Провадження № 11-кп/780/125/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 31.01.2017

УХВАЛА
іменем України
31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0002405 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою професійною освітою, не працюючого, раніше судимого: 27.11.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 289 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднано частково до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2013 року і остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 14 червня 2015 року приблизно о 21-й годині ОСОБА_7 та ОСОБА_12 після спільного вживання алкогольних напоїв прийшли з метою відпочинку до домоволодіння ОСОБА_13 , що в АДРЕСА_2 , де на той час вже знаходились ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , і, приєднавшись до останніх, відпочивали разом з ними, розпиваючи на подвір`ї за столом пиво. Під час відпочинку, приблизно о 21 год. 30 хв. між ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , котрий перебував у стані алкогольного сп`яніння виникла сварка, в ході якої останній став ображати ОСОБА_15 нецензурними словами. ОСОБА_7 , котрому не сподобалась така поведінка ОСОБА_17 , вступився за ОСОБА_15 та зробив останньому зауваження, що у свою чергу не сподобалося ОСОБА_17 . На грунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_17 та ОСОБА_7 виникла суперечка, яка відразу ж переросла у бійку, і під час цієї бійки ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи наміру на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_17 та не передбачаючи можливості настання негативних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівої частини шиї, від якого ОСОБА_17 упав і, вдарившись потиличною частиною голови об бетонне покриття доріжки, отримав важку черепно-мозкову травму. Після цього ОСОБА_17 допомогли піднятися, відвели до його автомобіля, припаркованого на вулиці, і, поклавши на заднє сидіння в салоні, залишили одного. Перебуваючи в автомобілі, ОСОБА_17 протягом 30 хвилин помер.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 306 від 15.07.2015 року на тілі ОСОБА_17 виявлено ушкодження у виді синця, крововиливів та саден на лівій боковій поверхні шиї; крововиливу у м`які покриви потиличної області справа; крововиливів під оболонки, у тканину та в шлуночки головного мозку.
Смерть ОСОБА_17 настала від закритої черепно-мозкової травми, що проявилась крововиливами під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку.
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 91/К від 18.09.2015 року виявлені на тілі ОСОБА_17 ушкодження у виді синця та саден при житті останнього відносились би до легких тілесних ушкоджень; внутрішньо-черепна травма, яка представлена комплексом: крововиливом у м`які тканини потиличної області справа, крововиливами під м`яку мозкову оболонку, в шлуночки мозку та в його речовину - відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечності для життя.
Згідно висновку експерта № 304-306 від 11.08.2015 року характер черепно-мозкової травми, яка спричинила смерть ОСОБА_17 , дає можливість вважати, що вона виникла від подвійної дії тупих предметів: у ліву половину шиї (ймовірно від удару тупим предметом) і в потиличну область справа (не виключена можливість при падінні з положення стоячи назад).
Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. В обґрунтування свої вимог зазначає, що будь-якого умислу в діях ОСОБА_7 , який змушений був захищатись від ОСОБА_17 , що виступив ініціатором конфлікту, не було. ОСОБА_17 був п`яний, поводив себе грубо, весь час сварився з ОСОБА_15 , нецензурно лаявся на її адресу, та в подальшому саме він підійшов до обвинуваченого і штовхнув його обома руками в груди. Також, на думку апелянта, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, суд в обґрунтування вини ОСОБА_7 послався на докази, що були недопустимими.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та виправдати ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, висновки якого не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що жодного мотиву, а також підстав до скоєння злочину у ОСОБА_7 не було. Вважає, що суд не прийняв до уваги доводів потерпілої ОСОБА_10 , її представника та захисника обвинуваченого до того встановленого факту, що згідно з роз`яснень експерта ОСОБА_18 тілесні ушкодження на лівій боковій поверхні шиї ОСОБА_17 могли виникнути від сильного удару тупим предметом, у тому числі рукою, а не від поштовху рукою, як стверджують свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження. Вважає, що винесений вирок є незаконним та необґрунтованим, оскільки викладені у судовому рішенні висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що свідки, які були допитані судом першої інстанції, не зазначили категорично, що бачили як ОСОБА_7 наніс удар потерпілому ОСОБА_17 , який загинув внаслідок травми, отриманої від удару з послідуючим падінням, проте хто саме наніс цей удар, не встановлено.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого, його захисників, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілої та захисників обвинуваченого не підлягають задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтував вирок на доказах, досліджених під час судового розгляду та оцінив докази в їх сукупності, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження, відповідно до вимог закону.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується: показаннями самого ОСОБА_7 , який на початковій стадії судового розгляду повністю визнав себе винним; показаннями потерпілої ОСОБА_10 ; показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ; протоколом огляду місця події від 14.06.2015 року (т. 1 а.с. 155-156, 157-162); довідкою Білоцерківської станції екстренної медичної допомоги (т. 1 а.с. 168); протоколом огляду трупа ОСОБА_17 від 15.06.2015 року (т. 1 а.с. 163-165, 166-167); висновком експерта № 306 від 15.07.2015 року (т. 1 а.