Справа № 750/3272/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/763/2017
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

адвоката захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000828 від 01 лютого 2017 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2017 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, з професійно-технічною освітою, працюючого рамником у ФОП ОСОБА_10 , перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2017 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 186 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1760 грн. 80 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати вирок внаслідок м`якості та постановити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вважає, що при призначенні покарання судом не було в достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, а інше - злочином середньої тяжкості, незначний проміжок часу між їх вчиненням, зухвалість дій обвинуваченого, який вчинив тяжкий корисливий злочин в денний час. Звертає увагу суду на те, що місцевим судом при призначенні покарання безпідставно було враховано хворобливий стан здоров`я обвинуваченого, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні підтверджуючі дані з цього приводу. Вважає, що відсутність притягнень обвинуваченого до адміністративної та кримінальної відповідальності, його формально позитивна характеристика не можуть бути вагомими підставами для застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 30 січня 2017 року, близько 17 год. 20 хв. знаходячись в приміщенні магазину «Watsons» ТОВ «ДЦ Україна», що по вул. Рокосовського, буд. 10 в м. Чернігові, з корисливих мотивів, діючи умисно, шляхом вільного доступу з торгівельної вітрини, таємно викрав флакон чоловічої туалетної води об`ємом 50 мл. марки «ANTONIO BANDERAS blue seduction», вартістю 305 грн. 50 коп., що належить ТОВ «ДЦ Україна», чим спричинив матеріальну шкоду на вказану суму.

31 січня 2017 року ОСОБА_8 , близько 15 год. 00 хв., знаходячись в приміщенні магазину «Союз» ТОВ «Альянс Маркет», що по вул.. Рокосовського, буд. №35 в м. Чернігові, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, умисно, шляхом вільного доступу, діючи повторно, відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 8700 грн., які лежали біля каси №4, що належать ТОВ «Альянс Маркет», чим спричинив матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти вимог поданої прокуратурою апеляційної скарги, прокурора, котрий викладені в апеляційній скарзі вимоги підтримав у повному обсязі, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України у апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

У ст. 65 КК України та роз`яснення наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вказано, що призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції належно виконав зазначені вимоги закону.

Із мотивувальної частини вироку вбачається, що при вирішенні даного питання, місцевий суд врахував не тільки характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та кількість епізодів, а й конкретні обставини справи та відношення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, який щиро розкаявся та добровільно відшкодував завдану потерпілим шкоду, що судом було враховано як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обстави, що обтяжують покарання, дані про особу ОСОБА_8 , який позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, матеріальний стан та стан його здоров`я, думку потерпілих, з приводу призначення необхідної міри покарання та доповідь представника уповноваженого органу з питань пробації, який вважав за недоцільне позбавлення волі обвинуваченого, на підставі чого призначив йому покарання на підставі норм, викладених в ст. 75 КК України.

Крім того, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції надано докази того, що обвинувачений ОСОБА_8 почав реалізовувати своє виправлення шляхом працевлаштування, що вбачається з наданого суду трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю № 3 від 06 липня 2017 року, укладеного між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , відповідно до якого він зобов`язаний виконувати обов`язки «рамника». Крім того, як слідує з наданої стороною захисту характеристики та клопотання від імені ФОП ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 за час роботи в колективі зарекомендував себе з позитивної сторони, в зв`язку з чим трудовий колектив ФОП ОСОБА_10 , в результаті зборів трудового колективу, заявив клопотання про залишення рішення місцевого суду без змін.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, є справедливим, враховуючи те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений не уникав за вчинені ним кримінальні правопорушення, а також другорядну роль кари як мети покарання, його поведінку за період кримінального процесуального провадження, колегія суддів вважає можливим виправлення ОСОБА_8 без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, в зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність посилання прокурора на необхідність посилення обвинуваченому покарання з урахуванням зухвалості дій обвинуваченого та періодичності їх вчинення а також того, що він є особою працездатного віку, але не працевлаштований, а інші обставини, з якими прокурор пов`язує свої апеляційні вимоги, зокрема, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченого судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання були враховані.

Враховуючи те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений не уникав за вчинене ним кримінальне правопорушення, а також другорядну роль кари як мети покарання, його поведінку за період кримінального процесуального провадження, колегія суддів вважає можливим виправлення ОСОБА_8 без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Вказане покарання, на думку колегії суддів, є виваженим, в зв`язку з чим не вбачається підстав для його посилення.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б як наслідок потягли за собою зміну або скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4