№ 336/652/18
пр.№1-кп/336/290/2018
УХВАЛА
Іменем України

10 квітня 2018 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, -

ВС ТАНОВИВ:
07 лютого 2018 року прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 направив до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурорзазначила, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, вважає можливим призначити судовий розгляд.
Захисник заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, а саме: не викладені фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення.
Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.
Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання захисника, наполягала на призначенні судового розгляду.
Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обґрунтованість доводів прокурора матеріалами кримінального провадження, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту нормам КПК України та про наявність підстав для його повернення прокурору, виходячи з наступного.
В силу вимог ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Частиною 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що в період часу з 01.11.2016 року по 30.03.2017 року, перебуваючи на посаді Генерального директора ТОВ «Умвельт-Запоріжжя», будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями, зловживаючи повноваженнями, діючи умисно, спільно з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб, достовірно знаючи про відсутність у ТОВ «Умвельт-Запоріжжя» законних підстав на використання земельних ділянок, всупереч інтересам вищевказаного підприємства та всупереч вимогам ст. ст. 116, 120, 125, 126, 206 Земельного кодексу України, ст. 287 Податкового кодексу України, використовував шляхом здійснення господарської діяльності, пов`язаної з збиранням безпечних відходів, відновленням відсортованих відходів, іншої діяльності щодо поводження з відходами, земельні ділянки, які на праві постійного користування належать Запорізькому комунальному автотранспортному підприємству 082801»Комунсантрансекологія», а саме: земельну ділянку площею 47,0707 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для розташування полігону побутових відходів (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 121664 від 04.06.2007), а також земельну ділянку площею 3,3383 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення для розташування виробничої бази та стоянки сміттєвозів (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 120511 від 09.10.2007).
Своїми злочинними діями ОСОБА_5 завдав Запорізькому комунальному автотранспортному підприємству 082801 «Комунсантрансекологія» матеріальної шкоди у розмірі 343190 грн.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 364-1 КК України як зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, якщо воно спричинило тяжкі наслідки інтересам юридичної особи.
Згідно примітки до ст. 364-1 КК України, під неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи не грошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.
Всупереч зазначеним вимогам закону обвинувальний акт є неконкретним та не містить усіх необхідних відомостей та обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме: у чому полягають корисливий мотив, шкода, неправомірна вигода та які особи її одержали.
Європейський суд з прав людини у справі »Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п.79). Крім того, Суд констатував, що положення п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52, рішення від 25.07.2000 року у справі «Маточчіа проти Італії» п. 58 та рішення від 20.07.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» п. 34).
Таким чином, зазначене формулювання обвинувачення та кваліфікація дій ОСОБА_5 не відповідають викладу фактичних обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.
За таких обставин суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що в силу вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. ст. 314 КПК України,

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, повернути прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення через суд, який її ухвалив.
Суддя ОСОБА_1