с. 188-190); протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_14 від 09.07.2015 року і дослідженим судом DVD+R-диском з відеозаписом відтворення вказаним свідком обстановки та обставин заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , від яких останній невдовзі помер (т. 1 а.с. 169-171); висновком експерта № 304-306 від 11.08.2015 року (т. 1 а.с. 191); висновком експерта № 306-306 (додатковим) від 12.08.2015 року (т. 1 а.с. 192); висновком комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами справи № 91-к від 18.09.2015 року (т. 1 а.с. 193-202); протоколами проведення слідчих експериментів від 09.07.2015 року за участі свідка ОСОБА_20 та свідка ОСОБА_13 , а також переглянутими та дослідженими судом DVD+R-дисками з відеозаписами зазначених слідчих експериментів (т. 1 а.с. 172-174, 175-177); протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 від 18.08.2015 року і дослідженим судом DVD+R-диском з відеозаписом відтворення останнім обстановки та обставин події (т. 1 а.с. 181-185); висновком судово-психатричної експертизи № 384 від 19.08.2015 року (т. 1 а.с. 203-205).
Зазначені докази здобуті в установленому законом порядку, з повним дотриманням вимог чинного КПК України, тому колегія суддів вважає правильним визнання судом першої інстанції їх належними і допустимими.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку та визнав недопустимим докази, надані стороною обвинувачення щодо причетності ОСОБА_7 до смерті ОСОБА_17 , а саме: протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_7 від 17.06.2015 року і DVD+R-диск з відеозаписом вказаного слідчого експерименту (т. 1 а.с. 178-180), а також висновок СМЕ № 304-306 від 11.08.2015 року (т. 1 а.с. 191), оскільки ці докази здобуті під час досудового розслідування з порушенням вимог закону.
Тому доводи захисника ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_10 , зазначені в апеляційних скаргах, що суд першої інстанції на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 послався на недопустимі докази, є надуманими.
Судом першої інстанції вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК України як вбивство, вчинене через необережність.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді 3 років позбавлення волі, суд першої інстанції врахував: характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного останнім злочину; особу обвинуваченого, котрий у вчиненому не розкаявся, фактично вже утретє притягується до кримінальної відповідальності, а тому характеризується, як особа, схильна до злочинної діяльності, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, приймає до уваги ту обставину, що у вчиненому обвинуваченим має місце і вина самого потерпілого, котрий, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`ягніння, своєю поведінкою фактично спровокував обвинуваченого на протиправні дії, а також те, що даний злочин останній скоїв під час іспитового строку, призначеного йому попереднім вироком; пом`якшуючі відповідальність обставини, як то наявність на утриманні малолітньої дитини, обставини що обтяжують відповідальність, як то рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, і вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Крім того, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднав до призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2013 року, визначивши остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі та вважав, що саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, оцінивши досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину за ч. 1 ст. 119 КК України.

Доводи захисників обвинуваченого та потерпілої, зазначені в апеляційних скаргах, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад злочину, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, суд першої інстанції дослідивши, проаналізувавши та оцінивши зібрані у ході судового розгляду докази, встановив факт виникнення 14.06.2015 року близько 21 год. 30 хв. на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_3 , конфлікту та бійки між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , і факт нанесення ОСОБА_7 під час цієї бійки удару ОСОБА_17 в область шиї зліва, падіння останнього від цього удару на землю та отримання в результаті удару потиличною частиною голови об бетонне покриття доріжки важкої черепно-мозкової травми, яка призвела до його смерті. На переконання суду, обвинувачений, наносячи ОСОБА_17 , котрий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, удар кулаком в область шиї, міг і повинен був передбачити наслідки своїх дій. Обвинувачений ОСОБА_7 на початковій стадії судового розгляду повністю визнав свою винуватість у вчиненому і у наданих суду показаннях послідовно та детально розповів, яким чином і в якому місці наніс ОСОБА_17 удар кулаком правої руки в область шиї зліва, як той від указаного удару упав на землю і вдарився потилицею об бетонне покриття доріжки, і як ОСОБА_15 та ОСОБА_20 допомогли потерпілому піднятися та відвели його до автомобіля, де останнього невдовзі виявив без ознак життя його зять ОСОБА_21 . Зазначені показання обвинуваченого повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 та ОСОБА_15 , об`єктивно підтверджуються іншими доказами, зокрема, протоколами слідчих експериментів за участі вказаних свідків та відеозаписами зазначених слідчих дій, висновками судово-медичних експертиз № 306 від 15.07.2015 року, № 304-306 від 11.08.2015 року, № 306-306 (додатковий) від 12.08.2015 року та № 91-к від 18.09.2015 року, показаннями судово-медичних експертів ОСОБА_25 та ОСОБА_18 , даних у суді. Тому суд першої інстанції вважав ці показання обвинуваченого правдивими і такими, що повністю відповідають фактичним обставинам справи, а подальшу зміну останнім вказаних показань та перехід до тактики заперечення своєї винуватості у вчиненому розцінив, як обраний обвинуваченим спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за скоєне, до чого останнього спонукало висловлення потерпілою ОСОБА_10 в ході судового розгляду своїх сумнівів з приводу встановлених досудовим слідством обставин події і повідомлення останньої про наявність у неї підозри про причетність до смерті її брата ОСОБА_17 інших осіб.
Доводи захисника ОСОБА_8 , зазначені в апеляційній скарзі., щодо визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненому по відношенню до ОСОБА_17 його, нібито, схилили працівники міліції, є непереконливими, оскільки сам обвинувачений, як встановлено судом першої інстанції, у категоричній формі підтвердив, що працівники міліції лише пропонували йому говорити в суді правду, і що ні фізичного, ні морального тиску на нього останні не здійснювали.
Також є неспроможними та надуманими доводи потерпілої ОСОБА_10 щодо можливої причетності до смерті ОСОБА_17 інших осіб, оскільки судом першої інстанції в ході судового розгляду достовірно та беззаперечно встановлено - тілесні ушкодження, що призвели до смерті ОСОБА_17 , були спричинені останньому під час бійки з ОСОБА_7 . Ніхто інший участі у цій бійці не брав. Ні до бійки, ні після неї ОСОБА_17 на будь-яку тверду поверхню не падав і тілесних ушкоджень не отримував. Під час бійки з обвинуваченим ОСОБА_17 були спричинені фактично лише два ушкодження: синець, крововиливи та садна на лівій боковій поверхні шиї і внутрішньо-черепна травма у потиличній області справа. Після отримання вказаних ушкоджень ОСОБА_17 відразу ж відвели до автомобіля, оскільки, як ствердили свідки, останньому було дуже погано і сам він пересуватися не міг. ОСОБА_17 поклали на заднє сидіння автомобіля і там він знаходився до того моменту, коли його через незначний проміжок часу там же на задньому сидінні виявив уже без ознак життя його зять ОСОБА_21 . За таких обставин під час перебування в автомобілі ОСОБА_17 отримати тілесні ушкодження, які у подальшому були виявлені на його трупі, не міг. Жодних інших тілесних ушкоджень у останнього не виявлено. При цьому також абсолютно достовірно встановлено, що смерть ОСОБА_17 настала від закритої черепно-мозкової травми, що проявилась крововиливами під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку. Висновки експертів щодо кількості виявлених у ОСОБА_17 тілесних ушкоджень та причини смерті останнього також є категоричними і беззаперечними.
Посилання захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи потерпілої ОСОБА_10 , її представника та обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що тілесні ушкодження на лівій боковій поверхні шиї ОСОБА_17 , згідно роз`яснень судмедексперта, могли виникнути від сильного удару тупим предметом, у тому числі рукою, а не від поштовху рукою, а з показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 убачається, що ОСОБА_7 потерпілого штовхнув, а не вдарив, є надуманими, оскільки суд першої інстанції зауважив, що твердження вказаних свідків з цього приводу не є категоричними. Обставини події, суматоха, що виникла під час події, і та обставина, що усі очевидці події, у тім числі ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , перебували у стані алкогольного сп`яніння, свідчать про те, що свідки могли помилитися у сприйняті того, що відбувалося, і сприйняти удар, нанесений обвинуваченим ОСОБА_17 як поштовх.
Таким чином, перевіривши та проаналізувавши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам закону, є обґрунтованим і належним чином мотивованим, висновки якого відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для його зміни чи скасування не вбачає, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок - без змін.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_7 , затриманий з 07.10.2015 року по 16.10.2016 року та з 16.11.2016 року по 31.01.2017 року, тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_7 , засудженого до 6 років позбавлення волі, попереднє ув`язнення з 07.10.2015 року по 16.10.2016 року та з 16.11.2016 року по 31.01.2017 року (дата набрання вироком законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 , засудженого до 6 років позбавлення волі, попереднє ув`язнення з 07.10.2015 року по 16.10.2016 року та з 16.11.2016 року по 31.01.2017 року (дата набрання вироком законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий:

Судді: