В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.04.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001286 від 14.06.2014 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, є особою з інвалідністю ІІІ групи, неодруженого, у порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0001286 від 14.06.2014 року, затвердженим 26.08.2014 року старшим прокурором прокуратури місті Ужгорода ОСОБА_7 , ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Прокурором ОСОБА_3 під час судового розгляду змінено обвинувачення ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України на підставі ст. 338 КПК України та з урахуванням вимог ст. 341 КПК України складено та погоджено з керівником органу прокуратури обвинувальний акт від 25.04.2018 року, в якому сформульоване змінене обвинувачення, копії якого надано учасникам судового провадження та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Судом визнано доведеним, що 14 червня 2014 року, приблизно о 15 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, після словесного конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_8 , два рази штовхнув її руками в область плеча, внаслідок чого вона втратила рівновагу і впала на підлогу та під час падіння вдарилася об стілець передньою частиною тулуба та тім`яно-скроневою частиною голови об плінтус. Під час падіння ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови, тулубу та кінцівок, що супроводжувалося забоєм серця, печінки, легень, масивної внутрішньої кровотечі та розриву підшлункової залози, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 226 від 16.06.2014 року і стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 .
Потерпіла ОСОБА_6 , якій було роз`яснено право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, у судовому засіданні погодилися із зміненим обвинуваченням та кваліфікацією дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 119 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і пояснив, що 14.06.2014 року, під ранок близько 08.00 год., він знаходився вдома за адресою АДРЕСА_1 . Додому прийшла його мати ОСОБА_8 сильно п`яна, побита, із синяком на руці та почала скандалити. Через сварку він вийшов з дому, а мати залишилась у квартирі. Близько обіду повернувся додому, однак, матері вдома не було, де перебував з 13.00 по 15.00 год. В цей час додому повернулась ОСОБА_8 , яка перебувала в сильному стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в коридорі квартири вчинила повторну сварку з ОСОБА_4 . Після розмови з матір`ю, яка тривала приблизно дві хвилини, він її почав штовхати від себе, внаслідок чого не втримавшись на ногах вона впала у коридорі та ударилася головою об плінтус. Він декілька разів намагався підняти матір, але не зміг. Слідів крові він не бачив. Потім він пішов до своєї кімнати, де ліг спати, залишивши матір у коридорі. Прокинувшись виявив, що його мати мертва, після чого зателефонував тітці. Також повідомив, що його мати лежала у лікарні за два тижні до події з травмою голови.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, доведена повністю і це стверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що вона мала розмову в телефонному режимі з ОСОБА_4 14.06.2014 року, приблизно о 08.00 год., під час якої ОСОБА_4 повідомляв, що ОСОБА_8 прийшла додому в сильному стані алкогольного сп`яніння та вчиняє сварку з ним. Приблизно о 17.00 год. їй повторно зателефонував ОСОБА_4 та повідомив, що він виявив тіло матері без ознак життя, на що вона йому відповіла викликати швидку медичну допомогу. Потім вона пішла до квартири за місцем проживання обвинуваченого, де дізналася про смерть своєї сестри ОСОБА_8 .
Протоколом огляду місця події від 14.06.2014 року і таблицями-ілюстраціями до нього встановлено та проведено огляд місця вчинення злочину, а саме квартири АДРЕСА_2 , у одній з кімнат якої на підлозі знаходився труп ОСОБА_8 в лежачому положенні.
Висновком експерта Ужгородського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи № 226 від 16.06.2014 року стверджується, що смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала внаслідок тупої травми голови, тулубу та кінцівок, що супроводжувалася забоєм серця, печінки, легень, крововиливами в брижу, сальник, переднє середостіння, розривами підшлункової залози та селезінки, виникнення масивної внутрішньої кровотечі та розвитком шоку, що і стало безпосередньою причиною її смерті. Дана причина смерті підтверджується виявленням при судово-медичному дослідженні крововиливів в брижу, сальник, переднє середостіння, серця, легені, печінку, розривами підшлункової залози та селезінки, наявністю близько 1500 мл рідкої крові із згортками в черевній порожнині, малокрів`ям внутрішніх органів, наявністю шокових змін в внутрішніх органах, а також даними додаткового судово-гістологічного методу дослідження. Враховуючи умови зовнішнього середовища, в якому знаходився труп, та характер трупних змін, можна допустити, що з моменту настання смерті і до моменту судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_8 (розпочато 16.04.2014 року о 09.00 год.) пройшло біля 36-44 годин. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синців на шкірних покривах чола справа та зліва, правої підочної ділянки, лівої щічної ділянки, лівої надключичної ділянки, передньої поверхні грудної клітки справа, передньої стінки живота справа, задньої поверхні лівого ліктьового суглобу та тильної поверхні правої кисті; саден на шкірних покривах чола справа та посередині, шиї справа та зліва. Дані тілесні ушкодження стосовно живих осіб мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, є прижиттєвими і не знаходяться в причинному зв`язку із настанням її смерті. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді забійної рваної рани в правій тім`яно-скроневій ділянці волосистої частини голови. Вищевказані тілесні ушкодження стосовно живих осіб потребують лікування строком більше 6-ти не менше 21-го дня і за цією ознакою згідно з п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 pоку, кваліфікуються як легкі плесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я і не знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті її. Також виявлено тілесні ушкодження у вигляді переломів з 2 по 8 ребро справа по середньо-ключичній лінії та переломів з 3 по 7 ребра зліва по середньо-ключичній лінії. Дані тілесні ушкодження стосовно живих осіб потягли за собою розлад здоров`я тривалістю більше 21-го дня, так як для зрощення перелому потрібен строк більше 21-го дня і за цією ознакою згідно з п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, є прижиттєвими і не знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням її смерті. Крім того, виявлено тілесні ушкодження у вигляді розривів підшлункової залози та селезінки, забою серця, легень, печінки, крововилив в брижу, сальник, переднє середостіння, масивної внутрішньої кровотечі, стосовно живих осіб, згідно з п. 2.1.3 (л) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженнях наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, є прижиттєвими і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням її смерті. Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії, якими могли бути затиснуті з кулак руки та обуті ноги сторонньої людини, які діяли із значним прикладенням сили. Виключена можливість, що дані тілесні ушкодження були нанесені собі власноручно або виникли внаслідок вільного падіння потерпілої з висоти власного зросту. Дані тілесні ушкодження не є характерними для боротьби чи самооборони. При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_8 виявлено 2,92 %о етилового спирту. Вказана концентрація алкоголю в крові живих осіб відноситься до сильного ступеню алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 було нанесено не менше 12-15-ти ударів в ділянку голови, грудної клітини, живота, верхніх га нижніх кінцівок. Враховуючи характер та локалізацію вищевказаних тілесних ушкоджень (розриви підшлункової залози та селезінки, наявність близько 1500 мл рідкої крові із згортками в черевній порожнині, крововиливи в брижу, сальник, переднє середостіння, серце, легені, печінку), виключена можливість, що ОСОБА_8 могла самостійно пересуватися чи виконувати цілеспрямовані дії, так як після отриманих даних тілесних ушкоджень вона могла жити короткий проміжок часу (від кількох секунд до кількох хвилин).
Будучи допитаним у судовому засіданні експерт Ужгородського міжрайонного відділення СМЕ ОСОБА_9 , яким проводилося судово-медичне дослідження трупа ОСОБА_8 та складений висновок експерта № 226 від 16.06.2014 року, пояснив, що встановити та розмежувати точний період і час отриманих потерпілою ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та місце їх отримання, а саме, в приміщенні квартири або поза її межами на підставі наданих експерту даних неможливо. Також експерт зауважив, що тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_8 , від яких наступила смерть останньої, було спричинено в приміщенні квартири, оскільки при отриманих тілесних ушкодженнях потерпіла не могла самостійно пересуватись.
Згідно з висновком експерта Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи № 309 від 18.07.2014 року в двох слідах на футболці та двох слідах на штанах-бриджах, вилучених у ОСОБА_4 , кров не знайдена.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.08.2014 року підтверджується, що 06.08.2014 року, об 11.42 год. за добровільною згодою ОСОБА_4 було відтворено обстановку обставин події, яка відбувалася 14.06.2014 року в АДРЕСА_1 . В ході відтворення ОСОБА_4 показав на квартиру АДРЕСА_2 , в якій він проживав з своєю покійною матір`ю. В подальшому ОСОБА_4 показав на кімнату, в якій він ночував, та показав на ліжко. Далі ОСОБА_4 показав на кімнату, в якій ночувала його покійна мати, на ліжко в даній кімнаті, на своє ліжко, на якому лежав в своїй кімнаті, коли його мати зайшла 14.06.2014 року в квартиру та впала в коридорі. Потім ОСОБА_4 показав на місце, де його мати стояла в коридорі в квартирі, в якому положенні його мати впала на землю. В подальшому ОСОБА_4 показав як він намагався відтягнути матір, в якому його мати положенні залишилась на землі. Далі ОСОБА_4 показав, що пішов в іншу кімнату, а матір залишив на підлозі, після чого показав на місце в кімнаті матері, де він виявив останню на підлозі біля вхідних дверей даної кімнати.
Як роз`яснено у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року № 2 у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України. Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Таким чином, оцінивши зібрані у справі та досліджені докази, які не суперечать один одному і повністю узгоджуються між собою, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, два рази штовхнув ОСОБА_8 руками в область плеча, внаслідок чого остання втратила рівновагу і впала на підлогу та під час падіння вдарилася об стілець передньою частиною тулуба та тім`яно-скроневою частиною голови об плінтус, в результаті чого під час падіння отримала тілесні ушкодження, які стали безпосередньою причиною її смерті.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 119 КК України за кваліфікуючою ознакою вбивство, вчинене через необережність.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який є молодим за віком, особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, на спеціальних обліках не перебуває, у порядку ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, визначеною ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено злочин, беручи до уваги дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно обрати покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах, установлених санкцією ч. 1 ст. 119 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні згідно з ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09.07.2014 року щодо ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та цією ж ухвалою постановлено ОСОБА_4 взяти під варту негайно в залі суду.

Ухвалою суду від 28.01.2016 року обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінено на цілодобовий домашній арешт та постановлено звільнити обвинуваченого з-під варти після доставки до місця проживання.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вказані положення ч. 5 ст. 72 КК України втратили чинність 21.06.2017 року на підставі Закону України від 18.05.2017 року № 2046-VIII.

Таким чином, на підставі ст. ст. 4, 5 КК України та відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 09.07.2014 року до 28.01.2016 року.

При прийнятті рішення про початок строку відбування покарання, а відповідно й зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбутого покарання, враховується те, що ОСОБА_4 був затриманий 09.07.2014 року, так як взятий під варту негайно в залі суду згідно з ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09.07.2014 року, а тому, саме з вказаного числа необхідно рахувати початок строку відбування покарання.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, так як строк дії ухвали суду від 25.03.2016 року про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та покладення на нього відповідних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, не продовжувався за клопотанням прокурора, а відтак, ухвала про застосування даного запобіжного заходу припинила свою дію.

Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи у сумі 491,40 грн. покласти на обвинуваченого.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 09.07.2014 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII та ст. 5 КК України зарахувати ОСОБА_4 до строку відбутого ним покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 09.07.2014 року до 28.01.2016 року, включно.
Враховуючи, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання, ОСОБА_4 вважати таким, що фактично повністю відбув призначене йому за цим вироком покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 491 (чотириста дев`яносто одну) гривню 40 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи.

Речові докази: динамічні нашарування речовини бурого кольору з бокової частини тумбочки, яка знаходилася на кухні, динамічні сліди речовини бурого кольору із поверхні дверцят холодильника, скол із паркету з підлоги з речовиною бурого кольору, зіскріб речовини червоного кольору з правого налічника дверей туалетної кімнати, скол із плінтуса в приміщенні кухні з речовиною бурого кольору, вирізка з підлогового покриття «леноліум» з нашаруванням речовини бурого кольору, вирізка з напірника подушки з плямою речовини бурого кольору, чотири недопалки цигарок марки «Прилуки», десять відрізків клейкої стрічки «скотч» зі слідами папілярних ліній рук, металевий предмет, схожий на ручку замка міжкімнатних дверей із нашаруванням речовини бурого кольору, який поміщено в паперовий конверт білого кольору, об`єкти волосся, які вилучено при огляді місця події від 14.06.2014 року в АДРЕСА_1 , які поміщено в паперовий конверт, що передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області (Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області) знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1