Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/1700/17
Провадження № 1-кс/723/2183/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2017 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

розглянувши клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 , про арешт майна,

встановив:
Слідчий СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Сторожинецького районного суду з клопотанням про арешт майна, погодженим з прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури, Чернівецької області ОСОБА_4 , посилаючись на те, що 21.07.2016 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (надалі ЄРДР) було зареєстровано кримінальне провадження за № 0000059 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України, з приводу того, що ОСОБА_5 протягом 2015-2016 років, самовільно, всупереч установленому законом поряджку, вчиняє незаконні дії відносно ОСОБА_6 , правомірність яких оспорюється окремим громадянином та маючи у користуванні автомобіль «Renault premium» 2000 року не повертає його законному власнику.

В зв`язку з цим, слідчий та прокурор вважають, що є підстави для накладення арешту на вказаний автомобіль з метою збереження його як речового доказу, оскільки не позбавлення власника права на відчуження, розпорядження та/або користування цим автомобілем може призвести до його втрати так як ОСОБА_5 матиме змогу відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, сховати цей автомобіль чи передати його іншій особі.

Внаслідок встановлення того, що речовий доказ не є майном тимчасово вилученим та з метою забезпечення арешту майна, суд не здійснював виклик до суду власника автомобіля ОСОБА_5 і розгляд клопотання провів без її участі, що дозволено положеннями ч.2 ст.172 КПК України.

Розглянувши клопотання і дослідивши додані до нього документи слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване але підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Абзац другий ч.1 ст.170 КПК України визначає завдання арешту, які є також і певними ризиками, наявність яких свідчить про необхідність арешту майна. Такими ризиками є запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та для відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Із доданого до клопотання витягу із ЄРДР № 0000059 від 21.07.2016 року встановлено, що цього числа до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаним номером було внесено запис про вчинення ОСОБА_5 самовільних, незаконних дій відносно ОСОБА_6 оскільки вона маючи в користуванні автомобіль марки «Renault premium» 2000 року випуску, не повертає його законному власнику ОСОБА_6 .

Із клопотання та доданих до нього доказів встановлено, що власником автомобіля марки «Renault premium» 2000 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 до травня місяця 2016 року був ОСОБА_6 .

26.05.2016 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 956/390 від цього ж числа подала до центру 7341 заяву про проведення перереєстрації вказаного автомобіля, що і було здійснено з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за нею, як новим власником.

Згідно постанови слідчого Сторожинецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 від 05.06.2017 року, автомобіль «Renault premium» 2000 року випуску, № кузова НОМЕР_1 було визнано речовим доказом та прилучено до кримінального провадження.

Речовими доказами, згідно положень ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя враховує всі зазначені в ч.2 ст.173 КПК України обставини, виходячи з такого.

Зазначаючи про мету арешту майна, прокурор послався на те, що такою метою є забезпечення збереження речового доказу від втрати через відчуження, зміну, переробку, зіпсуття чи передання іншій особі.

Арешт майна, згідно положень ч.1 ст.170 КПК України, можливий в тому випадку коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину.

Предметом самоправства взагалі, є в т.ч. і майно та право на нього, що на думку слідчого судді свідчить про те, що автомобіль про який іде мова у витягу з ЄРДР за № 0000059 від 21.07.2016 року відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, а отже вказане майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, що є підставою для його арешту.

Однак, зважаючи на надані до суду докази у вигляді протоколів допиту ОСОБА_6 та документів, що підтверджують право власності ОСОБА_5 на спірний автомобіль, який до того ж може бути предметом цивільно-правових відносин, слідчий суддя вважає, що ризик зникнення внаслідок відчуження, зміну, переробку, зіпсуття чи передання іншій особі, автомобіля, який є речовим доказом існує. Однак вказаний ризик внаслідок користування власником своїм майном, слідчим суддею ставиться під сумнів.

При цьому, слідчий суддя виходить також і із функціонального призначення автомобіля, а ризик зникнення через користування нерозривно пов`язаний із функціональним використанням автомобіля, що може мати негативні наслідки для особи яка використовує цей об`єкт для отримання доходу та не відповідає розумності і співмірності такого обмеження завданням кримінального провадження, які слідчий суддя враховує, виконуючи свій законодавчий обов`язок щодо такого врахування.

Таким чином, слідчий суддя знаходить, що слідчий і прокурор в своєму клопотанні та безпосередньо в суді довели необхідність арешту автомобіля.. Однак слідчий суддя, на виконання вимог ч. 4 та п.4 ч.5 ст.173 КПК України, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту у вигляді заборони відчуження автомобіля та розпорядження ним, тобто зміну,переробку умисне зіпсуття чи передання іншій особі, без позбавлення власника ОСОБА_5 права користування автомобілем марки «Renault premium» 2000 року випуску, № кузова НОМЕР_1 .

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:
Клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на майно ОСОБА_5 , (ІПН НОМЕР_3 , паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_4 , виданий 25.06.1998 року Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області), у вигляді заборони відчуження та розпорядження, а саме зміну, переробку умисне зіпсуття чи передання іншій особі, автомобілем марки «Renault premium» 2000 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , без позбавлення права користування автомобілем.

Копію ухвали негайно вручити прокурору та слідчому та направити власнику автомобіля марки «Renault premium» 2000 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецької області, протягом 5 днів з дня її оголошення, а власником майна ОСОБА_5 , в цей же строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя