Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 01 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000002 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:

Вироком Корольовського районного суду міста Житомира від 01 червня 2016 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярмолинці Ярмолинського району Хмельницької області, громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого 31 жовтня 2008 року Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 115 КК до 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково Богунським районним судом міста Житомира 12 грудня 2014 року з невідбутим строком покарання 2 роки 15 днів,
засуджено за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, що належить засудженому; за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що належить засудженому.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, що належить засудженому.
На підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного ОСОБА_5 цим вироком, приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2008 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 17 років 15 днів з конфіскацією всього майна, що належить засудженому.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржено.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, 05 січня 2015 року у період між 13 та 14 годинами, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_6 проник у квартиру АДРЕСА_2 , де з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, вчинив напад на ОСОБА_7 , заподіявши їй тяжких тілесних ушкоджень, а також здійснив умисне вбивство ОСОБА_7 з корисливих мотивів, шляхом стиснення з прикладенням значних зусиль шиї потерпілої предметом, схожим на провід.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку вказівку про те, що засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Виключено з вироку кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, вчинення ОСОБА_5 нападу за попередньою змовою групою осіб. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 07 січня 2015 року по 28 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого через суворість, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити, пом`якшивши йому покарання. Вказує на безпідставне незастосування судами положень ст. 66 КК щодо визнання пом`якшуючими покарання обставинами щирого каяття засудженого та сприяння ним у встановлені істини по справі. Вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 17 років 15 днів з конфіскацією всього майна, що належить засудженому, є невиправдано суворим.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував тяжкість вчинених злочинів, які є особливо тяжкими, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо; внаслідок вживання алкоголю виявляє ознаки психічного та поведінкового розладу, змішаного розладу особистості, які не досягають ступеню психічного захворювання; при цьому, будучи раніше судимим за умисне вбивство, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість, не відбувши покарання за попереднім вироком, через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив особливо тяжкі злочини з корисливих мотивів, вдруге позбавивши життя людину. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд на підставі ст. 66 КК визнав часткове визнання засудженим своєї вини, а обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі і ті, на які захисник послався у касаційній скарзі, зваживши, що санкція ч. 2 ст. 115 КК передбачає довічне позбавлення волі, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання за цей злочин у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, за сукупністю злочинів застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та на підставі ст. 71 КК повністю приєднав засудженому невідбуту частину покарання за попереднім вироком, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 17 років 15 днів з конфіскацією всього майна, що належить засудженому.

Колегія суддів вважає таке покарання пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів та їх наслідкам.

Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі захисника.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника в частині суворості призначеного засудженому покарання, в тому числі й щодо щирого каяття ОСОБА_5 , та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано визнав їх неспроможними.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 01 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3