Провадження №1-кп/748/30/17
Єдиний унікальний № 748/2025/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2017 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження № 0000990 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, без місця реєстрації, тимчасово проживав: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 15.09.2006 Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч.1,4 ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Запоріжської області від 15.11.2006, вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 15.09.2006 скасований по двом епізодам що стосуються крадіжки майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням ОСОБА_3 обвинувачується в тому що, будучи раніше судимим за вчинення злочинів майнового характеру, діючи повторно, близько 00 год. 30 хв. 06.08.2016 року, з метою таємного викрадення майна прибув до господарства АДРЕСА_2 , де, шляхом відкривання незамкнених дверей проник до господарчої будівлі хліва, звідки таємно викрав свійську тварину - кобилу, вагою 510 кг, середня ринкова вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2949/16-24 від 06.09.2016, складає 15000 гривень, що належить ОСОБА_8 .

Дії ОСОБА_3 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, поєднані з проникненням у приміщення.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе не визнав, вказав, що до вчинення злочину в якому його звинувачує прокурор, він не причетний. Показав, що з липня 2016 року він знімав кімнату у ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 . 05.08.2016 він разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та знайомою на ім"я ОСОБА_11 , яка приїхала із Ріпкінського району разом вживали алкоголь до 22-00 чи до 23-00 год., потім пішли спати. Проте, що кобила знаходилася в господарстві ОСОБА_9 він дізнався вранці наступного дня. Звідки з"явилася кобила йому не відомо.

Як на докази винуватості обвинуваченого у вчиненні крадіжки кобили у потерпілого ОСОБА_8 сторона обвинувачення посилалася на покази потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , протоколи огляду місця події, згідно яких проводився огляд господарства, де була вчинена крадіжка та де була виявлена кобила, шо належала потерпілому, протокол огляду свійської тварини - кобили, висновок експерта щодо вартості викраденої кобили.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий підтвердив лише факт виявленої ним крадіжки та показав, що 06.08.2016 року о 07-00 годині ранку він виявив крадіжку його кобили, в зв"язку з чим його донька звернулася до правоохоронних органів . Напередодні крадіжки, він о 20-00 годині завів кобилу до сараю, двері в якому, закрив на засов. Вранці о 07-00 годині ранку виявив відсутність кобили. Двері в сараї та ворота, які він закрив на шпингалет (засов), були відкриті. Слідів злому не було. Оскільки кобила йому була повернута, він ніяких претензій до обвинуваченого не має.

Протоколом огляду місця події від 06.08.2016, згідно якого оглядалася територія домоволодіння АДРЕСА_2 , було встановлено, що вхід на територію господарства здійснюється за допомогою металевої хвіртки. Ліворуч від хвіртки знаходяться металеві ворота. Злівої сторони від входу знаходиться хлів, який примикає до воріт. Біля сараю знаходиться віз. На впроти входу, на відстані 10-15 метрів знаходиться житловий будинок. В лівому куті від будинку знаходиться хлів, де знаходилася кобила. Вхід до сараю обладнаний дерев"яними воротами, які складаються з двох частин в одній з яких розміщена хвіртка. На момент огляду двері знаходилися у відчиненому стані та не обладанані будь-якими замками. При огляді прилеглої до хліва території жодних слідів вчинення правопорушення не виявлено ( а.п. 114-115).

Враховуючи покази обвинуваченого, який заперечував свою причетність до вчинення крадіжки кобили, за відсутності інших доказів, покази потерпілого, з яких вбачається, що йому не було відомо хто вчинив крадіжку та вказаний вище протокол огляду місця події, не є достатніми та переконливими доказами винності обвинуваченого у вчиненні крадіжки потерпілого.

Протоколом огляду місця події від 06 серпня 2016 року та ілюстративною таблицею до нього (а.с.121-127), підверджується, що проводився огляд господарства АДРЕСА_1 , під час якого у приміщенні гаража було виявлено та вилучено кобилу коричневого кольору з чорними ногами та велосипед зеленого кольору.

Відповідно до довідки виконкому Іванівської сільської ради Чернігівського району та області №1636 від 09.09.2016, по АДРЕСА_1 та області зареєстровані ОСОБА_10 , її чоловік ОСОБА_9 , їх діти: син ОСОБА_13 , 2009 року народження, син ОСОБА_14 , 2014 року народження, донька ОСОБА_15 , 2010 року народження та свекруха ОСОБА_16 ( а.п. 120)

Допитаний в судовому засідані свідок ОСОБА_9 показав, що обвинувачений ОСОБА_3 , який представився йому як " ОСОБА_17 " знімав у них кімнату. Звідки у його в господарстві з"явився велосипед та кінь, які йому не належать, йому не відомо. В ніч з 05 на 06 серпня 2016 року його розбудив обвинувачений та показав, що у дворі знаходиться кінь. Вийшовши на подвір"я, дійсно побачив коня, який стояв у дворі. Після цього він сказав ОСОБА_3 забрати коня та пішов спати. Хто привів в його господарство коня йому не відомо. ОСОБА_3 лише його розбудив та повідомив, що у дворі стоїть кінь. Більше він коня не бачив. Огляд його госродарства, під час якого вилучено кобилу, проводився працівниками поліції у його відсутність. Дозвіл на огляд господарства він надавав працівникам поліції вже у відділенні поліції після того як був проведений огляд.

Враховуючи покази свідка ОСОБА_9 , з яких вбачається, що йому не відомо звідки та як в його в господарстві з"явилася кобила потерпілого, протокол огляду місця події від 06 серпня 2016 року та ілюстративна таблиця до нього згідно якого проводився огляд господарства АДРЕСА_1 , безпосередньо не вказує на обвинуваченого та не є доказом того, що крадіжку кобили вчинив саме обвинувачений.

