Справа № 465/1839/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/446/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 17.02.2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:

заступник прокурора Львівської області подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 17.02.2017 року в частині засудження ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим та засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

На підставі ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 13.11.2014 та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання з врахуванням ч. 3 ст. 72 КК України у виді 1 року позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн. Покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 17.02.2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Заступник прокурора Львівської області, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу зазначає, що обвинувачений є раніше судимим, зокрема 13.11.2014 року Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік.

Отже, остаточне покарання ОСОБА_7 повинно бути призначене за правилами ст. 71 КК України з врахуванням положень ст. 72 ч.3 КК України.

Проте, вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції не дотримався та не призначив остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків, чим не застосував закон, який підлягає застосуванню, що згідно з п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просить її задоволити. Обвинувачений заперечив вимоги апеляції та просить відмовити в її задоволенні.

Згідно вироку суду, 25.02.2015 року близько 18:00 год., в приміщенні квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 виник конфлікт на побутовому грунті. В ході даного конфлікту ОСОБА_7 наніс кулаками декілька ударів по обличчю та голові ОСОБА_9 , також наніс декілька уларів по тілу, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта № 328 від 04.03.2015, у ОСОБА_9 виявлено синці у лівій навколо очній ділянці, на лівій нозі, садно на чолі, плями шкіри, які можуть бути слідами загоєних саден на обличчі, на волосяній частині голови. Вказані ушкодження утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 25.02.2015 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження. Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями наніс потерпілому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.
Заслухавши доповідача, прокурора та обвинуваченого, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи зі змісту цієї норми закону, суд першої інстанції зобов`язаний був розглянути справу у відповідності до вимог КПК України та ухвалити законний, обґрунтований і вмотивований вирок .

Проте, суд першої інстанції такі вимоги кримінального процесуального закону не виконав і такі порушення не можуть бути усунуті при апеляційному розгляді справи.

Зокрема, згідно ч. 2 ст. 20 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Це ж положення закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та звукозапису судового засідання, відсутні будь-які докази того, що суд дотримався зазначених вище вимог Закону щодо забезпечення обвинуваченому ОСОБА_7 права на захист.

Також, відповідно до положень ст. 345 КПК України, судовий розпорядник роздає особам, які беруть участь у судовому розгляді, пам`ятку про їхні права та обов`язки, передбачені цим Кодексом. Після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді, з пам`яткою головуючий з`ясовує, чи зрозумілі їм їх права та обов`язки і у разі необхідності роз`яснює їх.

В матеріалах справи відсутні відомості про виконання судом вимог цієї норми закону.

Ч.3 с. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із звукозапису судового засідання від 17.02.2017 року, суд першої інстанції не з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст положень ст. 349 КПК України, і не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_7 те, що в подальшому він буде позбавлений права оскаржити вирок в апеляційному порядку з тих підстав і обставин, які не були досліджені в суді першої інстанції.

При апеляційному розгляді цієї справи обвинувачений ОСОБА_7 заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину. Відтак, нероз`яснення обвинуваченому положення ст.349 КПК України порушило його право на захист.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, які не можуть бути усунені при апеляційному розгляді даної справи.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що таке допущене судом порушення, нероз`яснення обвинуваченому належним чином його процесуальних прав та обов`язків, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне судове рішення , а тому вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Частиною 2 ст.415 КПК України встановлено, що, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, що позбавляє апеляційний суд перевірити інші доводи апеляції прокурора та обвинуваченого, окрім доводів, які можуть бути підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Перевірка та оцінка цих інших доводів прокурора прямо заборонена Законом, а тому колегія суддів їх не досліджує.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід виконати вимоги Закону, які вказані вище та необхідно дослідити доводи прокурора, що вказані в його апеляції, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даної справи.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 17.02.2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4