справа № 208/7047/17
№ провадження 1-кс/208/210/18
УХВАЛА
Іменем України

27 березня 2018 р. м. Кам`янське
встановив:
У судовому засіданні представники потерпілого скаргу підтримали, просили задовольнити з вказаних у її мотивувальній частині підстав.
Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки досудове розслідування проведене з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, слідчим встановлені факти, які виключають наявність кримінального правопорушення.
Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.
21.11.2017 року до Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_4 , про те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вчинили шахрайські дії відносно майна ПП «Світлана 2000», а також ОСОБА_10 не повертає документи щодо здійснення фінансово-господарської діяльності, облікових документів, статут і печатку зазначеного підприємства.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 зазначив, що з 1999 року він є власником ПП «Світлана 2000». У власності ПП «Світлана-2000» маються об`єкти нерухомості, а саме культурно-рекреаційний центр за адресою АДРЕСА_1 , та торгівельний комплекс по АДРЕСА_2 .
В 2007 році ОСОБА_4 було призначено директором ПП «Світлана-2000» ОСОБА_10 , який був найманим працівником та власності у ПП «Світлана-2000» не мав. 15.07.2015 року ОСОБА_4 було звільнено з посади директора ОСОБА_10 , з підстав недобросовісного виконання покладених на нього обов`язків. Заявники посилаються на те, що після звільнення ОСОБА_10 став ухилився від передачі власнику ПП «Світлана-2000» ОСОБА_4 усіх документів зазначеного підприємства. Після цього єдиним директором ПП «Світлана-2000» був ОСОБА_4 до 07.03.2017 року.
З 07.03.2017 року функції директора виконує ОСОБА_13 . Восени 2017 року ОСОБА_4 стало відомо, що колишній директор ОСОБА_10 від імені підприємства уклав договір позики, на підставі якого поручився перед ОСОБА_9 за виконання обов`язків ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за договором позики, укладеним 22.01.2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , за яким кредитором ОСОБА_9 передано до 31.12.2015 року в позику боржнику ОСОБА_14 250 000 доларів США. При цьому ОСОБА_10 поручився майном, яке належить ОСОБА_4 як власнику ПП «Світлана-2000».
Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 зазначив, що в 1995 році його братом та ним було засновано ПП «Світлана-2000», засновником і власником в реєстраційних документах був зазначений ОСОБА_4 , але фактично господарською діяльністю підприємства займались разом та воно було утворено за їх спільні кошти.
02.04.2008 року дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_14 придбала у ПП «Світлана 2000» приміщення по пров. Цегельний З «В» у м. Кам`янське.
В подальшому 22.08.2008 року ОСОБА_14 взяла кредит у ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» в сумі 250 000 доларів США з метою розвитку спільного бізнесу з ПП «Світлана 2000». В подальшому було допущено прострочення виплати кредиту та банк почав процедуру стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення предмету іпотеки, а саме приміщення по АДРЕСА_3 . Вирішенням питання щодо владнання питання з погашенням кредиту займався ОСОБА_4
18.12.2013 року згідно ухвали Заводського суду м. Дніпродзержинська за позовом ПП «Світлана 2000» до ОСОБА_14 визнано правочин з купівлі продажу об`єкту нерухомості по АДРЕСА_4 недійсним та визнано право власності на зазначений об`єкт за ПП «Світлана 2000».
В подальшому їх мати ОСОБА_9 погодилась надати ОСОБА_14 в займи гроші в сум 250 000 доларів США, а ОСОБА_8 разом з ОСОБА_4 , майном ПП «Феміда» та майном ПП «Світлана 2000» виступили поручителями даної позики, які було оформлено договорами займу та двома договорами поручительства. Після цього питання з банком ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» було вирішено. У 2015 році ОСОБА_8 та ОСОБА_4 вирішили розділяти майно один від одного.
В 2016 році ОСОБА_9 звернулася до Верхньодніпровського суду за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_14 та висунула позовні вимоги щодо ОСОБА_14 а також ПП «Світлана 2000» і ПП «Феміда», щодо стягнення грошей за договором займу.
22.07.2016 року судом було прийнято рішення стосовно солідарного стягнення грошей за договором займу з ОСОБА_14 , а також ПП «Світлана 2000» і ПП «Феміда». в подальшому судом було направлено вказане рішення до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головної територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з метою здійснення стягнення грошей, а у виконавчій службі в свою чергу було розпочато виконавче провадження щодо повернення боргу у тому числі шляхом звернення стягнення на майно ПП «Світлана 2000».
Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
За результатами досудового розслідування постановою слідчого ОСОБА_7 від 27.01.2018 року дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст.2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
В той же час, відповідно до вимог ст.110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Проте обставини, викладені особою, що подала заяву про вчинення кримінального правопорушення, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого, прокурора при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, являється по суті не вмотивованою, оскільки її зміст не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема, в ній в повній мірі не проаналізовано суть заяви особи, не надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, зокрема слідчим належним чином не встановлена відсутність кримінального правопорушення, на яке посилається заявник підробки документів, не перевірені показання ОСОБА_10 щодо передачі комісії у складі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 документів та печатки ПП «Світлана 2000», зокрема шляхом допиту ОСОБА_16 .
Органом досудового розслідування належним чином не перевірено обставин щодо можливої підробки підпису власника підприємства ОСОБА_4 на додаткових угодах з ТОВ «Аптека низьких цін Дніпро», відповідно до яких змінено розмір орендної плати та порядок її отримання, не проведено належної перевірки посилань заявника на те, що до теперішнього часу продовжується використання старої печатки ПП «Світлана 2000», створення фіктивних документів, за допомогою яких продовжується неправомірне заволодіння майном та коштами ПП «Світлана 2000», що зокрема може бути перевірено шляхом тимчасового доступу до вказаних документів та проведення відповідних експертних досліджень щодо них. Крім того, з метою усунень розбіжностей у показаннях не проведені одночасні допити потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 .
Висловлені у судовому засіданні доводи прокурора є такими, що не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.
При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч.5 ст.40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п.18 ч.1 ст.3, ч.3 ст.22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.
Керуючись ст.303-307, 309 КПК України, слідчий суддя
ухвалив:
Скаргу представників потерпілого ОСОБА_4 , адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1