АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.12.2016 року про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а :
В провадженні Черкаського ВП ГУ НП України в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009066 від 22 листопада 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Згідно матеріалів провадження, 05.12.2016 року слідчий Черкаського ВП ГУ НП в Черкаської області ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси за погодженням з прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , котра на праві приватної власності належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною її подальшого відчуження.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2016 року відмовлено у задоволено клопотання про накладення арешту на нерухоме майно. Мотивуючи вказане рішення слідчий суддя виходив з тих міркувань, що квартира не визнана речовим доказом та на неї не може бути накладено арешт, також вказує що в даному кримінальному провадженні квартира не являється власністю підозрюваного, при тому що підозру жодним особам не оголошувалась. Також посилається на те, що згідно даних державної реєстрації на належну квартиру потерпілої зареєстровано обтяження на користь ОСОБА_10 на підставі договору іпотеки від 30.05.2015 року. При цьому накладення арешту на майно потерпілої з метою недопущення звернення стягнення заборгованості на підставі цивільно правової угоди не відноситься до підстав накладення арешту передбачених ст.170 КПК України. Однак, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що відсутній підозрюваний, слідчий суддя прийшов до висновку, що достатніх правових підстав для накладення арешту на квартиру не має, а тому відмовив в задоволенні клопотання.

Не погоджуючись з даним рішенням суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки судом невірно визначено правову підставу для накладення арешту на майно. Так, поряд із переліченими в ухвалі слідчого судді, що оскаржується підставами для арешту майна судом не враховано наявність злочинної змови між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 щодо шахрайського заволодіння майном потерпілої. Тобто, з аналізу правових норм, що регулюють накладення арешту на майно у кримінальному провадженні вбачається, що коло осіб, щодо майна яких може бути вирішено питання про накладення арешту не вичерпується у кримінальному провадженні. Отже, висновки слідчого судді в оскаржуваній ухвалі є порушенням норм кримінального процесуального закону, що потягли за собою винесення незаконного процесуального рішення про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За ч.2 ст.61 КПК України права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або до суду.

Ч.2 ст. 131 КПК України передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арешт майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірно вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Так, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та відмовляючи у його задоволенні, правильно зазначив, що арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди може мати місце лише щодо майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 не є підозрюваною, обвинуваченою, засудженою, або фізичною особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду а є потерпілою, слідчий суддя правильно прийшов до висновку про відсутність на даний час правових підстав для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та правомірно відмовив у задоволенні клопотання.

Згідно ч.6 ст.170 КПК України,у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Дослідженням матеріалів провадження встановлено, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2016р. № 74915632 права власності на нерухоме майно на квартира АДРЕСА_1 зареєстроване за потерпілою ОСОБА_9 у кримінальному провадженні.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як вбачається з матеріалів провадження квартира АДРЕСА_1 на час розгляджу клопотання не була речовим доказом у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що згідно даних державної реєстрації на належну потерпілій квартиру зареєстроване обтяження на користь ОСОБА_10 на підставі договору іпотеки від 30.05.2015р., а даних про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 перебувають в змові щодо шахрайського заволодіння майном ОСОБА_9 відсутні.

Тому накладення арешту на майно потерпілої з метою недопущення звернення стягнення заборгованості на підставі цивільно-правової угоди не відноситься до підстав накладення арешту, передбачених ст.170 КПК України.

В зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що викладенні в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення є немотивованими, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 ..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-173, 404, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляцій скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.12.2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту із забороною відчуження квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належить потерпілій ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :