У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12. 09. 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, клопотання детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів ОСОБА_5 , погоджене начальником Шостого відділу Управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Черкаси, українцю, громадянину України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , одруженому,

у кримінальному провадженні за №0000136 від 23.02.2017, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів ОСОБА_5 , погоджене начальником Шостого відділу Управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні за №0000136 від 23.02.2017, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України перебувають матеріали досудового розслідування за №0000136 від 23.02.2017, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 вчинив пособництво, тобто шляхом усунення перешкод, що не давали можливості набути своїй тітці ОСОБА_8 особисто у приватну власність квартиру АДРЕСА_3 , що на праві власності належала Рахунковій палаті, сприяв останній, яка обіймала на час вчинення кримінального правопорушення посаду головного контролера директора Департаменту з питань АПК, охорони навколишнього середовища та надзвичайних ситуацій Рахункової палати, у заволодінні нею державним майном в особливо великому розмірі, а саме вказаною квартирою, як власністю державної установи шляхом зловживання нею своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

За результатами розслідування вказаного кримінального провадження 16.02.2017 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень.

У ході досудового розслідування установлено, що ОСОБА_7 після вручення 19.11.2016 повідомлення про підозру його тітці ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності перетнув 25.11.2016 державний кордон України з Республікою Білорусь і на даний час не повертався.

У зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_7 переховувався від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме, постановою від 23.02.2017 оголошено розшук вказаного підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського суду м. Києва від 21.02.2017 надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

22.06.2017 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

Сторона обвинувачення в поданому клопотанні посилається на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в зв`язку з чим детектив просив слідчого суддю застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор просив провести розгляд клопотання у відсутність підозрюваного посилаючись на те, що підозрюваний ОСОБА_7 оголошений у міжнародний розшук, підтримав клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив про задоволення клопотання.
Підозрюваний ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився.
Захисник підозрюваного в судовому зсіданні заперечував проти задоволення клопотання вважаючи вимоги поданого клопотання не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Ухвалою слідчого судді від 21. 02. 2017 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до вимог ст. 190 п.3 ч. 2 ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, таким чином на думку захисника, на даний час ухвала слідчого судді від 21.02.2017р. втратила чиність. Окрім того захисник підозрюваного зазначав, що 07 серпня 2017 року об 11 годин 50 хв. ОСОБА_7 було затримано на території держави Чорногорія та доставлено до судді зі стражу Ванія Раконіа (Sudja za istragu Vanja Rakonja s.r.), який виніс стосовно ОСОБА_7 судове рішення, а саме взяття під тимчасовий естрадиційний арешт до 40 діб, тобто до 17.09.2017р, до 11 год. 50 хв. Судом держави Чорногорія ОСОБА_7 був затриманий та арештований 08.08.2017р. на підставі ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 21 лютого 2017 року. Адвокат зазначав, що до 07.08.2017р. (момент затримання) ОСОБА_7 перебуває у відрядженні за межами держави Україна в зв`язку з виконанням посадових обов`язків, вказані обставини свідчать про те, що останній не переховувався від органу досудового розслідування. Також зазначав, що досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001701 закінчено, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування направлені до Шевченківського районного суду м.Києва. Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001701, які були додані до обвинувального акту та подані до суду, ОСОБА_7 зазначений і викликається в якості свідка в судове засідання. Окрім того захисник підозрюваного посилався на те, що будь-які виклики, повідомлення, повістки (інші процесуальні документи та рішення) від органу досудового розслідування та правоохоронних органів (прокуратура, суду) ОСОБА_7 за місцем проживання (реєстрації) та/або місцем перебування (відрядження) не отримував, так як тривалий проміжок часу перебуває у відрядженні за межами держава Україна. Вказував на те, що з мережі інтернету стало відомо, що ОСОБА_7 26.05.2017р. оголошено в розшук, а матеріали кримінального провадження стосовно нього 23.02.2017р. виділено в окремий номер № 0000136, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 191 КК України, зазначав, що розшук ОСОБА_7 по кримінальному провадженні № 0001701 , внесеному до ЄРДР 23.06.2016р., органами НАБУ не оголошувався, дозвіл на затримання ОСОБА_7 по кримінальному провадженні № 0000136, внесеному до ЄРДР 23.02.2017 р., Солом`янським районним судом м.Києва не надавався. Також захисник підозрюваного зазначав, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено у не передбачений КПК України спосіб, а саме за допомогою програмного продукту ВАЙБЕР з власного особистого телефону слідчого, без доручення процесуального керівника. В зв`язку із зазначеним захисник підозрюваного вважаючи подане клопотання необґрунтованим та безпідставним, просив відмовити в задоволенні клопотання.

На підставі ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відсутність підозрюваного, оскільки останній оголошений у міжнародний розшук.
Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України перебувають матеріали досудового розслідування за №0000136 від 23.02.2017, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 вчинив пособництво, тобто шляхом усунення перешкод, що не давали можливості набути своїй тітці ОСОБА_8 особисто у приватну власність квартиру АДРЕСА_3 , що на праві власності належала Рахунковій палаті, сприяв останній, яка обіймала на час вчинення кримінального правопорушення посаду головного контролера директора Департаменту з питань АПК, охорони навколишнього середовища та надзвичайних ситуацій Рахункової палати, у заволодінні нею державним майном в особливо великому розмірі, а саме вказаною квартирою, як власністю державної установи шляхом зловживання нею своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин.

У період з третьої декади січня 2014 року по другу декаду лютого 2014 року (після включення квартири АДРЕСА_3 до числа службового житла згідно з розпорядженням Голови Шевченківської районної в

м. Києві державної адміністрації від 23.01.2014 №17), точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на заволодіння квартирою

АДРЕСА_3 загальною площею 84,9 м2, житловою площею 42,1 м2.

Вказана квартира придбана Рахунковою палатою на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного із продавцем ПАТ «ХК «Київміськбуд» та передана у власність Рахункової палати згідно з актом приймання-передачі квартири від 27.12.2013, у результаті чого перейшла у повне господарське відання Рахункової палати як державного органу.

На підставі листів Голови Рахункової палати ОСОБА_9 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.03.2014 № 14-519, від 19.03.2014 № 03-581, наказу Рахункової палати від 18.03.2014 № 16п, рішення Рахункової палати від 19.03.2014, а також розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.03.2014 № 150, вказана квартира надана ОСОБА_8 в якості службового житла.
Після отримання ордеру ні ОСОБА_8 , ні члени її сім`ї не проживали у квартирі АДРЕСА_3 всупереч раніше згаданій меті отримання вказаної квартири як службової (необхідності проживання поблизу місця роботи, виконання вкрай важливих державних завдань та ненормованого робочого дня). Разом з тим ОСОБА_8 для створення видимості користування вищевказаною квартирою вирішила певний час не вчиняти активних дій, спрямованих на реалізацію злочинної змови та кінцеве досягнення її корисливої мети отримання неправомірної вигоди шляхом зловживання службовим становищем.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

11.08.2014 ОСОБА_8 , знаючи, що згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, звернулася до ОСОБА_9 із заявою про виключення наданої їй квартири з числа службових. При цьому ОСОБА_8 зазначила у заяві причину виключення квартири з числа службових, а саме те, що відпала потреба у такому її використанні. Водночас ОСОБА_8 достовірно знала, що з моменту отримання нею службового житла до часу звернення з вищевказаною заявою до ОСОБА_9 , вона та члени її сім`ї фактично у квартирі не проживали, не відбулось жодних змін в організації роботи підконтрольного їй департаменту Рахункової палати та в її службових повноваженнях, які б могли вплинути на виконання нею державних завдань та на її робочий графік, а отже, й не відпала мета отримання квартири проживання поблизу місця роботи у зв`язку з виконанням вкрай важливих державних завдань та ненормованим робочим днем. Окрім того, на той момент отримання службових жилих приміщень потребували ряд посадових осіб Рахункової палати, які згідно з п. 67 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, мали право на його отримання.

ОСОБА_9 задовольнив заяву ОСОБА_8 про виключення квартири з числа службових незважаючи на те, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації, звернувся з клопотанням від 18.08.2014 № 14-1678 до Шевченківської РДА про виключення квартири АДРЕСА_3 з числа службових у зв`язку з тим, що відпала потреба в такому її використанні.

За результатами розгляду вищевказаного звернення ОСОБА_9 02.10.2014 Шевченківською РДА прийнято розпорядження № 515 про виключення квартири АДРЕСА_3 з числа службового житла.

Станом на дату виключення зазначеної квартири із числа службових у ній були зареєстровані, але фактично не проживали, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які раніше використали своє право на приватизацію житла з державного житлового фонду, а саме отримали у власність шляхом приватизації квартиру АДРЕСА_4 , згідно з розпорядженням Групи приватизації Управління справами Верховної Ради України від 24.02.2000 № 48. При цьому ОСОБА_8 достовірно знала, що вказана обставина перешкоджає їй самостійно приватизувати квартиру АДРЕСА_3 та довести злочинний умисел, направлений на заволодіння державним майном, до кінця.

Враховуючи зазначену обставину, з метою продовження виконання злочинного корисливого умислу та досягнення корисливої мети спрямованої на заволодіння державною квартирою, ОСОБА_8 у період з жовтня по 30 грудня 2014 року (точну дату досудовим розслідуванням не встановлено), вступила у злочинну змову зі своїм племінником ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запропонувавши йому формально зареєструвати місце проживання у вищевказаній квартирі, вчинити ряд дій, спрямованих на приватизацію квартири, та у подальшому безоплатно передати на її користь. На виконання висловленої пропозиції ОСОБА_7 надав свою згоду.

На виконання домовленості ОСОБА_7 вчинив дії щодо отримання документів, необхідних для приватизації житла, зокрема, отримав за місцем свого колишнього проживання довідку від 30.12.2014 № 921, видану виконкомом Драбівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області про те, що останній з 1993 по 2003 роки право на приватизацію державної власності не використав.

Продовжуючи виконання злочинних домовленостей щодо заволодіння державним майном, 13.01.2015 ОСОБА_7 знаючи, що не має жодного відношення до державної служби та роботи в Рахунковій палаті, а також до отримання вказаної квартири, як службового житла, звернувся до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в м. Києві з заявою про реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_3 , без погодження з власником квартири Рахунковою палатою. При цьому останній усвідомлював, що здійснює реєстрацію місця проживання лише формально, без мети постійного проживання у квартирі, а лише з метою усунення законодавчих перешкод, які не дозволяють ОСОБА_8 самостійно приватизувати зазначену квартиру та набуття її у приватну власність.

Заяву ОСОБА_7 задоволено Шевченківським РВ ГУ ДМС України в м. Києві і реєстрація його місця проживання в квартирі АДРЕСА_3 здійснена 17.01.2015.

У подальшому, продовжуючи реалізовувати свою корисливу мету, спрямовану на заволодіння державною квартирою, ОСОБА_8 достовірно знаючи, що її племінник ОСОБА_7 не має права особисто звертатися до Голови рахункової палати з листом про надання дозволу на здійснення правочинів щодо приватизації квартири, оскільки він не мав жодного відношення до державної служби і роботи в Рахунковій палаті, зокрема не перебував у трудових відносинах із зазначеним органом державної влади та відповідно до вимог ст. 37 Житлового кодексу України не перебував на обліку як громадянин, який потребує поліпшення житлових умов, за місцем роботи, ОСОБА_8 20.01.2015 звернулась до ОСОБА_9 із заявою про надання дозволу на здійснення правочинів щодо приватизації вищевказаної квартири, умисно не зазначивши в інтересах кого буде вчинено приватизаційні дії. За результати розгляду зазначеної заяви 28.01.2015 ОСОБА_9 підписав та направив на адресу Шевченківської РДА лист від № 14-172 про те, що Рахункова палата, як власник не заперечує проти приватизації квартири АДРЕСА_3 .

Діючи на виконання попередньої змови із ОСОБА_8 з метою вчинення дій, спрямованих на отримання нею у приватну власність державного майна, ОСОБА_7 через 11 днів з часу реєстрації, фактично не проживаючи у квартирі АДРЕСА_3 , 29.01.2015 звернувся у якості наймача вказаної квартири до органу приватизації Шевченківського району м. Києва з заявою про передачу йому вказаної квартири у приватну власність.

Згадана заява задоволена розпорядженням органу приватизації від 19.02.2015 № 2140. Того ж дня ОСОБА_7 отримав від органу приватизації свідоцтво про право приватної власності на вищевказану квартиру.

Таким чином, 29.01.2015 в результаті злочинних дій, що вчинені за пособництва ОСОБА_7 , державна квартира Рахункової палати перейшла у приватну власність фізичної особи ОСОБА_7 , у якого згідно зі ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» виникли правомочності власника, тобто право розпоряджатися квартирою на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом.

У свою чергу в результаті вказаних злочинних дій Рахункова палата втратила правомочності власника квартири АДРЕСА_3 .

При цьому ОСОБА_7 не мав жодного відношення до державної служби і роботи в Рахунковій палаті, зокрема, не перебував у трудових відносинах із зазначеним органом державної влади та відповідно до вимог ст. 37 Житлового кодексу України не перебував на обліку, як громадянин, який потребує поліпшення житлових умов, за місцем роботи.

Крім цього, ОСОБА_7 в порушення ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у квартирі, що була ним приватизована, ні до моменту надання дозволу на приватизацію, ні після, постійно в ній не проживав. Натомість останній постійно мешкав зі своєю сім`єю (дружиною та двома неповнолітніми дітьми) у квартирі АДРЕСА_5 , яка належить йому на праві власності.

Закінчуючи виконання домовленостей щодо заволодіння державним майном 05.03.2015 ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_8 договір дарування квартири АДРЕСА_3 , відповідно до якого право власності на об`єкт нерухомості перейшло до ОСОБА_8 . Договір дарування, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за № 402 та в цей день о 12:32 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за № 8953373.

З метою списання квартири АДРЕСА_3 з балансу Рахункової палати цього ж дня - 05.03.2015, з проміжком часу в декілька годин між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 складено акт приймання-передачі вказаної квартири з зазначенням її вартості в розмірі 1 390 532,98 грн.

У результаті підписання цього акту злочинна мета щодо заволодіння державним майном за попередньою змовою ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , за пособництва ОСОБА_7 , повністю реалізована.

У подальшому ОСОБА_8 на підставі договору дарування нерухомого майна від 08.06.2016 № 1307 подарувала вказану квартиру власній доньці ОСОБА_14 . На підставі вказаного договору дарування, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , в цей день о 09:56 нотаріусом у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за № 14909514.

Отже, ОСОБА_7 вчинив пособництво, тобто шляхом усунення перешкод сприяв своїй тітці ОСОБА_8 , яка обіймала посаду головного контролера директора Департаменту з питань АПК, охорони навколишнього середовища та надзвичайних ситуацій Рахункової палати, у заволодінні нею чужим майном в особливо великому розмірі, а саме квартирою АДРЕСА_3 , яка належала Рахунковій палаті, шляхом зловживання нею своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Згідно договору купівлі-продажу квартири та акту прийому-передачі квартири від 27.12.2013, укладених між продавцем ПАТ «ХК «Київміськбуд» та покупцем Рахунковою палатою, вартість квартири АДРЕСА_3 становить 1 390 532,98 грн. Аналогічна вартість даного об`єкту нерухомості зафіксована у акті приймання-передачі квартири між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 05.03.2015.

Враховуючи викладене, протиправне заволодіння вказаною квартирою спричинило настання збитків у розмірі вартості квартири, а саме 1 390 532,98 грн., що більше ніж шістсот разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, тобто є особливо великим розміром, відповідно до пункту 4 примітки до статті 185 Кримінального кодексу України.

За результатами розслідування вказаного кримінального провадження 16.02.2017 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень.

Підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме:

?документами, отриманими в порядку ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про Національне антикорупційне» у Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, щодо приватизації ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_3 ;

?документами, отриманими в порядку ст. 93 КПК України у Шевченківського районного відділу №1 ГУ ДМС у м. Києві, щодо реєстрації ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_3 ;

?документами, отриманими в ході тимчасового доступу до речей і документів у Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, щодо приватизації ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_3 ;

?копією договору дарування квартири АДРЕСА_3 , отриманого в порядку ст. 93 КПК України у приватного нотаріуса ОСОБА_13 ;

?актом прийому-передачі квартири АДРЕСА_3 від Рахункової палати до ОСОБА_8 , отриманим в порядку ст. 93 КПК України від Рахункової палати;

?показаннями свідка ОСОБА_15 , яка працює консьєржем у будинку АДРЕСА_6 , щодо обставин проживання осіб у квартирі АДРЕСА_7 у вказаному будинку;

?показаннями свідка ОСОБА_16 , яка працює консьєржем у будинку АДРЕСА_6 , щодо обставин проживання осіб у квартирі АДРЕСА_7 у вказаному будинку;

?показаннями свідка ОСОБА_17 щодо проживання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_5 ;

?показаннями свідка ОСОБА_18 щодо проживання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_5 ;

?документами, отриманими в порядку ст. 93 КПК України у КК «Центр комунального сервісу» щодо проживання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_5 ;

?іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Сторона обвинувачення в поданому клопотанні зазначала, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , запобігання можливого ухилення від досудового слідства виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Вбачається, що у ході досудового розслідування установлено, що ОСОБА_7 після вручення 19.11.2016 повідомлення про підозру його тітці ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності перетнув 25.11.2016 державний кордон України з Республікою Білорусь і станом на день подання цього клопотання не повертався, що свідчить про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за пособництво у вчиненні особливо тяжкого корупційного злочину, заздалегідь спланував втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Встановлено, що у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_7 переховувався від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме, постановою від 23.02.2017 оголошено розшук вказаного підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського суду м. Києва від 21.02.2017 надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлено, що 22.06.2017 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

Вбачається, що листом Департаменту Інтерполу та Європолу Національної поліції України від 08.08.2017 № IP/5544/17/C75/22951/EC2/A10/5 Національне антикорупційне бюро України проінформовано про те, що за повідомленням НЦБ Інтерполу в Республіці Чорногорія правоохоронними органами вказаної країни встановлено фактичне місцезнаходження ОСОБА_7 .

Таким чином у органу досудового розслідування виникла необхідність звернення з відповідним клопотанням до компетентних органів Республіки Чорногорія з метою видачі підозрюваного ОСОБА_7 правоохоронним органам України для притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 575 КПК України до клопотання про видачу особи необхідно додати засвідчену копію ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою.
Таким чином вбачається, що наявність дозволу слідчого судді Солом`янського суду м. Києва від 21.02.2017 на затримання ОСОБА_7 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не дає можливості звернутися до компетентного органу Республіки Чорногорія, оскільки вказане є можливим лише при наявності ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою.
Так, підставою застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість надалі переховуватися від слідства та суду.

Відповідно до ст. 178 КПК України встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років. Водночас, докази, які здобуті під час досудового слідства, є вагомими, переконливими та достатніми.

Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Таким чином, відповідно до вказаної рекомендації, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Вбачається, що в зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування, що підтверджується інформацією Держприкордонслужби України про перетин ним державного кордону, сторона обвинувачення звернулася до слідчого судді Солом`янського районного суду

м. Києва з клопотанням про надання дозволу на його затримання, з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке ухвалою від 21.02.2017.

23.02.2017 детективом Національного антикорупційного бюро України на підставі п 2 ч. 1 ст. 280 КПК України винесено ухвалу про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні та оголошення ОСОБА_7 у розшук.

Так вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.02.2017, Департаментом Інтерполу та Європолу Національної поліції України 22.06.2017 до обліків Генерального секретаріату Інтерполу унесено клопотання про публікацію щодо міжнародного розшуку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується листом від 23.06.2017.

Згідно інформації Департаменту Інтерполу та Європолу Національної поліції України від 08.08.2017, правоохоронними органами Республіки Чорногорія затримано ОСОБА_7 .

Таким чином, на даний час виникла необхідність здійснити видачу компетентними органами Республіки Чорногорія ОСОБА_7 (екстрадиція), що здійснюється на підставі клопотання про видачу особи в Україну.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 575 КПК України, до клопотання про видачу особи в Україну з-поміж інших документів долучається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.
Як зазначено у ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Встановлено, що ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук, що підтверджується листом Департаменту Інтерполу та Європолу Національної поліції України від 23.06.2017.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Згідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи характер правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , обставини справи, зважаючи на особу підозрюваної, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою уникнення ризиків переховування його від органів досудового розслідування та суду.
Разом з тим, у відповідності до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги обґрунтовані ризики та враховуючи конкретні обставини справи, зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується наявними в матеріалах клопотання доказами, що не дає можливості здійснення дієвого контролю за його поведінкою та виконання підозрюваним покладених судом обов`язків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів таких, як особисте зобов`язання, особиста порука, чи то домашній арешт, а тому вбачається, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ані ж тримання під вартою з урахуванням характеристики підозрюваного, являється недоцільним, у зв`язку з неефективністю таких запобіжних заходів.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на відомості про особу підозрюваного, характер вчиненого кримінального правопорушення, можна прийти до вмотивованого висновку, що в разі обрання підозрюваному ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, останній завдяки своєму становищу може негативно впливати на хід досудового слідства у даному провадженні, безпосередньо впливатиме на учасників кримінального провадження, переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, в зв`язку з чим необхідним є застосування до підозрюваного саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на зазначене вище, клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 9, 131, 177, 178, 183, 184, 192-194, 196, 197, 202, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і не пізніше ніж через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного повинен розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника Шостого відділу Управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1