ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000605, за касаційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 ,
встановила:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2016 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Томск РФ, жителя м. Чернівці, відповідно до ст. 89 КК не судимого,
- засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк на 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 14 листопада 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Як встановив суд, ОСОБА_6 13 березня 2014 року, близько 15 години, вступивши у попередню змову з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , шляхом віджиму вхідних дверей проникли до будинку АДРЕСА_1 , де викрали майно, що належить ОСОБА_9 , загальною вартістю 7 488 грн 33 коп.
Крім того, 21 березня 2014 року, приблизно о 12 годині ОСОБА_6 ,, вступивши у попередню змову з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , повторно, через відчинене вікно підвального приміщення проникли до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_10 , на загальну суму 14 620 грн.
28 березня 2014 року, близько 15 години, ОСОБА_6 , вступивши у попередню змову з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , шляхом віджиму задніх вхідних дверей, повторно проникли до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_11 , на загальну суму 53 000 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії, 25 травня 2014 року, близько 21 години, ОСОБА_6 , вступивши у попередній злочинний зговір з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , діючи умисно, згідно попереднього розподілу ролей, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, маючи на меті таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму заднього металопластикового вікна, що на першому поверсі, проникли до будинку АДРЕСА_4 , де таємно викрали гроші в сумі 470 грн та прикраси із золота та срібла на загальну суму 4 250 грн. Чим своїми умисними злочинними діями спричинили ОСОБА_13 , матеріальну шкоду на загальну суму 4 720 грн.
У касаційній скарзі прокурор, не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає, що судами неправильно застосовано кримінальний закон України, а саме необґрунтовано звільнено засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, що призвело до призначення останньому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та даним, що характеризують особу засудженого. У зв`язку з чим, просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Повідомляє, що працевлаштувався та відшкодовує завдану шкоду потерпілим.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий підтримав касаційну скаргу, обговоривши доводи, викладені у скарзі та запереченнях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 3 ст. 185 КК колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень в цій частині не оскаржувалась.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 через м`якість є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до ст.75 КК, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції, послався на те, що винний позитивно характеризується, щиро розкаявся, визнав свою вину та активно сприяв розкриттю злочину. На підставі наведених даних районний суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання на підставі цієї статті.

Прокурор, не погодившись із цим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про скасування вироку через невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого, внаслідок м`якості. На обґрунтування своїх доводів прокурор посилався на те, що ОСОБА_6 у скоєному не розкаявся, намагався уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним діяння, був оголошений у розшук, переховувався від слідства, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів.

Однак, цих доводів скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання апеляційний суд належним чином не перевірив, не спростував та, залишаючи апеляцію прокурора без задоволення, не зазначив підстави, з яких скаргу визнано необґрунтованою.
Колегія суддів вважає, що за наведених судом першої інстанції обставин кримінального провадження та враховуючи загально-небезпечний характер дій засудженого, стійке небажання стати на шлях виправлення, призначене ОСОБА_6 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК, є несправедливим, невмотивованим і занадто м`яким.
Наведені вище обставини дають підстави для часткового задоволення касаційної скарги прокурора та скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції, суду необхідно повно, всебічно розглянути кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 перевірити обґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора та постановити законне, обґрунтоване і умотивоване рішення.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, статтями 433, 434, 436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3