Справа № 308/9196/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2017 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:
З внесеного клопотання та матеріалів, доданих до нього, встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000186 від 09.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.11.2016 року приблизно о 20 год. 35 хв. поблизу магазину «ОКЕЙ», що по вул. Гагаріна, в населеному пункті смт.Дубове, Тячівського району, відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «GL320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водієм ОСОБА_5 , на пішоходів ОСОБА_6 , яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

08.11.2016 року у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, у відповідності до вимог ст.237 КГЖ України транспортний засіб, а саме автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «GL320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був тимчасово вилучений га доставлений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів при Дубівському ВП Тячівського ВП ГУ НГЇ в Закарпатській області, для його подальшого детального огляду та фіксації на ньому слідової інформації (деформацій) внаслідок ДТП, характеру їх утворення, тощо, а також проведення експертних досліджень та судових експертиз.

Вказаний транспортний засіб - автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «GL320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом по даному кримінальному провадженні, в період з 08.11.16 по 31.03.17 зберігався на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Дубівському ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, на підставі заяви дозвіл гр. ОСОБА_5 , у якого він був тимчасово вилучений, до моменту виконання всіх необхідних слідчих дій, експертних досліджень та судових експертиз.

31.03.2017 року у зв`язку із відсутністю у потерпілої сторони матеріальних, моральних, майнових та будь-яких інших претензій до водія гр. ОСОБА_5 , згідно нотаріально-завіреної заяви мерії НМА 367175 від 17.03.17 та у зв`язку із виконанням усіх необхідних слідчих дій, експертних досліджень та судових експертиз, вказаний речовий доказ було повернуто гр. ОСОБА_5 під розписку. Претензії щодо цілісності та належного зберігання належного йому рухомого майна від ОСОБА_5 не надійшли.

31.03. 2017 року за результатами проведення досудового розслідування, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000186 від 09.11.16 було закрита, у зв`язку з відсутністю в діях гр. ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України.

25.04. 2017 року Прокуратурою Закарпатської області було скасовано постанову про закриття кримінального провадження та разом з матеріалами кримінального провадження скеровано до СУ ГУ НП в Закарпатській області для організації проведення подальшого досудового розслідування.

Згідно постанови Прокуратури Закарпатської області про скасування постанови про закриття кримінального провадження, однією з причин скасування постанови орану досудового розслідування є відсутність огляду автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «GL320», реєстраційний номер НОМЕР_1 на предмет наявності в ньому відеореєсратора.

У зв`язку з наведеним, слідчий просить задовольнити подане клопотання та накласти арешт на вказане майно.

Сторони кримінального провадження у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином.

Згідно з ч. 1 ст 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ч. 1 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), фіксація процесуальної дії за допомогою технічних засобів не здійснювалася.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З`ясувавши всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, враховуючи, що слідчий в судове засідання не з`явився,клдопотання не підтримав, не довів необхідність накладення арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1