Захисник обвинуваченого посилається на те, що слідчим без ухвали слідчого судді та без добровільної згоди власника, в порушенням вимог ч. 2 ст. 237, ст.233 КПК України, 06.08.2016 проводився огляд місця події по АДРЕСА_1 . Як вбачається із заяви ОСОБА_10 від 06.08.2016 на а.п.119 нею була надана згода на огляд домоволодіння. ОСОБА_10 , згідно довідки виконкому Іванівської сільської ради Чернігівського району та області №1636 від 09.09.2016 ( а.п. 120) зареєстрована у вказаному доволодінні. Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив факт постіного проживання в даному будинку його дружини разом з дітьми. Отже, огляд господарства АДРЕСА_1 проводився за добровільною згодою ОСОБА_10 , яка фактично володіє вказаним вище домоволодінням, тому в цьому випадку суд не вбачає порушення вимог ч. 1 ст. 233 КПК України.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що ні обвинуваченого ОСОБА_3 ні потерпілого ОСОБА_8 вона не знає. Влітку 2016 року вона знаходилася у бабусі ОСОБА_18 , яка проживає у АДРЕСА_3 , точно не пам"ятає. Неподалік від бабусі за три дворі, проживає ОСОБА_19 , з якою вона спілкувалася. Вніч з 05 на 06 серпня 2016 року о 24-00 годині, перебуваючи з ОСОБА_19 біля господарства останьої, вони почули розмову двох чоловіків та сховалися за стовп, щоб їх не помітили. Чоловіки рухалися в напрямку лісу, про що вони говорили, вона не чула. Хоча було дуже темно, дорога не освітлювалася, вона з розмови чоловіків зрозуміла, що один з них був на кобилі. До того ж вона чула стукіт копит. А другий чоловік був з велосипедом, про це їй сказала ОСОБА_19 . Хто були ті чоловіки вона не знає. ОСОБА_20 говорила їй, що одним із чоловіків, був " ОСОБА_17 ", який проживає з нею по сусідству.

Покази свідка ОСОБА_12 , за відсутності інших доказів, про те, що вніч з 05 на 06 серпня 2016 року о 24-00 годині вона чула розмову двох чоловіків, яких вона не бачила, не доводять факту вчинення крадіжки обвинуваченим. А її показання, про те, що один із тих чоловіків був чоловік, якого називають " ОСОБА_17 ", відповідно до ч.6 ст.97 КПК України, суд не може визнати допустими доказом, оскільки її показання грунтуються на поясненнях ОСОБА_21 , а тому є показами з чужих слів, які не підтвердженні іншими доказами.

Протоколом огляду свійської тварини та ілюстративною таблицею до нього зафіксовано загальний вигляд кобили та зафіксовано її вагу, висновоком судової-товарознавчої експертизи №2949/16-24 від 06.09.2016 встановлено вартість даної кобили ( а.п. 164-167, 169-170), проте вони не є доказами, які підтверджують винуватість обвинуваченого.

Крім того, прокурором надані та дослідженні судом протокол прийняття усної заяви потерпілого про вчинений злочин, рапорт чергової частини Чернігівського районного відділення поліції про прийняття повідомлення про злочин ( а.п.111-113), проте зазначані в них дані підтверджують лише факт вчинення злочину, при цьому жодних фактичних даних про вчинення кримінального правопорушення саме обвинуваченим не містять.

Прокурором під час підготовчого судового засідання було заявлено клопотання, яке задоволено судом, про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 ( а.п. 29,44-46).

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, у судовому засіданні прокурором було заявлено про відмову від допиту свідка ОСОБА_22 , така заява прокурора з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, підлягає задоволенню.

Допит свідка ОСОБА_10 , відповідно до п.2 ч.3 ст.97 КПК України, суд визнає неможливим, оскільки даний свідок з"явившись до суду, відмовилася зайти до зали судового засіданні та давати показання. До того ж, даним свідком не були надані суду документи на підтвердження її особи. Прокурором було повідомлено, що даний свідок взагалі не має документів, які б підтверджували її особу, а щодо допиту даного свідка без встановлення відповідним чином її особи, заперечувала сторона захисту.

Враховуючи положення ч.4 ст. 352 КПК України, судом, після вислухання думки учасників судового розгляду, було ухвалено про неможливість допиту свідка ОСОБА_23 , який до початку його допиту повідомив про те, що хоча він і був видалений за розпорядженням головуючого із зали судового засідання, він чув покази потерпілого.

Явка інших свідків обвинувачення - ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , стороною обвинувачення, відповідно до ч.3 ст.23 КПК України, забезпечена не була. Судом, відповідно до ч.1 ст.327 КПК України, вживалися заходи для їх прибуття.

Проаналізувавши безпосередньо дослідженні та ретельно перевірені під час судового засідання надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення вчинення обвинуваченими ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у крадіжці, вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у приміщення, у зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність виправдання його за вчинення даного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який застосований до ОСОБА_3 , підлягає скасуванню.

Процесуальні витрати на проведення експертизи слід віднести на рахунок держави.

В справі потерпілим цивільний позов не заявлявся.

Питання про речові докази по справі підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред"явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та виправдати його у зв"язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Скасувати застосований щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільнити його з-під варти в залі судового засідання.

Речовий доказ - кобила, яка передана на підставі зберігальної розписки ОСОБА_23 , підлягає поверненню власнику, потерпілому ОСОБА_8 ..

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та виправданому. Інші учасники кримінального провадження вправі отримати у суді копію вироку за заявами.

Суддя ОСОБА_1