Дата документу Справа № 310/306/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1078/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/306/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004402, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровськ, громадянки України, українки, освіта вища, заміжньої, має на утриманні одну малолітню дитину, працюючої продавцем непродовольчих товарів в ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:
вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 гривень без позбавлення права керування транспортним засобом.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 14380 гривень та моральної шкоди в сумі 75000 гривень задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 10000 гривень, в іншій частині позову, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на користь держави на залучення експерта в сумі 1055 гривень 52 копійки.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, 14.08.2016 року приблизно о 13 годині 30 хвилин в світлу пору доби в м. Бердянську Запорізької області водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась проїзною частиною по вул. Богуславського, з боку вул. Італійської в напрямку вул. Свободи, наближуючись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з вул. Шевченка, перед виїздом на яке встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу».

В цей же час проїзною частиною вул. Шевченка, з боку пр. Азовського в напрямку пр. Східного, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21063 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_10 .

На вищевказаному перехресті нерівнозначних доріг, водій ОСОБА_7 при виїзді на дорогу вул. Шевченка, порушила вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та пунктів 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, не надала дорогу автомобілю ВАЗ 21063 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , в результаті чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів, після якого автомобіль ВАЗ 21063 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_2 виїхав за межі проїжджої частини ліворуч, де скоїв наїзд на дерево.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 21063 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, з якими його було доставлено до КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання».

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 753 від 22.09.2016 року, у ОСОБА_9 мали місце: «Припухлість в області правого плечового суглоба, болючість, більше виражена в проекції акроміально-ключичного зчленування, садна по зовнішній поверхні правого плечового суглоба близько 4x4см, лінійні неглибокі подряпини по зовнішній поверхні правого плеча, неглибокі, садна в області правого ліктьового суглоба під коричнево-червоними кірками, вивих акроміальної головки ключиці, 2 тип за Тосу. Ознаки розриву акроміально-ключичної і дзьобоподібної ключичної зв`язки (траєциєвидної). Тендіноз сухожилля надостної м`язи, тендовагннит сухожилля довгої головки біцепса», згідно описової частини наданої медичної документації.

Вищевказані тілесні ушкодження в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами, спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш ніж як 21 день).

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» №929/16 від 23.12.2016 року, водій автомобіля «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинна була керуватися вимогами п.п. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, а також розділу 33 Правил дорожнього руху України (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»).

Технічна можливість водія автомобіля «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 уникнути зіткнення залежала від виконання нею вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Дії водія автомобіля «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 не відповідають вимогам п.п.16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»). Невиконання даним учасником пригоди вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»), з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, де зазначено: «16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».

В апеляційній скарзі обвинувачена вважає вирок суду в частині стягнення моральної шкоди необґрунтованим, незаконним, винесеним помилково, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже таким, що підлягає скасуванню. Вказує, що потерпілий не надав суду будь-яких письмових медичних підтверджень щодо погіршення стану свого здоров`я, яке погіршилося внаслідок ДТП, проведення ще однієї операції в майбутньому та взяття кредиту на лікування також нічим не підтверджено та не є моральною шкодою. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 не зміг належними та допустимими доказами довести свої моральні страждання, зміст поданого ним під час судового засідання цивільного позову у вигляді клопотання суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки: в ньому не зазначені сторони у справі; не зазначена ціна позову; не обґрунтована належними та допустимими доказами кожна обставина у справі. Крім того, судом була залучена до участі у справі страхова компанія «Українська пожежно-страхова компанія», через що всю відповідальність в межах страхових виплат буде здійснювати страхова компанія. Враховуючи наявність вини потерпілого ОСОБА_9 при скоєнні ДТП, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, а також матеріальний стан обвинуваченої ОСОБА_7 , фактичну відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні, вважає, що відсутні і підстави для стягнення з ОСОБА_7 компенсації моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду в частині стягнення маральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зазначеної вимоги відмовити. В іншій частині вирок залишити без змін.

В запереченнях потерпілий ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2017 року без змін.

До початку апеляційного розгляду, зі згоди обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисник адвокат ОСОБА_8 , подав клопотання про звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році". В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні необережного злочину невеликої тяжкості, і остання має на утриманні малолітню дитину.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважала вирок законним і обґрунтованим, і не заперечувала проти задоволення клопотання захисника; обвинувачену, зокрема і в останньому слові, та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу і клопотання; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а клопотання захисника адвокат ОСОБА_8 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останньої, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апелянта на предмет незаконного стягнення з неї на користь потерпілого моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими.

На переконання колегії суддів, клопотання про стягнення матеріальної і моральної шкоди, яке було подано потерпілим в суді першої інстанції, містило в собі необхідні елементи позовної заяви, тому підстав для залишення його без розгляду у суду не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи фактично заявлений потерпілим цивільний позов, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_7 , оскільки у судовому засіданні було доведено, що саме внаслідок дій останньої потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а також душевних і фізичних страждань.

Потерпілий в своїх позовних вимогах належним чином обґрунтував характер та обсяг страждань, яких він зазнав в результаті кримінального правопорушення. Суд, в свою чергу, врахував ці обставини у сукупності з іншими обставинами у провадженні (обопільна вина водіїв, необережний злочин невеликої тяжкості), і позовні вимоги потерпілого в частині стягнення моральної шкоди задовольнив частково, стягнувши з обвинуваченої 10 000 грн., при заявлених 75 000 грн.

Колегія суддів вважає, що вказаний розмір стягненої моральної шкоди на користь потерпілого в повній мірі відповідає характеру і обсягу його страждань, є виваженим та справедливим, а відтак підстав для скасування вироку в цій частині, колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів заявленого захисником клопотання, слід зазначити наступне.

Так, пунктом "в" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання засуджених за необережні злочини, які не є тяжкими, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

ОСОБА_7 вчинила необережний злочин, який не є тяжким, вона є особою, яка не позбавлена батьківських прав щодо своєї доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій на день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році" не виповнилось 18 років.

Відповідно до п. «б» ст. 10 цього Закону, його застосування здійснюється щодо осіб, яких засуджено до покарання у виді штрафу, якщо на день набрання чинності цим Законом це покарання не виконано, - за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Обвинувачена ОСОБА_7 погодилася на застосування до неї амністії, відомості про сплату нею штрафу відсутні, в зв`язку з чим, обвинувачену можна звільнити від призначеного їй судом покарання у виді штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про застосування до ОСОБА_7 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2017 року на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4