Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/3376/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2017 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:
06 липня 2017 року слідчий звернулася до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з погодженим із прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 клопотанням про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання вказала, що впровадженні СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005504 від 21.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, за фактом незаконного відчуження на підставі договору купівлі продажу від 24.07.2016 року квартири АДРЕСА_2 , яка перебувала в іпотеці для забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_5 перед банківською установою.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 07.12.2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір №5905974, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 35 000 доларів США на строк до 07.12.2027 року на придбання нерухомості - квартири АДРЕСА_2 . У цей же день укладено договір іпотеки нерухомості.

24.06.2016 року ОСОБА_5 , маючи за мету ухилення від виконання обов`язків за кредитним договором №5905974, вчинив незаконні дії із заставленим майном - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , яка по теперішній час є предметом іпотеки ПАТ ПУМБ, а саме на підставі договору купівлі-продажу №746 від 24.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , було зареєстровано право власності за №15174243 за власником ОСОБА_7 .

Згідно інформаційної довідки з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, 24 червня 2016 року, на підставі договору купівлі-продажу №746 від 24.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , було зареєстровано право власності за №15174243 за власником ОСОБА_7 на квартиру: загальна площа - 35.6 кв.м., житлова площа - 18,3 кв.м., кількість кімнат - 1 (одна) за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 власниками вказаної квартири є ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .

Необхідність накладення арешту на вказану квартиру слідчий обгрунтовує тим, що вона є предметом кримінального правопорушення, а тому є реальна загроза протиправних дій, направлених на її реалізацію, приховування тощо.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримала та просила задовольнити.
За клопотанням слідчого, в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України, власник майна ОСОБА_7 у судове засідання не викликався, оскільки є підстави вважати, що існує загроза відчуження вказаного майна.
Заслухавши пояснення слідчого, вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходжу до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням викладеного, оскільки є достатні підстави вважати, що вищевказана квартира є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою забезпечення її збереження, вважаю необхідним клопотання слідчого задовольнити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів.
СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9