УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, який проходить військову службу за контрактом на посаді розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

З наданих суду матеріалів вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000971 від 28 вересня 2017 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.2 ст. 146 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Поряд з цим, відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 як військовослужбовці, зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Положеннями ст.ст. 20-22 Статуту внутрішньої служби ЗС України передбачено, що військовослужбовці під час виконання службових обов`язків мають право носити, зберігати та застосовувати зброю в порядку, встановленому законодавством. Застосування зброї допускається, якщо інші заходи виявилися неефективними або якщо застосування інших заходів є неможливим. Також, застосуванню зброї, повинно передувати попередження про намір застосовувати зброю і постріл угору. Військовослужбовці мають право застосовувати зброю: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами і засобами захистити їх у даній ситуації не можливо; для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти; для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становить загрозу для життя і здоров`я військовослужбовця чи інших осіб; для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями; для звільнення цих об`єктів у разі захоплення; у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу. У разі застосування і використання зброї військовослужбовець зобов`язаний вжити всіх заходів для того, щоб не було завдано шкоди стороннім особам.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Проте, ігноруючи наведеними вище вимогами Закону, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Протягом вересня 2017 року військова частина НОМЕР_1 тимчасово дислокувалося поблизу АДРЕСА_2 , з метою проведення бойових навчань.

28 вересня 2017 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, військовослужбовці вказаної військової частини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , маючи при собі вогнепальну автоматичну зброю системи «Калашникова», разом із двома цивільними особами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на автомобілі «Nisan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_10 , почали полювати між селами Веселоіванівка і Тополівка Більмацького району Запорізької області. Зазначеного дня, приблизно о 04 годині 45 хвилин, коли ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , повернулись з полювання до місця мешкання ОСОБА_10 , а саме : до будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ще перебуваючи в автомобілі «Nisan Patrol», виявив зникнення автоматичної зброї АКС 74 № НОМЕР_3 , виданої йому у військовій частині « НОМЕР_1 », яку він використовував під час полювання. З метою знайти зброю ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на автомобілі «Nisan Patrol», під керуванням ОСОБА_7 , повернулись до місця полювання.

28 вересня 2017 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи на ділянці місцевості між селами Веселоіванівка і Тополівка Більмацького району Запорізької області, під час пошуку автоматичної зброї АКС 74 № НОМЕР_3 , запідозривши у крадіжці ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вступив у злочинний зговір з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з метою отримання інформації щодо місця перебування зброї. Діючи згідно домовленості, для досягнення мети, а саме поміщення ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , проти їх волі до місця, де вони не бажали знаходитись, обмежуючи тим самим їх свободу пересування, а саме : до автомобіля марки «Nisan Patrol», виконуючи відведену їм роль ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , застосували автоматичну вогнепальну зброю системи «Калашникова», а саме АКС 74 № НОМЕР_4 та АКС 74 № НОМЕР_5 , шляхом здійснення пострілів поряд з ногами та головами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з метою подолання волі до супротиву останніх. Усвідомлюючи фізичну та кількісну перевагу над потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , продовжуючи діяти за попередньою змовою з ОСОБА_7 помістили ОСОБА_9 до салону автомобіля марки «Nisan Patrol», а ОСОБА_8 до багажного відділення автомобілю «Nisan Patrol», де наявною в багажному відділенні мотузкою зв`язали останньому руки за спиною. ОСОБА_7 в цей час, з метою перешкоджання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покликати на допомогу забрав в останніх мобільні телефони.

Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб спільно із військовослужбовцем ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправність своїх дій, в порушення вимог ст.ст. 3, 28 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 20-22, 49 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту ЗС України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 28 вересня 2017 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин перебуваючи на ділянці місцевості між селами Веселоіванівка і Тополівка Більмацького району Запорізької області, без особистої волі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , незаконно позбавили волі останніх разом із ОСОБА_5 помістивши в автомобіль марки «Nisan Patrol», із застосуванням зброї а саме АКС НОМЕР_6 та АКС 74 № НОМЕР_5 , шляхом здійснення пострілів поряд з ногами та головами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, незаконному позбавлені волі, щодо двох осіб, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням зброї.

Окрім цього, 28.09.2017 року приблизно о 05 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи при собі видану йому зброю «АКС-74 № НОМЕР_3 », разом із своїми товаришами по службі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та двома цивільними особами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебував за межами розташування розвідувальної роти А 3283, а саме здійснював рух у автомобілі «Nisan Patrol» світло-зеленого кольору реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_10 , по ґрунтовій дорозі, між селами Веселоіванівка і Тополівка Більмацького району Запорізької області. Перебуваючи у вказаному автомобілі,під час зупинки, між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 виникла сварка, під час якої останній вибіг з автомобіля та намагався втекти. Під час цього ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажаючи їх настання, здійснив один постріл із автомату АКС-74 у ОСОБА_9 , спричинивши тілесні ушкодження, з якими його було доставлено до Пологівської ЦРЛ, де він в подальшому помер.

29.09.2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою слідчого судді продовжено до 29.12.2017 року.

Посилаючись на те, що для закінчення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню органу досудового розслідування потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, виконання яких неможливо до закінчення строку тримання під вартою підозрюваного, а також зазначаючи, що з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 не зменшилися ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав на підставах, викладених у клопотанні.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечували, посилаючись на недоведеність ризиків, просили суд застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000971 від 28 вересня 2017 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.2 ст. 146 КК України, у якому 29.09.2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України розміру застави, який ухвалою слідчого судді продовжено до 29.12.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Слідчим суддею встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове розслідування не закінчено, оскільки необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, у зв`язку з чим постановою військового прокурора Південного регіону України від 21.12.2017 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до чотирьох місяців, до 29.01.2018 року.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що наявні обставини, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, також суд враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , який віднесено до категорії особливо тяжкого злочину, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Також слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, який одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проходить військову службу за контрактом має постійне місце проживання, раніше не засуджений, однак з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, а також доказів та обставин, на які посилається слідчий у клопотанні, та прокурор у судовому засіданні, що доводить наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, є недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який спричинив загибель людини.

На переконання слідчого судді продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_5 злочину та узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо мети запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Виходячи з інкримінованого ОСОБА_5 злочину, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.

Доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на думку слідчого судді, є необґрунтованими та не підтвердженими матеріалами клопотання. Доводи сторони захисту спростовуються наданими органом досудового розслідування доказами. Крім того, прокурором у судовому засіданні доведено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені під час застосування запобіжного заходу.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Беручи до уваги, що під час розгляду клопотання встановлені обставини, що перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою, не зменшилися ризики, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою і відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Виходячи з вимог ст. 219 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування, до 29.01.2018 року.

Керуючись, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, строк тримання під вартою до 29.01.2018 року включно.

Встановити строк дії ухвали про тримання під вартою до 29.01.2018 року включно.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1