№1-кс/760/138/18

Заявник в поданому клопотанні просила слідчого суддю скасувати арешт накладений на майно, а саме автомобіль Volvo ХС90, 2017 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 .
Представник заявника в судовому засіданні подане клопотання підтримала з підстав зазначених у клопотанні та просила слідчого суддю про його задоволення.
Детектив НАБУ в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував посилаючись на те, що арешт накладений на автомобіль є обґрунтованим, вмотивованим та таким, що накладений у відповідності до вимог чинного законодавства, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування вказаного арешту. Детектив вказував на те, що підставою арешту майна є використання вказаного майна для забезпечення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, який заявлений в рамках даного кримінального провадження. Також детектив в своїх запереченнях посилався на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на автомобіль Volvo, була предметом розгляду в суді Апеляційної інстанції і за результатами розгляду апеляційної скарги, ухвала слідчого судді, якою було накладено арешт на автомобіль, була залишена без змін. З огляду на зазначене, просив відмовити в задоволенні клопотання.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, приходить до наступного висновку.
Заявник в поданому клопотанні про скасування арешту майна посилався на те, що арешт накладений на вищезазначений автомобіль, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки власником вказаного автомобіля є ОСОБА_5 , яка не має відношення до кримінального провадження в межах розслідування якого накладено арешт. Заявник вказував на те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 20. 03. 2014 року укладено шлюбний договір, відповідно до якого вказаний автомобіль не є спільною частковою власністю подружжя. В зв`язку із зазначеним заявник посилаючись на те, що право власності володільця арештованого майна є порушеним, просив про задоволення клопотання, на що слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначені положення Конституції України кореспондуються із ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Встановлено, що автомобіль Volvo ХС90, 2017 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 , що підтверджується наявними в матеріалах клопотання доказами.
Встановлено, що між ОСОБА_5 та її чоловіком - ОСОБА_6 20.03.2014 року було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 374.
Так, відповідно по п. 10 шлюбного договору: сторони домовились, що майно, право власності на яке виникло та/або виникатиме на підставі договорів дарування чи на підставі спадкування, є/буде особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я видано, оформлено та/або зареєстровано правовстановлюючі документи, а також, право власност і на яке виникатиме на підставі договорів купівлі - продажу або міни, буде особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я видано, оформлено та/або зареєстровано правовстановлюючі документи.
Сторони, керуючись статтею 97 Сімейного кодексу України, домовились, що на майно, яке набувається ними під час шлюбу, положення статті 60 Сімейного кодексу України не поширюється.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Зважаючи на обставини справи, з урахуванням укладення між подружжям шлюбного договору вбачається, що на даний час відсутні підстави для арешту вищезазначеного автомобіля, який перебуває у власності ОСОБА_5 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні в межах розслідування якого слідчим суддю суло накладено арешт на автомобіль, враховуючи що автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, вважаю відсутніми підстави для арешту автомобіля.
З огляду на викладене вище, вважаю вимоги поданого клопотання обґрунтованими та доведеними, а тому подане клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 3, 7, 16, 131-132, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1