АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2017 року за № 120 171 000 900 045 51, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вахрушеве Луганської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

- 3 лютого 2017 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 8 серпня 2017 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 8 серпня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 3 лютого 2017 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

Судом першої інстанції вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій за ч. 2 ст. 186 КК України, просить зазначений вирок змінити та на підставі ст. 69 КК України призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією закону, за яким його засуджено.

В обґрунтування таких вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і даним про його особу, зазначає, що за вироком мобільний телефон повернуто потерпілому ОСОБА_9 , а отже, на думку обвинуваченого, вчиненим кримінальним правопорушенням потерпілому не завдана ні матеріальна, ні моральна шкода, що свідчить про добровільне відшкодуванням завданої шкоди та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Разом із цим, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції визнав його щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, однак не в повній мірі її врахував.

З огляду на наведене, ОСОБА_5 вважає, що за наявності двох обставин, які пом`якшують його покарання, а саме щирого каяття та добровільного відшкодування шкоди, можливо призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення: обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду змінити і призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання на підставі ст. 69 КК України; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження за № 120 171 000 900 045 51 від 27 квітня 2017 року та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 26 квітня 2017 року, приблизно о 22 годині 55 хвилин, знаходячись по вулиці Волинській, 16, в місті Києві, ОСОБА_5 , помітивши раніше йому незнайомого ОСОБА_9 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на відкрите заволодіння його майном, підійшов до нього ззаду та наніс три-чотири удари рукою в голову, після чого зірвав з плеча потерпілого сумку, всередині якої знаходились мобільний телефон із карткою мобільного оператора та карткою пам`яті, і ключі від квартири. Заволодівши таким чином майном ОСОБА_9 , ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1 419 гривень.

Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку із чим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази щодо яких не досліджувалися, апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

За встановлених судом обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Разом з тим, доводи ОСОБА_5 , викладені в апеляційній скарзі, стосовно призначеного йому судом першої інстанції невиправдано суворого остаточного покарання є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про його особу, зокрема, те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, вчинив повторно новий корисливий злочин під час іспитового строку, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив новий злочин протягом іспитового строку, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст. 71 КК України, часткового приєднавши до призначеного покарання невідбуту частину покарання за попереднім вироком, визначивши йому остаточне покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено, оскільки положення даної статті застосовуються за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Не знаходить підстав для застосування ст. 69 КК України і колегія суддів.

Доводи ОСОБА_5 про те, що він добровільно відшкодував завдану потерпілому шкоду, не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Так, згідно постанови слідчого Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 27 квітня 2017 року, викрадений у потерпілого мобільний телефон марки «Facetel», було вилучено у ОСОБА_5 працівниками поліції під час огляду місця події та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_9 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 постановлений згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. У вироку наведені належні та достатні мотиви його ухвалення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його зміни, як про це ставить питання в апеляційній скарзі обвинувачений.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 8 серпня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження: № 11-кп/796/1864/2017
Категорія КК України: ч. 2 ст. 186
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Суддя - доповідач: ОСОБА_1