Дата документу 19.06.2017

Справа № 334/2188/17
Провадження № 1-кп/334/369/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , за участю адвоката ОСОБА_4 , представника Служи (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району ОСОБА_5 розглянув у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у місті Запоріжжя, громадянки України, має неповну середню освіту, являється я ученицею 8-А класу КУ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа інтернат №1» ЗОР, яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

про обвинувачення у вчинені суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,

В с т а н о в и в:
14 сiчня 2017 року приблизно о 18 годинi 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у примiщеннi квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне заволодiння чужим майном, дiючи умисно, з корисливих мотивiв, шахрайським шляхом, а саме шляхом зловживання довiрою, усвiдомлюючи протиправнiсть своїх дiй, пiд приводом здiйснення дзвiнка, заволодiла майном, яке належить потерпiлому Штiуi Мохаммед, а саме мобiльним телефоном «SAMSUNG GALAXY J - 7» в корпусi золотого кольору, вартiстю 6000 гривень, з ciм - картою мобiльного оператора «Київстар», матерiальної цiнності не представляє, який знаходився у силiконовому чохлi, вартiстю 439 гривень 20 копiйок, чим завдала потерпiлому матерiальний збиток на загальну суму 6439, 20 копiйок.

Пiсля чого, приблизно о 20 годинi 00 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись бiля будинку АДРЕСА_3 , збула вищевказаний мобiльний телефон ОСОБА_9 за грошовi кошти у cyмi 1000 гривень, якi в подальшому витратила на власнi потреби.

Kpiм т ого, 18 сiчня 2017 року приблизно о 18 годинi 00 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись у примiщеннi кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване за адресою: м. Запорiжжя, вул. Маршала Чуйкова, б. 29-А, маючи умисел на незаконне заволодiння чужим майном, дiючи умисно, з корисливих мотивiв, шахрайським шляхом, а саме шляхом зловживання довiрою, усвiдомлюючи протиправнiсть своїх дiй, пiд приводом здiйснення дзвiнка, заволодiла майном, яке належить потерпiлому ОСОБА_10 , а саме мобiльним телефоном «IPHONE 4» в корпусi чорного кольору вартiстю 3000 гривень з ciм-картою мобiльного оператора «Київстар» вартiстю 120 гривень, який знаходився у пластиковому корпусi чорного кольору, вартiстю 25 гривень, чим завдала потерпiлому матерiальний збиток на загалъну суму 3145 гривень.

Своїми діями неповнолітня ОСОБА_7 скоїла суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.190 КК України, а саме заволодіння майном шляхом зловживання довірою.

30.03.2017 року слідчий Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за згодою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 звернувся до суду з клопотанням про застосування до неповнолітньої ОСОБА_11 примусових заходів виховного характеру, так як вона не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вказане правопорушення.

Неповнолітня ОСОБА_7 визнав свою провину, підтвердила , що 14.01.2017 року шахрайським способом під приводом подзвонити, заволоділа телефоном «SAMSUNG GALAXY J - 7» в корпусi золотого кольору, вартiстю 6000 гривень, з ciм - картою мобiльного оператора «Київстар», матерiальної цiнності не представляє, який знаходився у силiконовому чохлi, вартiстю 439 гривень 20 копiйок, чим завдала потерпiлому матерiальний збиток на загальну суму 6439, 20 копiйок, а 18.01.2017 року також шахрайським способом під приводом подзвонити заволоділа мобiльним телефоном «IPHONE 4» в корпусi чорного кольору вартiстю 3000 гривень з ciм-картою мобiльного оператора «Київстар» вартiстю 120 гривень, який знаходився у пластиковому корпусi чорного кольору, вартiстю 25 гривень, чим завдала потерпiлому матерiальний збиток на загалъну суму 3145 гривень, які потім реалізувала , а виручені кошти витратила на власні потреби. Щир кається у вчиненому.

В судовому засіданні провина неповнолітнього правопорушника ОСОБА_6 підтверджена дослідженими матеріалами кримінального провадження, які надані прокурором, даними , що характеризують особу ОСОБА_6 , заявами потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_10 по відшкодування заподіяної шкоди.

Аналізуючи дослідженні докази в їх сукупності суд вважає доведеним, що неповнолітня ОСОБА_6 , при зазначених в ухвалі обставинах скоїла суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.190 КК України, а саме заволодiння чужим майном шляхом зловживання довiрою (шахрайство ).

Прокурор і представник служби по справам дітей заявили, що до неповнолітнього правопорушника ОСОБА_6 необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру у виді передачі її під нагляд матері ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на один рік. Такий вид примусових заходів виховного характеру будуть відповідати особі ОСОБА_6 та тяжкості вчиненого нею суспільно небезпечного діяння.

Захисник ОСОБА_4 та законний представник неповнолітньої ОСОБА_13 заявили про відсутність підстав для застосування до неповнолітньої ОСОБА_6 більш тяжких примусових заходів виховного характеру, так як остання раніше не вчиняла суспільно небезпечні діяння, на обліку в службі по справам дітей та в службі ювенальної превенції не перебувала, з нею не провадились ніякі примусові заходи виховного характеру; її законний представник мати здатна здійснювати за нею ефективний нагляд та контроль, тому просили передати неповнолітню під нагляд її матері.

Неповнолітня ОСОБА_6 також просила суд застосувати до неї примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, заявила про свою здатність виправитись та не вчиняти більш суспільно небезпечних діянь.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі дані, які характеризують неповнолітню ОСОБА_6 , заслухавши думку прокурора, представника служби по справам дітей, законного представника неповнолітньої, її захисника, суд приходить до висновку, що до неповнолітньої ОСОБА_6 необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру у виді передачі її під нагляд матері з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилось 16 років.

Частиною 2 статті 97 КК України передбачено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною 2 статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Згідно статті 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку, до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Пунктом 7 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2 ст.105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.105 КК України суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.

При ухваленні судового рішення щодо неповнолітнього суд повинен суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.

Крім того, суд враховує, що відповідно до пункту 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення прав дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей правопорушників.

Судом установлено, що ОСОБА_6 дійсно вперше вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, на момент вчинення якого їй виповнилося лише 14 років, а кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 190 КК України настає з 16 років та яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочинів невеликої тяжкості.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що ОСОБА_6 виховується матір`ю ОСОБА_13 , яка за місцем проживання характеризується позитивно, має задовільні матеріально-побутові умови для виховання, розвитку та проживання своєї доньки .

Суд вважає встановленим, що ОСОБА_6 не вийшла з під контролю матері ОСОБА_13 , яка здатна на неї позитивно впливати, клопоче про передачу їй під нагляд її доньки.

Суд враховує, що ОСОБА_6 раніше не вчиняла суспільно небезпечних діянь, на обліку у службі по справам дітей та у службі ювенальної превенції не перебувала, заявила про каяття у вчиненому.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_13 , т.я. вона проживає з останньою і права та обов`язки щодо виховання неповнолітньої доньки покладені на неї та вона здатна позитивно впливати на неї.

Керуючись ст.ст. 369-372, 498, 501 КПК України, ст.ст. 22, 97, 105 КК України, суд
У х в а л и в:
Застосувати відносно неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у виді передачі її під нагляд матері ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на один рік.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя в тридцятиденний термін з моменту проголошення.

Суддя: ОСОБА_1