Ухвала
іменем україни
17 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 18 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004981, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 26 червня 2008 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 18 січня 2013 року звільненого з місць позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2016 року ОСОБА_5 засуджено: за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 1 ст. 121 КК, із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 матеріальну та моральну шкоду на користь потерпілих у наступних розмірах: ОСОБА_8 21 840,89 грн та 100 000 грн, відповідно, а ОСОБА_9 1 752,71 грн та 50 000 грн, відповідно.
Також цим вироком вирішені питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Вироком апеляційного суду скасовано вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання. Призначено ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 122 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК покарання шляхом застосування ст. 69 КК. Вважає, що судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості. Вказує на те, що не погодившись із висновком місцевого суду про можливість застосування ст. 69 КК при призначенні покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК, апеляційний суд не звернув уваги на повне визнання засудженим своєї вини за цим епізодом злочину, на його поведінку після вчинення вказаного діяння, а саме: надання допомоги потерпілому, визнання цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, та часткове відшкодування матеріальної шкоди.
Згідно з вироком суду, 26 серпня 2015 року о 01.00 год ОСОБА_10 , знаходячись у дворі будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , на грунті ревнощів, завдав потерпілому ОСОБА_8 два удари ногою в обличчя від яких останній втратив рівновагу і впав на землю. Побачивши спробу ОСОБА_8 піднятися, ОСОБА_5 завдав йому ще близько десяти ударів ногою по голові від чого потерпілий втратив свідомість. Своїми діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_8 легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Після чого, ОСОБА_5 повторно, відкрито заволодів одягом та іншим майном потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 2 540, 43 грн.
Він же, 17 вересня 2015 року о 23.00 год, знаходячись у квартиріАДРЕСА_4 , на ґрунті ревнощів, завдав потерпілому ОСОБА_9 декілька ударів кулаком та металевим предметом схожим на «лом» по спині і голові, а також один удар в пах, від яких останній впав на підлогу і опору не чинив. Після чого, ОСОБА_5 сплющеною частиною лома завдав потерпілому біля 3-4 тичкових ударів у анальний отвір. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_11 , потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тупу травму живота з розривом сечового міхура та брижі сигмовидної кишки, які призвели до розвитку перитоніту і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Що ж стосується доводів касаційної скарги захисника про незаконність вироку апеляційного суду, яким скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69 КК та постановлено свій вирок з призначенням засудженому більш суворого покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження касаційним судом встановлено, що скасовуючи рішення місцевого суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та надмірною м`якістю призначеного ОСОБА_5 покарання, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про недоцільність у даному конкретному випадку застосування положень ст. 69 КК та відсутність належного мотивування для призначення основного покарання нижче нижчої межі, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК.
Такий висновок апеляційного суду колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки при призначенні покарання цей суд, керуючись вимогами ст. 65 КК урахував, як конкретні обставини справи так і, дані про особу ОСОБА_5 , який маючи три непогашених судимості за вчинення умисних, тяжких, корисливих злочинів, у тому числі із застосуванням насильства, вчинив два нових умисних, тяжких кримінальних правопорушення проти власності, а також життя і здоров`я потерпілих, що прямо свідчить про стійкість його протиправної поведінки та небажання ставити на шлях виправлення. При цьому ОСОБА_5 повністю у скоєному не розкаявся, а навпаки заявляв, що мотивом його насильницької поведінки по відношенню до потерпілих стали неправомірні дії останніх.
Голослівним є твердження сторони захисту про часткове відшкодування засудженим завданої шкоди, оскільки судом апеляційної інстанції у вироку чітко зазначено, що розмір часткового відшкодування у порівнянні із задоволеними позовними вимогами потерпілих є мізерним.
Отже, зваживши повною мірою усі обставини кримінального провадження, апеляційний суд призначив ОСОБА_5 покарання у виді і розмірі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Призначене ОСОБА_5 покарання повністю відповідає вимогам ст. 65 КК, а тому його не можна визнати невідповідним ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок суворості. Отже законних підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК для зміни вироку апеляційного суду у зв`язку із необхідністю пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК за доводами касаційної скарги захисника, у колегії суддів немає.
Оскільки кримінальний закон апеляційним судом застосовано правильно, тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_5 - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 18 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3