Справа № 573/1987/17
Номер провадження 1-кс/573/492/17
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
04 жовтня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

слідчої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

заявника: ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Білопільського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення,

в с т а н о в и в :
02 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб Білопільського ВП ГУНП в Сумській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення. Свої вимоги заявниця мотивує тим, що 22 серпня 2017 року звернулася до територіального органу поліції із заявою про вчинення Вирівським сільським головою ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 282 КК України, пов`язаного з невиконанням ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 грудня 2016 року та рішення Білопільського районного суду від 06 квітня 2017 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2017 року, відповідно до яких останній повинен був скасувати свої незаконні дії про позбавлення її та членів її сім`ї реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та поновити їх реєстрацію за цією адресою. Проте, всупереч ст. 214 КПК України відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були. Натомість 28 вересня 2017 року отримала висновок, дільничного офіцера поліції Білопільського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 від 28 серпня 2017 року, зі змісту якого вбачається, що її заява була розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян». Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_3 просить визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Білопільського ВП ГУНП в Сумській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, а також зобов`язати посадових осіб територіального органу поліції внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за фактом скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України та провести повний і всебічний розгляд її заяви відповідно до норм КПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечував, суду зазначив, що викладені в заяві ОСОБА_3 від 22 серпня 2017 року факти не містять у собі відомостей про кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим підстав для внесення їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вбачається, а відтак, дії посадових осіб Білопільського ВП ГУНП в Сумській області є правомірними.

Представник Білопільського ВП ГУНП в Сумській області у судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

Заслухавши заявницю ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , повно, всебічно і об`єктивно дослідивши скаргу, додані до неї матеріали, а також матеріали перевірки №5835, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В свою чергу частина перша статті 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Європейський суд з прав людини в справі «Класе та інші проти Федеративної Республіки Німеччини» (1978) дійшов висновку, що захист, який пропонується в ст. 13, має поширюватися на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією. У справі «Сільвер та інші проти Сполученого Королівства» (1983) Суд навів таке роз`яснення: «коли особа, наводячи аргументи, звертається із заявою про порушення гарантованих Конвенцією прав і свобод, вона повинна мати засоби правового захисту у відповідному національному органі як для того, щоб її питання було вирішене, так і з метою одержання, у разі необхідності, компенсації».

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною першою статті 303 КПК України. Зокрема, у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Системний аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, при цьому така заява чи повідомлення повинні містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, до яких вимагається короткий виклад обставин, що свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, та його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР.

Підставами вважати заяву чи повідомлення такими, що містять у собі повідомлення про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних не має, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Судом встановлено, що 22 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Білопільського ВП ГУНП в Сумській області із заявою про вчинення головою Вирівської сільської ради Білопільського району ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, в якій вказувала, що рішенням Білопільського районного суду від 06 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2017 року, ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Після цього вона звернулася до сільського голови з письмовою заявою про відновлення реєстрації за вказаною адресою її та членів її родини, яку було скасовано 22 червня 2016 року. Проте, голова Вирівської сільської ради ОСОБА_5 не вжив заходів для виконання рішення суду та своїм листом від 02 червня 2017 року відмовив їй у поновленні реєстрації за вказаною вище адресою.

В доповнення до заяви ОСОБА_3 долучила, зокрема, копії своєї заяви до голови Вирівської сільської ради про поновлення реєстрації, відповідь останнього, рішення Білопільського районного суду від 12 квітня 2016 року, ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року, рішення Білопільського районного суду від 06 квітня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2017 року.

Вказана заява була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Білопільського ВП за №5835 (а. м. п. 4-5).

Вищезгадана заява ОСОБА_3 від 22 серпня 2017 року була розглянута Білопільським ВП ГУНП в Сумській області в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». В ході перевірки викладених заявницею фактів, у діях Вирівського сільського голови ОСОБА_5 не було встановлено ознак кримінального правопорушення, у зв`язку з чим ДОП Білопільського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 28 серпня 2017 року було складено висновок, погоджений заступником начальника сектору превенції Білопільського ВП ОСОБА_12 , т. в. о. начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_13 та затверджений т. в. о. начальника Білопільського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_14 про припинення подальшої перевірки (а. м. п. 2).

З матеріалів перевірки вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року було скасовано рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2016 року, ухвалені в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , треті особи: Білопільський РС УДМС України в Сумській області, орган опіки та піклування Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, служба у справах дітей Білопільської РДА, якими ОСОБА_8 та заявницю визнано такими, що втратили право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з неправильним застосування судами норм матеріального права, зокрема, зважаючи на те, що вирішуючи спір, суд першої інстанції достовірно не з`ясував, на які передбачені законом підстави для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилався позивач, на виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз`яснив останньому, з огляду на обраний ним спосіб захисту порушеного права, який не відповідав змісту ст. 391 ЦПК України, право уточнити зміст позовних вимог. Внаслідок цього касаційний суд направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а. м. п. 18-23).

Надалі, за результатами повторного розгляду Білопільським районним судом вищезгаданого позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, 06 квітня 2017 року було ухвалене рішення, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2017 року, яким позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог внаслідок того, що на час розгляду справи відповідачі вже були зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проте вселилися у спірний будинок без дозволу господаря, внаслідок чого останній обрав неналежний спосіб захисту порушеного права.

Крім того, зі змісту означеного рішення вбачається, що на час розгляду судом першої інстанції вищевказаного позову, ОСОБА_7 звернувся до Білопільського районного суду з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а. м. п. 6-11).

Як підтвердила у судовому засіданні заявниця ОСОБА_3 , зазначений позов ОСОБА_7 про виселення на даний час судом не розглянутий. Вказана обставина свідчить про те, що спір між останніми про право на житловий будинок, що знаходиться за вказаною вище адресою, похідним від якого є також право на реєстрацію в ньому, в установленому законом порядку не вирішений.

Таким чином, наведене вище свідчить про те, що ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року та у подальшому рішенням суду першої інстанції від 06 квітня 2017 року, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, було відмовлено не з тих підстав, що позивач не довів факт порушення його права, а внаслідок того, що останній обрав не належний спосіб його захисту. При цьому у вказаних рішеннях судів відсутні вказівки про поновлення реєстрації заявниці за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з матеріалів перевірки вбачається, що 22 травня 2017 року ОСОБА_3 зверталася із письмовою заявою до голови Вирівської сільської ради Білопільського району ОСОБА_5 про відновлення реєстрації місця проживання її, дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , а також матері ОСОБА_8 на підставі рішення Апеляційного суду (а. м. п. 12).

У відповідь на вказану заяву заявниці було направлено листа від 02 червня 2017 року за вихідним №196, за підписом голови Вирівської сільської ради ОСОБА_5 та начальника ВОС ОСОБА_17 , в якому зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були зняті з реєстрації 22 червня 2016 року на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2016 року, а також відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та абз. 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації до Єдиного державного демографічного реєстру. Крім того, даним листом ОСОБА_3 повідомлено про неможливість поновлення реєстрації її та членів її родини, так як ухвала Апеляційного суду від 12 травня 2017 року у справі №573/20/16-ц, на яку остання посилається як на підставу своїх вимог, не містить жодних вказівок з цього приводу, а також роз`яснено порядок реєстрації осіб, передбачений ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» та п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 (а. м. п. 13).

Отже, враховуючи встановлені фактичні обставини, які були викладені вище, суд вважає, що в діях Вирівського сільського голови ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, оскільки ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2017 року, на яку посилається ОСОБА_3 , сторони у справі за позовом ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не були повернуті у попереднє становище шляхом поновлення реєстрації відповідачів у спірному будинку.

З огляду на викладене, а також враховуючи наведені вище норми чинного кримінального процесуального законодавства, відповідно до яких до ЄРДР можуть бути внесені не будь-які відомості, а лише ті, які містять ознаки кримінального правопорушення в розумінні ст. 2 КПК України, дії посадових осіб Білопільського ВП ГУНП в Сумській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 22 серпня 2017 року є правомірними.

Крім того, звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_3 поміж іншим просить зобов`язати посадових осіб територіального органу поліції внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом внесення Вирівським сільським головою завідомо неправдивих відомостей до довідки, яка у подальшому стала однією із підстав для ухвалення Білопільським районним судом рішення від 12 квітня 2016 року про задоволення позову ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

З цього приводу суд зазначає, що у своїй заяві від 22 серпня 2017 року, адресованій Білопільському ВП ГУНП в Сумській області, заявниця не вказувала про дане порушення. Відповідно до положень КПК України слідчий суддя розглядає скаргу в межах тієї заяви, яка була предметом звернення до органу досудового розслідування. У подальшому внесення змін до цієї заяви при зверненні до слідчого судді зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України не передбачено. При цьому суд також відмічає, що вказаний факт вже був предметом перевірки в рамках іншого кримінального провадження.

Твердження ОСОБА_3 на те, що у своєму висновку ДОП ОСОБА_6 безпідставно послався на пояснення ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які ніколи не були її сусідами і не можуть бути свідками, не спростовують викладених вище висновків суду та не є підставою для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 309 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Білопільського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: