 КПК України.

Крім того прокурор вказує, що судом було поверхнево досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме протокол впізнання особи, відповідно до яких свідок ОСОБА_16 не впізнала серед пред`явлених на впізнання осіб ОСОБА_9 , як особу, яка намагалася збути їй алюмінієві бідони; свідок ОСОБА_17 не впізнав серед пред`явлених на впізнання осіб ОСОБА_9 , як особу, якій він після вчинення останнім злочину надавав послуги з обміну 200 доларів США. Однак судом було вказано у вироку, що дані свідки впізнали як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з допущеними судом істотними порушеннями кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 також подала апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України, просить вирок суду змінити в частині зменшення суми, що підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди до 38 140 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 вказує, що вирок суду в частині стягнення з обвинувачених на користь ОСОБА_12 матеріальної шкоди є необґрунтованим, оскільки свідчення потерпілої не можуть переважати свідчення ОСОБА_7 . Крім того, ОСОБА_9 не назвав суму вкрадених грошей, а 2 000 доларів США була зазначена слідчим.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник потерпілих ОСОБА_6 в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України, просить вирок суду скасувати та призначити більш суворе покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в межах санкції ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги представник потерпілих вказує, що обидва підсудні під час досудового розслідування свою вину не визнавали і нічим не сприяли слідству. Потерпілій ОСОБА_12 взагалі не відшкодована ніяка шкода, заподіяна злочином. Та обставина, що ОСОБА_9 визнав себе винним та вибачився не є щирим каяттям, а є способом захисту.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_10 , яка просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили апеляційній скарги прокурора, представника потерпілих ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, представника потерпілих ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону в повному обсязі були дотримані.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 про допущену невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, разом із ОСОБА_9 , за яке останніх засуджено, є правильними та підтверджуються сукупністю доказів, які перевірені під час розгляду кримінального провадження та яким суд дав належну оцінку, зокрема свідченнями, які надали суду потерпіла ОСОБА_13 , законний представник потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_20 та свідок ОСОБА_21 , який хоча і не був безпосереднім очевидцем вчинення злочину по епізоду з потерпілою ОСОБА_12 , проте підтвердив факт перебування обвинувачених в нього, та як він зрозумів, що на подвір`ї потерпілої були обвинувачені та від потерпілої йому стало відомо про викрадення 4 000 доларів США та 25 000 грн., свідкок ОСОБА_22 , який надаючи послуги таксі обвинуваченим підтвердив купівельну спроможність останніх, які розрахувалися з ним грошима у розмірі 3000 грн. за майбутню поїздку на море та обмінювали долари США, свідок ОСОБА_17 , який допомагав обмінювати долари США, свідок ОСОБА_16 , яка підтвердила факт пропозиції від обвинувачених купити в них металеві вироби бідони та інше майно, та інші письмові докази кримінального провадження, які судом визнані належними та допустимими і покладені в основу вироку.

Дослідивши, співставляючи та аналізуючи вивчені в справі докази, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що показання обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілих, кожного окремо, мають характер логічних, послідовних, взаємозв`язаних та об`єктивних, що з урахуванням інших досліджених судом та наведених доказів дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що винність обвинувачених ОСОБА_23 та ОСОБА_7 , кожного окремо, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186 КК України, доведена повністю.

Зазначені докази винності обвинувачених є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.
Проявів упередженості щодо ОСОБА_7 з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено
Позиція обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що інкриміновані злочини за наведених у вироку обставин, він фактично не вчиняв, оскільки, начебто не був їх ініціатором, не застосовував насильство відносно потерпілих, не завдавав їм ударів та не спричиняв тілесних ушкоджень, а також не викрадав відкрито майно потерпілих та грошові кошти у потерпілої ОСОБА_12 у зазначеному у вироку обсязі - судом не беруться до уваги, оскільки, крім показань обвинуваченого ОСОБА_24 , будь-якими іншими доказами ці доводи не підтверджені.

Колегія суддів визнала обґрунтованою кваліфікацію дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, та інше приміщення.
Перевіряючи доводи прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, викладені в апеляційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання обвинуваченим призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Так, при призначенні виду і розміру покарання суд враховував, що обвинувачені, кожен окремо, підлягають покаранню за вчинені ними тяжкі кримінальні правопорушення, мають постійні місця проживання та задовільні характеристики, не працюють, обвинувачений ОСОБА_9 раніше був судимий, а обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.
В якості обставин, які пом`якшувальнихпом`якшують покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину, попрохав вибачення у потерпілих.
В якості обставин, які пом`якшувальнихпом`якшують покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_9 суд враховує, що останній повністю визнав свою провину, щиро розкаявся у вчиненому, своїми показаннями сприяв судовому розгляду у встановлені істини у справі, приніс вибачення потерпілим, родина обвинуваченого ОСОБА_9 прийняла заходи за для відшкодування майнової шкоди, що була завдана потерпілій ОСОБА_13 .
В якості обтяжуючих обставин суд враховує вчинення злочинів обвинуваченими в стані алкогольного сп`яніння, відносно осіб похилого віку.
Обставини вчинення зазначених злочинів, наслідки їх вчинення свідчать про те, що виправити обвинувачених, кожного окремо, та запобігти їх злочинній діяльності не можливо без ізоляції обвинувачених від суспільства.
Зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного ОСОБА_9 , суд обґрунтовано призначив йому покарання відповідно до ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.186 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти у зв`язку з повним відбуттям призначеного судом покарання.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання є необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів і відсутні підстави вважати його м`яким за доводами апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих ОСОБА_6 .

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про належність наданої судом першої інстанції оцінки тому, що ОСОБА_7 хоча і згідно ст.89 КК України вважається не судимим, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення корисливих тяжких та середньої тяжкості злочинів, не може бути взято колегією суддів до уваги, оскільки судимість обвинуваченого погашена у встановленому законом порядку.
Доводи прокурора про формальність врахування судом першої інстанції характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, зокрема вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відносно осіб похилого віку, не конкретизовані та не знаходять свого підтвердження матеріалами кримінального провадження.

Невирішення судом першої інстанції питання стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експертів у сумі 491 гривня 04 копійки, на чому наполягає прокурор в апеляційній скарзі, не може свідчити про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та може бути вирішено в порядку виконання вироку суду, відповідно до ст.537 КПК України.

Згідно ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Відповідно до ч.1 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Посилання прокурора на поверхневе дослідження письмових доказів кримінального провадження та наявність суперечностей щодо наданих суду показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та протоколів впізнання особи за їх участю не є слушними, оскільки надані безпосередньо в судовому засіданні покази свідків суд розцінює як належні і допустимі докази кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Доводи прокурора та представника потерпілих ОСОБА_6 , викладені в апеляційних скаргах про те, що заходи по відшкодуванню майнової шкоди родиною ОСОБА_9 не можуть визнаватися обставиною, що пом`якшує його покарання, є необґрунтованими, оскільки часткове відшкодування шкоди з боку обвинуваченого ОСОБА_9 свідчить про щире каяття обвинуваченого та намагання останнього спокутувати провину.

Факт розлучення обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутність даних про сплату останнім аліментів на утримання неповнолітньої дитини не може бути підставою для невизнання обставини утримання дитини такою, що пом`якшує його покарання, оскільки не свідчить про його ухилення від утримання дитини.

Доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність зменшення суми, що підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди до 38 140 грн. колегія суддів вважає необгрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.
Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному проваджені підлягає доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Як вбачається з позовної заяви потерпілої ОСОБА_12 , останньою пред`явлені позовні вимоги до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальних збитків в розмірі 113 800 грн. та 20 000 грн. моральної шкоди.

Оскаржуваним вироком суду вирішено питання речових доказів, зокрема купюри номіналом вартістю 500 грн., в кількості 3 шт., серії ВВ № 9449296, серії ГК № 7227754, серії ЛГ № 1681905, тобто 1500 грн, що передані на зберігання до каси Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровської області, квитанція № 00005 від 27 травня 2015 року повернуто потерпілій ОСОБА_12 за належністю.

Тому судом першої інстанції правильно визначено розмір завданої майнової шкоди потерпілій ОСОБА_12 , яке підлягає солідарному стягненню з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а саме 112 300 грн.
Та обставина, що суд по іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в частині доведеності розміру заподіяння матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_12 , не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі захисника ОСОБА_8 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними та такими, що не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_13 та стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди завданих збитків по цивільному позову ОСОБА_12 в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції не встановлено.

При перевірці кримінального провадження будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав для скасування або зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 судом апеляційної інстанції не убачається.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, представника потерпілих ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, представника потерпілих ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , засуджених за ч.3 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4