АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2068/16-к Номер провадження 11-кп/786/390/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000910, за апеляційною скаргою прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Римарівка, Гадяцького району, Полтавської області, освіта середня, одружений, громадянин України, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , працюючого НГВУ БМТЗ, електрозварник, раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено зобов`язання періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановлено:
- задовольнити цивільний позов прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфасовського про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину на суму 3129 грн. Стягнути з ОСОБА_7 на користь фінансового управління Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфасовського 3129 грн;
- стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 7414 грн. 40 коп.;
- стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальні збитки на відновлення автомобіля в сумі 14213 грн. 30 коп., витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 2819 грн. 20 коп., моральну шкоду в сумі 33 тисячі гривень, решту позовних вимог залишити без задоволення.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 21 листопада 2015 року близько 16 години, ОСОБА_7 керував легковим автомобілем ВАЗ-21093 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шляховій в с. Середняки Гадяцького району в напрямку центральної частини села. В цей час напроти господарства № 51 по цій же вулиці на смузі руху автомобіля ВАЗ-21093, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , знаходився в нерухомому положенні автомобіль ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого ОСОБА_8 виконував ремонтні роботи, знаходячись біля лівого переднього крила даного транспортного засобу, нахиленим головою та тулубом до його моторного відсіку.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 не вжив заходів до безпечного об`їзду автомобіля ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_2 та ОСОБА_8 , котрий знаходився поруч, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, яке призвело автомобіль ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_2 до некерованого руху та травмування ОСОБА_8 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, по критерію небезпеки для життя, у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, геморагічного забою правої скроневої, лівої лобної долі, правої ножки мозку тяжкого ступеня, субарахноідального крововиливу, епідуральної гематоми правої скроневої області, субдуральної гідроми зліва, багатоуламкового лінійного перелому правої тім`яної, скроневої та основної кісток з переходом на основу черепа зі зміщенням кісткових фрагментів скроневої кістки всередину на глибину 0.5 см, багаточисельних уламкових переломів кісток лицьового черепа: переломів обох виличних кісток зі зміщенням уламків зовні всередину до 4-5 мм, переломів передньої та зовнішньої стінок обох верхньощелепних пазух зі зміщенням уламків у порожнину пазух зовні - всередину до 3 мм; переломів зовнішніх стінок обох орбіт зі зміщенням уламків до 2 мм зовні - всередину; двобічного перелому нижньої щелепи: справа в ділянці нижнього 3-го зуба та перелому основи правого суглобового виростка; зліва - задньо-кутового перелому гілки нижньої щелепи; крововиливу в праву барабанну порожнину, крововиливу в порожнину соскоподібного відростку справа, рани лівої лобної ділянки.

Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Гадяцького районного суду від 13 січня 2017 року, стосовно ОСОБА_7 , скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, на підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На обґрунтування вимог вказує, що обрана судом міра покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік та звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік є надто м`якою та такою, що негативно впливає на досягнення мети кримінальних покарань, не сприяє виховній роботі із засудженим, його виправленню, запобіганню ним вчинення нових злочинів.

Зазначає, що суд, приймаючи рішення щодо виду покарання, врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття ОСОБА_7 . Крім того, суд врахував, що засуджений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи.

Однак, суд залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування так і в ході судового розгляду кримінального провадження, з метою спотворення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, надавав неправдиві свідчення щодо місця перебування потерпілого ОСОБА_8 в момент ДТП та його автомобіля, свою вину впродовж досудового розслідування не визнавав, визнав її в суді лише після дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні. Крім того, позовні вимоги ОСОБА_8 щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, незважаючи на спричинені потерпілому внаслідок ДТП тяжкі тілесні ушкодження, визнав частково.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі також не оскаржується.

Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 65 КК України, було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, частково відшкодував потерпілому спричинену шкоду, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнив від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду щодо призначеного покарання та вважає, що прокурором не доведено, що таке покарання не відповідає його меті, а саме виправленню засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів. Крім того, прокурором не наведено вагомих доводів щодо призначення більш суворого покарання. Посилання прокурора на те, що судом залишено поза увагою неправдиві свідчення ОСОБА_7 не знаходять свого підтвердження, оскільки як вбачається з вироку суду, суд надав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 .

Виходячи з викладеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Судом першої інстанції при призначенні покарання та звільненні від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 , помилково не вказано від якого саме покарання звільняється обвинувачений, а тому вирок в цій частині підлягає уточненню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року відносно ОСОБА_7 уточнити.

Вважати звільненим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування основного покарання, призначеного за ч. 2 ст. 286 КК України.
В решті вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4