АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/635/17 Справа № 207/3510/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження №0000063 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року про повернення обвинувального щодо ОСОБА_8 прокурору для усунення недоліків, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000063 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 366 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_8 з викладенням фактичних обставин скоєного злочину, з зазначенням об`єктивної та суб`єктивної сторін злочину, які прокурор вважає встановленими, в даному обвинувальному акті не викладені, тобто фактично обвинувачення у вчиненні відповідного злочину не висунуто. Також, в обвинувальному акті не зазначено поштову адресу та невірно зазначено найменування потерпілого, ототожнивши представника потерпілого із самим потерпілим.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати ухвалу суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального законута призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 , є неконкретним. Крім того, в обвинувальному акті вказано адресу потерпілого і той постійно з`являється у судове засідання самостійно.

На адресу Апеляційного суду Дніпропетровської області 23.02.2017 року надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора від захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , в яких остання вказує, що зазначені в ухвалі суду грубі порушення вимог кримінального процесуального законодавства України унеможливлюють розгляд кримінального провадження судом з дотриманням принципу законності, передбаченого ст.9 КПК України, у зв`язку з чим, просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, потерпілого, який підтримав апеляцію прокурора, позицію обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти її задоволення та вважали, що ухвалу суду слід залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 прокурору, на думку колегії суддів, є такими, що заслуговують на увагу.

Згідно з п.3 ч. ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, у наведеній статті, окрім викладення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, прямо вказується на необхідність викладення також формулювання обвинувачення, оскільки формулювання обвинувачення - це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми КК, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувальний акт, який був складений відносно ОСОБА_8 та направлений до суду першої інстанції для розгляду, складається з викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , з правовою кваліфікацією цього кримінального правопорушення, а далі ці обставини викладені як формулювання обвинувачення.

При цьому, висновок суду першої інстанції, що обвинувальний акт, в порушення вимог ст.291 КПК України, взагалі не містить у собі формулювання обвинувачення, у межах якого має бути проведений судовий розгляд та реалізоване право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, не має під собою обґрунтування, оскільки слідчим викладено формулювання обвинувачення з зазначенням, зокрема, об`єктивної та суб`єктивної сторін кримінального правопорушення, на що також суд вказує в оскаржуваній ухвалі, а те, що воно фактично повторює викладення обставин скоєння кримінального правопорушення, не є порушенням вимог ст.291 КПК України, оскільки нею передбачені лише основні ознаки формулювання обвинувачення, які по суті місить направлений до суду обвинувальний акт.

Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що на момент складання обвинувального акту ОСОБА_8 ще не набув статусу обвинуваченого, посилання у обвинувальному акті на підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваним, не є суттєвим порушенням КПК України, яке перешкодило б суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, й таким, що є підставою для його скасування. Зазначена правова позиція Верховного Суду України міститься в постанові від 24 листопада 2016 року у справі за №5-328кс16.

Крім того, колегія суддів вважає, що не зазначення адреси місцезнаходження потерпілого згідно ЄДРПОУ, не є беззаперечним порушенням вимог ст.291 КПК України, яке, за відсутності інших порушень, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Також, хибним є твердження суду про ототожнення у обвинувальному акті представника потерпілого із самим потерпілим, оскільки у ньому зазначено, що потерпілим у кримінальному провадженні є ПП «Олександрит», а представником потерпілого є ОСОБА_10 , адресу якого до того ж зазначено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 415 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року про повернення прокурору обвинувального у кримінальному провадженні №0000063 щодо ОСОБА_8 для усунення недоліків - скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: