11.07.2017 Єдиний унікальний номер 331/7629/17
Провадження № 1-в/331/48/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2017 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя заяву ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про пом`якшення покарання,
в с т а н о в и в:
В провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_6 про пом`якшення покарання.
Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Запорізького обласного суду від 10.12.1999 року за вчинення злочину, передбаченого ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари.
Рішенням Конституційного суду України № 11-рп/99 від 29.12.1999 року визнано неконституційними положення ст. 93 КК України (в ред. 1960 року), в частині, що передбачає смертну кару як вид покарання.

Ухвалою Верховного суду України від 10.08.2000 року покарання у вигляді смертної кари засудженому ОСОБА_6 змінено на довічне позбавлення волі.

ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій ставить питання про застосування до нього положень норм зворотної дії кримінального закону у часі, що пом`якшує покарання та іншим чином поліпшує становище особи засудженого; пом`якшення кримінальної відповідальності засудженого за скоєння злочину, передбаченого ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), у спосіб застосування зворотної дії кримінального закону у часі в частині зменшення призначеного покарання у вигляді довічного позбавлення волі до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, що не перевищує 15 років. Зважаючи на те, що фактично він відбуває покарання з 01.05.1999 року, тому граничний строк тримання у місцях позбавлення волі він відбув, просить звільнити його з місць позбавлення волі у зв`язку із фактичним відбуттям строку покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 подану заяву підтримав, просив пом`якшити йому покарання та звільнити з-під варти у зв`язку з фактичним відбуттям покарання.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 також підтримала заяву свого підзахисного.

Прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 просив залишити заяву засудженого ОСОБА_6 без розгляду, зважаючи на те, що, на думку прокурора, питання, яке порушує в своїй заяві засуджений, може бути віднесене до п. 14 ст. 537 КПК України, і, з урахуванням положень ст. 539 КПК України, воно має вирішуватись судом, який постановив вирок, оскільки цей суд більше обізнаний щодо обставин справи.

Виходячи зі змісту ст. 537 КПК України, суддя дійшов висновку, що питання про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, про що просить в своєму клопотанні засуджений ОСОБА_6 , може бути віднесене до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Відповідно до положень п.п. 1,4 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, або до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 14 частини першої статті 537 цього

Кодексу.

ОСОБА_6 утримується в Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області у зв`язку з переглядом вироку суду за нововиявленими обставинами.

Таким чином, ОСОБА_6 , знаходячись в Запорізькому слідчому ізоляторі у зв`язку з переглядом вироку суду за нововиявленими обставинами, фактично відбуває покарання в Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області за вироком Запорізького обласного суду від 10.12.1999 року.

Так, оскільки місцем відбування ОСОБА_6 покарання є Запорізький слідчий ізолятор УДПтС України в Запорізькій області, на теперішній час вирок суду виконується в межах територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

За таких обставин заява ОСОБА_6 може розглядатись Жовтневим районним судом м.Запоріжжя.

В своїй заяві Бенюх зазначає, що до нього мають бути застосовані положення ч. 1 ст. 5 КПК України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Положеннями статті 7 КПК України визначено загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, повага до людської гідності.

Положеннями Кримінального Кодексу України (в редакції 1960 року) встановлено безальтернативну санкцію позбавлення волі на строк до пятнадцяти років за умисне вбивство без обтяжуючих обставин. Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання.
За таких обставин Конституційний Суд України зазначив, що альтернативний характер санкцій статей Кримінального Кодексу (в редакції 1960 року), які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.
Також у вищезазначеному Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невідємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання у переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до пятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.
Конституційний Суд України вважає, що оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кримінальним кодексом (в редакції 1960 року) на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу (в редакції 1960 року) із змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.
Кримінальне процесуальне законодавство України, відповідно до положень ч. 5 ст. 9 КПК України, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлена новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на пятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено

законом під час вчинення злочинів, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах Алакрам Хумматов проти Азербайджану від 18 травня 2006 року, заяви № 9852/03, № 13413/04, Ткачов проти України від 13 грудня 2007 року, заява № 39458/02).
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 87 КК України встановлено, що помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Частиною 7 статті 151 КВК України визначено, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань.

Згідно п. 6 Положення про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 року № 223/2015 клопотання про помилування особою, засудженою судом України, яка відбуває покарання в Україні, або засудженою судом іноземної держави і переданою для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, подається через адміністрацію установи виконання покарань або іншого органу, що здійснює виконання кримінальних покарань. Адміністрація в установленому порядку невідкладно реєструє клопотання і протягом п`ятнадцяти днів з дня подання направляє його до Адміністрації Президента України разом із копіями вироку, ухвали і постанови суду, характеристикою про поведінку особи із викладеною письмово думкою адміністрації і, як правило, спостережної комісії або служби у справах дітей про доцільність помилування, а також іншими документами і даними, що мають значення для розгляду питання про застосування помилування.

Таким чином, питання, пов`язані з пом`якшенням покарання у вигляді довічного позбавлення волі, відповідно до ст. 106 Конституції України, вирішуються Президентом України в порядку, визначеному Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 року № 223/2015.

Так, нормами КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне залишити заяву засудженого ОСОБА_6 без розгляду та рекомендувати останньому звернутись із відповідним клопотанням про помилування до Президента України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 87, КК України, ст.ст. 5, 7, 9, 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 151, 152 КВК України, суд -
у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_6 про пом`якшення покарання, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя апеляції протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_9