Справа № 303/5600/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.05.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційне провадження № 11-кп/777/249/17 за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2017, яким обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, судимого: 27.02.2008 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; 14.02.2011 за ч.3 ст.185, ч.2,3 ст.186 КК України, із застосуванням ст.ст. 70,71 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, засуджено за ч.2 ст.15 ч.3 ст.152, ч.1 ст.122 КК України.
Зазначеним вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.15 і ч.3 ст.152 КК України вісім років позбавлення волі, за ч.1 ст.122 КК України два роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання вісім років позбавлення волі.
Обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його затримання 19.08.2016.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з дня затримання з 19.08.2016 до набрання вироком законної сили.
Вирішено долю речових доказів: 1) білу майку, джинсову спідницю та біло-рожеві труси ухвалено повернути ОСОБА_8 , 2) чоловічу футболку, спортивні подовжені шорти темно-сірого кольору та чорний лаковий рюкзак повернуто ОСОБА_6 .
Згідно вироку ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що він 06.06.2016, біля 16 год., перебуваючи в полі між селами Нове Давидково та Великі Лучки Мукачівського району, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою вступити в статеві зносини з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_8 , знаючи що остання є неповнолітньою, без її згоди, долаючи опір потерпілої, застосовуючи до неї фізичне насильство, повалив її на землю та всупереч волі неповнолітньої ОСОБА_8 зірвав з неї одяг і намагався насильно вчинити з нею природний статевий акт, але злочин не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, а саме: через активний опір неповнолітньої ОСОБА_8 та перешкоди з боку ОСОБА_9
06.06.2016, біля 16 год., в полі між селами Нове Давидково та Великі Лучки Мукачівського району ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою вступити в статеві зносини із неповнолітньою ОСОБА_8 , знаючи, що остання с неповнолітньою, долаючи опір потерпілої, застосовував до неї фізичне насильство, в ході якого спричинив їй тілесні ушкодження у виді синця в області правої щоки по центру, множинних саднин на обох сідницях та обох колінних суглобах по центру, перелому фаланги першого пальця правої кисті без зміщення відламків, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалений 24.01.2017 щодо ОСОБА_6 вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на його незаконність у зв`язку із однобічністю та неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд при винесенні вироку надав перевагу показанням неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що збирала за селом ягоди і обвинувачений ОСОБА_10 несподівано напав на неї і під час нападу вдарив по обличчю, заломив їй руки за спину, зламав їй палець та зняв з себе та з неї труси, погано пам`ятає подальші дії обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що обвинувачений без будь-яких причин напав на її сестру ОСОБА_11 ( ОСОБА_8 ) та схопивши на руки відніс її від них в сторону, ОСОБА_11 кричала, щоб він її відпустив та відштовхувала його від себе, але ОСОБА_10 повалив її на землю та вдарив по обличчю, після чого, заломивши їй руки за спину, зняв з неї труси та стягнувши свої труси намагався лягти на неї.
Потерпіла кричала, вимагаючи її відпустити та била ОСОБА_12 , але він не реагував, після чого свідок ОСОБА_9 підбігла до них та почала відштовхувати обвинуваченого і ОСОБА_10 , відпустивши потерпілу, відійшов в сторону.
Свідок ОСОБА_13 показала суду, що обвинувачений напав на ОСОБА_8 , а вона, злякавшись від побаченого, «втікла на інше поле».
Вина ОСОБА_12 підтверджена виключно показаннями потерпілої ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_13 .
Таким чином органом досудового розслідування не зібрано і в судовому засіданні не здобуто доказів, які підтверджують вину ОСОБА_12 у закінченому замаху на зґвалтування неповнолітнього, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене щодо неповнолітньої, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 і ч.3 ст.152 КК України.
Суд однобічно та неповно дослідив обставини справи та не дослідив вказані вище речові докази.
В порушення вимог п. 2,3 ч.1 ст.411 КПК України суд першої інстанції не вмотивував у своєму вироку висновки про прийняття доказів, які могли істотно вплинути на його висновки.
Судом при ухваленні вироку безпідставно та необґрунтовано взято до уваги тільки показання потерпілої та свідків.
При визначенні міри покарання судом не враховано, що ОСОБА_10 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України, що пом`якшує покарання винного, однак врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме у закінченому замаху на зґвалтування неповнолітнього, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене щодо неповнолітньої, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.152 КК України, що в судовому засіданні не підтверджено належними та допустимими доказами.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалений щодо нього вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Вказує, що вину за ч.1 ст.122 КК України він визнає повністю, а за ч.2 ст.15 ч.3 ст.152 КК України не визнає, оскільки не мав наміру ґвалтувати потерпілу. «Цей прикрий інцидент розпочав» не він, а потерпіла вона кричала в його бік та нецензурно висловлювалася в його адресу, свідки плутаються в своїх показаннях, проведено не усі експертизи, суд не брав до уваги його показання.
Заслухавши доповідь судді, доводи: обвинуваченого та його захисника на обґрунтування апеляційних скарг; прокурора, який просив оскаржений вирок залишити без змін, як законний та обґрунтований, а апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, колегія апеляційного суду визнає, що вказані апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Основним доводом апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника є те, що вказані вище дії у відношенні до потерпілої ОСОБА_8 , відповідальність за які передбачена ч.2 ст.15 ч.3 ст.152 КК України він вчинив, а показання свідків є плутаними.
Обставини, на які посилається сторона захисту спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , яка підтвердила показання потерпілої про наявність дій обвинуваченого ОСОБА_6 у відношенні ОСОБА_14 06.06.2016, біля 16 год., спрямованих на зґвалтування останньої, яка була неповнолітньою, що усвідомлював ОСОБА_6 . Показання потерпілої та свідків є повними і допустимими для визнання їх одними з доказів вчинення вказаних кримінальних правопорушень ОСОБА_6 у відношенні ОСОБА_8 , 2001 року народження.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано як органом досудового розслідування, так і судом в тому числі й за ч.2 ст.15 і ч.3 ст.152 КК України, оскільки обставини кримінального провадження свідчать про закінчений замах на вчинення злочину зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства. При призначенні покарання правильно виконано вимоги ст.65 КК України.
Суд першої інстанції дослідив у судовому засіданні всі зібрані у справі докази, відповідно до вимог ст.ст. 368,370,374 КПК України всебічно, повно і об`єктивно розглянув усі обставини справи, перевірив усі доводи обвинувачення і захисту, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, сформулював у вироку обвинувачення, визнане доведеним, виклав результати дослідження і аналізу доказів, зазначив мотиви, з яких визнав обвинуваченого винуватим, відкинув його показання щодо заперечення ним своєї вини за ч.2 ст.15 ч.3 ст.152 КК України, доведеної належними і допустимими доказами, дав правильну оцінку показанням потерпілої, свідків, вирішив усі питання, що вирішуються судом при постановленні вироку і належно вмотивував свої висновки.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні ним кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується сукупністю доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, що ОСОБА_10 не вчинив злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і ч.3 ст.152 КК України, за який засуджений, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи вказане кримінальне провадження, в повному об`ємі дослідив докази та прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_6 вчинив два злочини, передбачені ч.1 ст.122, ч.2 ст.15 ч.3 ст.152 КК України.
Висновок суду щодо доведеності вини відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, що були предметом перевірки судом апеляційної інстанції.
Інші доводи апелянта не можуть вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення, судовий розгляд справи проведено з дотриманням кримінального процесуального закону з повним дослідженням усіх обставин справи в їх сукупності.
Керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2017 щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Судді: