621/2578/16-к 1-кп/621/43/17
У Х В А Л А
08 листопада 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження №0000233, №0000797 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Комсомольське Зміївського району Харківської області, є громадянином України, має неповну середню освіту, одружений, не працює, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27.01.2012 року за ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, у злочинах, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,

у с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акта від 12.12.2016 року ОСОБА_4 обвинувачується: у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин, вчиненому повторно, особою, яка раніше вчинила, злочини передбачені ст. 309 КК України; незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні психотропних речовин без змети збуту, вчиненому повторно, особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст. 307 КК України.

Згідно обвинувального акта від 27.09.2016 року ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2016 року у кримінальному провадженні №0000233 у відношенні ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою на строк до 29.12.2016 року.

В подальшому, під час судового провадження, Зміївським районним судом строк запобіжного заходу продовжувався, та на даний час цей строк встановлено до 11 листопада 2017 року.

В судове засідання призначене на 06 листопада 2017 року не з`явилася захисник ОСОБА_8 , яка повідомила про неможливість прибуття до суду через смерть близького родича та просила вирішити питання про залучення адвоката через центр з надання безоплатної правової допомоги на одне засідання.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року було залучено захисника через регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях, для проведення окремої процесуальної дії - вирішення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, в зв`язку з чим до суду надійшло доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги захисником ОСОБА_5 .

Оскільки захисник ОСОБА_8 повідомила поважну причину неприбуття в судове засідання, виникли підстави для відкладення судового розгляду, які передбачені ч. 2 ст. 322 КПК України.

У зв`язку з цим, судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 заявила мотивоване клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки відсутні підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_4 . В обґрунтування клопотання просила врахувати, що продовжують залишатися ризики, які були підставою для застосування вказаного запобіжного заходу, вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 вказаних кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні вказаних злочинів. ОСОБА_4 обвинувачується у тяжкому кримінальному правопорушенні, вчиненому у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, не працює та не має офіційних джерел отримання прибутку, раніше неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів. Крім того, фактичні обставини злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , свідчать про його підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Також послалась на практику Європейського суду з прав людини, вказавши, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

На думку прокурора ОСОБА_4 може переховуватися від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора не заперечували.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного:

Згідно п. 1"с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судове провадження не може бути завершене через неможливість прибуття в судове засідання захисника, суду належить розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово судимий за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, передбачені ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, востаннє у 2012 році був засуджений до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Після звільнення від відбування покарання у 2015 році знову обвинувачується у злочинах, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, що вказує на високий ризик вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Ті обставини, що суспільна небезпечність злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_4 є високою, а призначений попередньо термін покарання не мав достатнього впливу на обвинуваченого, також вказують на існування ризиків вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України об`єднане в одне провадження з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 у злочині, передбаченому ч. 3 ст. 286 КК України, що спричинив смерть двох осіб, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, вказує на наявність ризику переховування від суду.

Наведені вище обставини в сукупності вказують на те, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу та на час продовження його строку не зменшилися і продовжують існувати, а також на неможливість забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, та усунення ризиків продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно ст. ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних, до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у п. 79 рішення Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" від 10.02.2011 року, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського суду з справ людини у справі "Летельє проти Франції".

За таких обставин клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 197, 201, 331, 350 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
1. Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

2. Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в ДУ "Харківська установа виконання покарань (№ 27)" на строк до 06 січня 2018 року.

3. Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: