Справа № 202/756/18
Провадження № 1-кс/202/192/2018
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2018 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Індустріального відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В :
До суду надійшло зазначене клопотання про арешт майна.
З клопотання убачається, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000270 від 13.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Слідчий зазначає, що 13.02.2018 року, у проміжок часу з 06:00 год. до 06:40 год., на ділянці місцевості біля будинку № 162 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпрі біля автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASAT», державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, співробітниками поліції виявлено та вилучено предмет, що за зовнішніми ознаками схожий на саморобний вибуховий пристрій, котрий складається із з`єднаних між собою 2-х частин: 1-ша частина за зовнішніми ознаками схожа на тротилову шашку, що заповнена жовтою речовиною, та згідно довідки спеціаліста-вибухотехніка НДЕКЦ відноситься до вибухової категорії «Обмежено небезпечний»; 2-га частина за зовнішніми ознаками схожа на запал типу УЗРГМ-2, та згідно довідки спеціаліста-вибухотехніка НДЕКЦ відноситься до вибухової категорії «Небезпечний».
13.02.2018 року, в період часу з 06:00 год. до 06:40 год., було проведено огляд вказаного автомобіля, під час котрого було виявлено пошкодження номерних знаків на автомобілі, а саме на кузові автомобіля.
Після проведення огляду зазначений автомобіль було вилучено до штрафмайданчику Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
В ході досудового розслідування було опитано гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що документи на вищевказаний автомобіль у останнього відсутні та він не може пояснити, де та у кого придбав зазначений автомобіль.
У зв`язку з тим, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASAT», державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, з номер шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , не зареєстрований на території України, встановити власника автомобіля не можливо.
Слідчий зазначила, що у ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на вилучений 13.02.2018 року під час проведення огляду автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASAT», державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, з номер шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , оскільки він може бути використаний у незаконних правочинах та у подальшому нанести шкоду потерпілому та третім особам.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримала та просила його задовольнити.
Вислухавши доводи слідчого, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, кримінальне провадження № 0000270, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що у провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000270 від 13.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, котрий застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, що містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18.02.2016 року, котрий набрав чинності 28.02.2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, котрі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за котрих жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94 ,132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особами, обвинувальний акт щодо яких передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Крім того, слідчим не зазначено мету накладення арешту на автомобіль, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тобто слідчий не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За встановлених обставин клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 170, 172-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1