У х в а л а

14 грудня 2017 року м. Київ

Суддя Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ОСОБА_2., розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 червня 2014 року ОСОБА_1 виправдано за частиною першою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК) у редакції Закону України від 13 травня 2013 року в зв'язку з відсутністю в його діянні складу цього кримінального правопорушення.

Апеляційний суд Черкаської області зазначений вирок місцевого суду скасував та 23 вересня 2015 року ухвалив новий вирок, яким ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 368 КК у редакції Закону України від 18 квітня 2013 року, та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 950 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 16 150 гривень, і на підставі статті 49, частини п'ятої статті 74 цього Кодексу звільнив ОСОБА_1 від призначеного покарання в зв'язку із закінченням строків давності.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 13 квітня 2016 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишила без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_3. - без задоволення.

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали суду касаційної інстанції щодо нього від 13 квітня 2016 року. Вказує на те, що суд касаційної інстанції безпідставно погодився з висновками апеляційного суду про наявність доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 368 КК. Посилається на порушення судами касаційної та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та вирок апеляційного суду щодо нього та залишити в силі вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 червня 2014 року.

На підтвердження неоднаковості у правозастосуванні засуджений ОСОБА_1 долучив до заяви копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року.

Перевіривши заяву засудженого ОСОБА_1 вважаю, що вона не відповідає вимогам статті 448 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Процедура перегляду Верховним Судом України ухвал суду касаційної інстанції регулюється нормами глави 33 КПК. Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Заявники мають дотримуватись цих норм процесуального закону, в тому числі й тих, що регулюють процесуальну форму подання заяви про перегляд судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 448 КПК у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України зазначаються, зокрема, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК, та вимоги особи, що мають ґрунтуватися на предметі перегляду та обов'язково враховувати повноваження Верховного Суду України.

Усупереч зазначеним нормам закону вимоги заявника не конкретизовані, не узгоджуються з повноваженнями Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах та мають суперечливий зміст.

Так, у заяві засуджений ОСОБА_1 лише вказав на пункти 2 і 3 частини першої статті 445 КПК, але по суті не визначився, з яких саме підстав просить Верховний Суд України переглянути ухвалу суду касаційної інстанції щодо нього, оскільки в своїй заяві послався на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм права, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та норм КПК, тобто на пункти 1 і 2 частини першої статті 445 КПК.

Крім того, у заяві засудженого ОСОБА_1 відсутня вказівка на конкретну норму закону України про кримінальну відповідальність або норми КПК, які, на його думку, неоднаково застосовані судом касаційної інстанції, а також не наведено належного обґрунтування підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення з відповідним аналізом та порівнянням змісту оскаржуваного та порівнюваного судових рішень суду касаційної інстанції, а також зазначенням того, в чому саме полягає неоднакове застосування одних і тих самих норм права в оскаржуваному рішенні.

Водночас при обґрунтуванні заяви з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, у ній має бути наведена також деталізація неоднаково застосованої норми процесуального закону.

А саме, необхідно враховувати, що згідно з доктринальними положеннями норма права складається з гіпотези (опису умов дії правової норми, тобто вказівки на ті життєві обставини, за наявності яких реалізується її диспозиція), диспозиції (належної або можливої поведінки за наявності передбачених гіпотезою обставин) та санкції (наслідків або заходів державного примусу на випадок недотримання чи порушення припису, визначеного у диспозиції). При цьому структура саме кримінальної процесуальної норми містить свої особливості, оскільки юридична техніка КПК допускає розміщення гіпотези, диспозиції та санкції в межах різних його статей.

З огляду на це, вказуючи на неоднаково застосовані норми КПК, заявнику належить зазначити не тільки статтю, що передбачає наслідки недотримання чи порушення припису, визначеного у диспозиції, а так само статтю (статті), що містить положення про правило поведінки за передбачених гіпотезою обставин, оскільки лише у своїй сукупності вони становлять поняття норми права, неоднакове застосування якої може бути підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Отже, з огляду на те, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій засобами, передбаченими КПК, суд позбавлений можливості самостійно зробити висновок, які саме норми права засуджений ОСОБА_1 розцінює як неоднаково застосовані.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник викладає прохання про скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року й вироку Апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2015 року та залишення в силі вироку місцевого суду, що не узгоджується з повноваженнями Верховного Суду України.

Крім того, заявник вважає, що апеляційним судом не доведено наявність у його діях об'єктивної сторони кримінального правопорушення, за який його засуджено, не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, тобто оспорює по суті висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження.

Однак, перевірка Верховним Судом України вказаних доводів заявника перебуває поза межами його законодавчо визначених повноважень щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах у порядку, передбаченому главою 33 КПК, і є недопустимою.

Зазначені недоліки, встановлені при перевірці відповідності заяви вимогам КПК, перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

Відповідно до частини другої статті 450 КПК, якщо заяву подано без додержання вимог статті 448 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути. Заява повертається заявнику, якщо він не усунув її недоліки протягом установленого строку.

Отже, заявникові необхідно надати строк для усунення вказаних недоліків.

На підставі наведеного та керуючись статтями 445, 448, 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

повідомити засудженого ОСОБА_1 про недоліки заяви і надати йому строк для їх усунення упродовж 21 дня з моменту отримання копії ухвали.

Якщо недоліки заяви буде усунуто в установлений строк, вона буде вважатися поданою в день її первинного подання до Верховного Суду України.

У разі, якщо заявник не усуне недоліків заяви протягом установленого строку, її буде повернуто заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_2