Номер провадження: 11-кп/785/27/17
Номер справи місцевого суду: 523/5525/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001354від 01.03.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 08.07.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, українець, громадянин України, не працюючий, не одружений, з середньою технічною освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 24.04.2013 року Приморським районним судом м. Одеса за ч.1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки
засуджений за ч. 2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2013 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років і 6 (шести) місяців.
встановив

Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, який було вчинено за наступних обставин:

01.03.2016 року, близько 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, знаходячись у другій парадній будинку № 92 по проспекту Добровольського в м. Одеса, де діючи умисно, протиправно, з метою заволодіння чужим майном, застосувавши насилля, яке є небезпечним для життя чи здоров`я для потерпілої ОСОБА_9 здійснив напад на останню, вирвав з рук потерпілої належну їй сумку, чорного кольору, вартістю 180 гривень, в якій знаходились наступні речі: мобільний телефон марки «SAMSUNG GRAND PRIME» темно-сірого кольору, вартістю 5000 гривень, підключений до зв`язку «Лайф» № НОМЕР_1 ; сім карта, яка для потерпілої матеріальної цінності не становить; плеєр МРЗ у корпусі рожевого кольору, вартістю 300 гривень; ключі від квартири та косметика, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять. Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5480 гривень.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 529 від 29.03.2016 року, потерпілій ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження за критерієм, згідно правил п. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, які відносяться до категорії "легких" тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він зазначив, що не погоджується з вироком районного суду.

На обгрунтування своїх доводів обвинувачений вказав, що не погоджується з висновком проведеної у справі судово-медичної експертизи та кваліфікацією його дій, оскільки не спричиняв потерпілій наявних у неї тілесних ушкоджень, в зв`язку з чим вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України. Крім того послався на те, що допитані свідки надавали різні покази, що не відповідає показам цих свідків, які були надані на місці злочину.

Уточнивши доводи своєї апеляційної скарги обвинувачений просив перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.186 КК України та пом`якшити призначене йому покарання.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 також була подана апеляційна скарга, в якій він не погоджуючись з вироком та посилаючись на його необгрунтованість зазначив, що під час призначення його підзахисному покарання, судом першої інстанції не були враховані передбачені ст.66 КК України пом`якшуючі покарання обставини, а саме: активне сприяння розкриттю злочину та вчинення останнім правопорушення у зв`язку із важким матеріальним становищем.

Крім того захисник зазначив, що на думку обвинуваченого, суд невірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки значних тілесних ушкоджень потерпілій він не спричиняв, на що вказує суперечливість показів потерпілої, наданих нею під час судового розгляду.

Просить вирок районного суду змінити та пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання і застосувавши дію ст. 69 КК України призначити останньому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2013 року та остаточно призначити останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції; повторно дослідивши заявлені стороною захисту докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданих учасниками кримінального провадження апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

З наданих обвинуваченим та його захисником апеляційному суду пояснень вбачається, що обвинувачений не погоджується з висновком судового-медичного експерта, який був покладений в основу обвинувачення та яким було підтверджено наявність у потерпілої ОСОБА_9 . ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої.
В судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений заперечував факт нанесення потерпілій ударів кулаком руки та пояснив що після того, як потерпіла намагалася перешкодити йому заволодіти належною їй сумкою і вийти з під`їзду дому, він лише відштовхнув її, в зв`язку з чим вважає, що його дії не могли спричинити наявні у потерпілої тілесні ушкодження. Крім того послався на те, що показання щодо нанесення ним кулаком удару, потерпіла надала лише після поставлених у судовому засіданні прокурором питань.
З наявного у матеріалах справи висновку судово-медичного експерта №529 від 02.03.2016 року, який повторно був досліджений апеляційним судом вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою, закритого часткового ушкодження зв`язок та волокон лівого плечового суглоба, які утворилися в результаті надмірного перерозтягування тканин в області плечового суглоба. Наявне ушкодження могло бути заподіяно 01.03.2016 року, викликало розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день) і відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Як свідчить технічний запис судового засідання та оскаржуваний вирок районного суду, потерпіла надала в районному суді покази, в яких вказала, що обвинувачений наніс їй кулаком правої руки удар в ліве плече і зірвав з її плеча сумку. В подальшому, коли вона намагалася перешкодити йому вийти з під`їзду будинку та намагалась затримати останнього, обвинувачений також наніс їй декілька хаотичних ударів та відштовхнув її. Крім того потерпіла підтвердила, що результаті нападу, їй були спричинені зазначені тілесні ушкодження, що стало причиною звернення за медичною допомогою до лікарні.
Заслухавши пояснення обвинуваченого, який фактично визнав факт застосування відносно потерпілої насилля, врахувавши надані районному суду потерпілою показання щодо отримання зазначених тілесних ушкоджень в результаті нападу на неї обвинуваченим та оцінивши їх в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження були спричинені саме в результаті вчинення на неї обвинуваченим ОСОБА_7 нападу.
Приходячи до такого висновку, апеляційний суд приймає до уваги викладені у висновку судово-медичної експертизи дані щодо звернення потерпілої до лікувального закладу саме 01.03.2016 року, тобто безпосередньо після вчинення на неї нападу, а також надані нею під час її огляду експертом пояснення щодо нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень саме кулаком по лівому плечу, поштовху останньої у грудну клітину і хапання за волосся (а.с.97).
За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про необгрунтованість доводів обвинуваченого та його захисника щодо невідповідності та неправильності висновку судово-медичного експерта в частині встановлення кількості, локалізації та механізму отримання зазначених тілесних ушкоджень та його ступеню тяжкості та вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані районним судом як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчиняла розбій, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Що стосується доводів захисника обвинуваченого про призначення обвинуваченому досить суворого покарання, то апеляційний суд також вважає ці доводи безпідставними, виходячи з наступного.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, судимість за аналогічний злочин, посередню характеристику за місцем мешкання на обвинуваченого і думку потерпілої про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані, апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченому, визначено в межах, установлених у санкції статті Особливої статті цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину і обставин його вчинення та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що обвинувачений є особою, яка раніше судима за аналогічний злочин та вчинив новий злочин під час відбування покарання з випробуванням та в період іспитового строку, що на думку апеляційного суду свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Крім того апеляційний суд враховує обставини вчинення ним злочину, а саме з застосуванням відносно потерпілої насилля, яке потягло за собою спричинення їй тілесних ушкоджень, посередню характеристику обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого та його захисника про наявність пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття не знаходять свого підтвердження, оскільки обвинувачений як в районному суді, так і в суді апеляційної інстанції винуватим у вчиненому злочину визнав частково, заперечував проти встановлених районним судом фактичних обставин вчиненого злочину і окрім як вибачитися перед потерпілою не вчинив жодних дій, які вказують на наявність такої обставини.

Твердження захисника про наявність пом`якшуючої покарання обставини - активного сприяння у розкритті обвинуваченим злочину, з посиланням на наданням його підзахисним під час проведення слідчого експерименту пояснень щодо обставин вчиненого, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці дії обвинуваченого не можна вважати такими, які свідчать про активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, а інші матеріали справи не містять даних, які вказують на наявність цієї обставини.

Що стосується доводів обвинуваченого про вчинення обвинуваченим злочину в зв`язку з тяжким матеріальним становищем, з посиланням на неприйняття медичним працівниками заходів щодо його лікування, то ці обставини спростовуються дослідженими апеляційним судом медичною документацією, з якої вбачається, що у день вчинення ним злочину, останній пройшов відповідне обстеження в лікувальних закладах, тобто отримав медичну допомогу (а.с.134-144).

При цьому апеляційним судом також врахована обставина перебування обвинуваченого на час огляду його лікарем - гастроентерологом з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, що на думку апеляційного суду вказує на наявність у обвинуваченого грошових коштів, в тому числі і можливість придбання ним спиртних напоїв. Також, на беззаперечне твердження апеляційного суду, саме по собі відсутність матеріальних коштів не надавало обвинуваченому права на вчинення злочину.

За таких обставин, з урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченому відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги те, що районним судом було призначено покарання у виді позбавлення волі, фактично в мінімальній межі санкції ч.2 ст.187 КК України.

Переглядаючи вирок в межах поданих апеляцій, колегія суддів прийшла до висновку, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника - не находить.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 08.07.2016 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.187 КК України - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_10 .