1-кс/755/769/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ 13.02.2018р.
Клопотання погоджено прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 .
Крім того, 27.12.2017, близько 13:40 год., на території будівництва житлового комплексу "Лего Хаус", що за адресою: м. Київ, вул. Сиваська, 12/2, було виявлено невідомий предмет, схожий на саморобний вибуховий пристрій, виготовлений з предмета, схожого на кислородний балон, всередині якого виявлено речовину, схожу на порох, а також предмета, схожого на електрозапалювач, та телефонних дротів. (ЖЄО № 104576 від 27.12.2017).
Крім того, 08.01.2017 приблизно о 18.30 год. невстановлена досудовим слідством особа, перебуваючи на території будівництва "Лего Хаус" по вул Сиваській, 12/2 в м. Києві, грубо порушуючи громадський порядок, з хуліганських спонукань, застосовую безпілотний літальний аппарат типу "квадрокоптер", здійснила вибух саморобного вибухового пристрою (ЄО 1876 від 08.01.2017).
06.02.2018 року слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, було винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку житла, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 .
На даний час виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно.
В судове засідання слідчий не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином. В свою чергу, враховуючи положення ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглядати дане клопотання у його відсутність.
Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно ст.ст. 22, 26 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2. ст. 172 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В даному випадку слідчим не доведено, що майно на яке останні просять накласти арешт відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України. Зокрема, в матеріалах клопотання відсутня постанова про визнання речовим доказом майна, на яке слідчий просить накласти арешт, або будь які інші докази, що моли б дати змогу прийти до висновку про наявність в даних предметах ознак речового доказу.
Крім того, попри вимогу п. 5 ч. 2 ст. 171 КПК України що до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Однак, заявник долучені до клопотання матеріали жодним чином не завірив. Тим самим, не надав слідчому судді належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у провадженні обставин регламентованих ст. 170 - 171 КПК України.
Тобто, у судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема юридичної.
За таких обставин, слідчий суддя враховувати казану у клопотанні правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави вважати, що майно на яке необхідно накласти арешт відповідає критеріям, зазначеним у статті 171 цього Кодексу, тобто відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Керуючись ст.ст. 1-29, 113-115, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, -

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: