Справа № 755/4626/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ "25" травня 2017 р.
Колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір, Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, з середньою спеціальною освітою, працюючого неофіційно на будівництві в м. Києві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, зазначивши, що слідчим та прокурором при складанні обвинувуального акту дотримані вимоги закону.
Захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, зазначивши що він не відповідає вимогам КПК України, оскільки обвинувальний акт фактично не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_7 ..
Крім того, захисник ОСОБА_6 зазначив, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року обвинувальний акт по вище вказаному кримінальному провадженні вже було повернуто прокурору з цих же підстав.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.
Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного:
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Обвинувачення згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, має здійснюватись судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.
На підставі ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Із змісту вказаного процесуального документу не можливо зробити висновок про місце вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Так, органом досудового розслідування зазначено в обвинуваченні, що 29.12.2016 до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві надійшла заява ОСОБА_8 щодо отримання ножового поранення потерпілим ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , яка стала підставою для внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Водночас, у подальшому, в обвинувальному акті вже зазначається, що місцем вчинення кримінального правопорушення є територія біля квартири АДРЕСА_4 .
Водночас, у самому тексті обвинувального акту органом досудового розслідування вже зазначено, що відомості за заявою ОСОБА_8 під вказаним реєстраційним номером внесено до ЄРДР 12.11.2016.
Фактично не зазначається про спосіб вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення. Не конкретизовано, чим саме(яким предметом, знаряддям) спричинено ОСОБА_9 колото-різані рани грудної клітини, внаслідок скількох ударів, тощо (лише констатується «дістав з кишені предмет, схожий на ніж...».
Не зазначено і дату вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, а лише констатовано, що конфлікт між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , виник приблизно о 21 год. 05 хв..
Згідно з висновком судово-медичного експерта №292/Е від 23.02.2017- 17.03.2017, крім колото-різаних поранень, у потерпілого ОСОБА_9 є низка інших тілесних ушкоджень.
Водночас, з обвинувального акту не зрозуміло, їх спричинив вказаній особі саме ОСОБА_7 , або ж інша особа.
У обвинувальному акті зазначено про те, що кримінальне правопорушення не закінчено ОСОБА_7 з причин, які не залежали від його волі. Водночас, не конкретизовано з яких саме причин кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.
Відповідно до ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 278 КПК України дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначення статті і частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно з п. 9 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Виходячи з аналізу положень ст.ст. 109, 291 КПК України вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною складовою обвинувального акту, а тому наявність недоліків в ньому свідчить про наявність недоліків в складовій частині обвинувального акту, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Дані вимоги закону, слідчим при складанні, а прокурором при затвердженні, обвинувального акту не дотриманні.
Таке ж положення випливає з ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої ВРУ 17.07.1997 р., згідно з якою кожний хто обвинувачується у кримінальному правопорушенні має право бути негайно і детально повідомлений зрозумілою для нього мовою про характер та причини обвинувачення проти нього. У разі пред`явлення не конкретного обвинувачення, що є порушенням права на захист, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування на підставі існуючого закону.
Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року обвинувальний акт по вище вказаному кримінальному провадженні вже було повернуто прокурору з цих же підстав. Однак, прокурор проігнорував зазначені недоліки в ухвалі суду від 30.03.2017 року та направив аналогічний за змістом обвинувальний акт, який було затверджено 28.005.2017 року прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 .
Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору в зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.
Одночасно, враховуючи те, що суд до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження дії запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд враховує, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких. Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого обвинуваченому правопорушення, на даний час існують ризики того, що знаходячись на волі обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 відсутні.
Крім того, при вирішенні даного питання, суд враховує такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватими, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у обвинуваченого родини, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, відсутність судимостей.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 29, 177, 291, 314, 315, 331 КПК України, колегія суддів, -
Продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України до 23 липня 2017 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та надіслати начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України.
Головуючий суддя
судді 1