ВИРОК
Іменем України
07.06.2017 року Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000075 від 27.05.2017 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м.Радивилів, Рівненської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого (розлученого), раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за контрактом музиканта оркестру військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдата,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,-
В С Т А Н О В И В:
21.06.2016 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. 29.06.2016 року наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 за № 23-РС ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та призначений на посаду музиканта оркестру військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини. Відтак, з моменту зарахування до списків особового складу військової частини, тобто з 29.06.2016 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України. Військової присяги, віддано служити Українському народу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указами Президента України від 1 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 02 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України та «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію.
Відповідно до ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Окрім цього, ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону № 589-VII (589-18) від 19.09.2013; із змінами, внесеними згідно із Законом № 1275-VII (1275-18) від 20.05.2014) визначено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України.
Вимоги ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язують забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконувати службові обов`язки, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира і начальника).
Разом з тим, солдат ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, вчинив злочин за наступних обставин.
Згідно розпорядку дня встановленого у військовій частині польова-пошта НОМЕР_1 для військовослужбовців військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_4 о 17.00 год. 13 грудня 2016 року вибув до постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . та повинен був з`явитись на службу о 08.00 год. 14 грудня 2016 року.
14 грудня 2016 року о 08.00 год. під час перевірки наявності особового складу на ранковому шикуванні в пункті постійної дислокації військової частини польова - пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) майором ОСОБА_5 було встановлено відсутність солдата ОСОБА_4 .
У вказаний день та час по 27 травня 2017 року солдат ОСОБА_4 до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_2 , без поважних причин не з`явився.
Окрім того, встановлено, що за усною домовленістю матері ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) з лікарем психіатром Радивилівської центральної районної лікарні ОСОБА_7 солдат ОСОБА_4 в період з 21.02.2017 року по 03.03.2017 року проходив стаціонарне лікування у КЗ Острозька обласна психіатрична лікарня Рівненської обласної ради з діагнозом ППР внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, на даний час утримання в умовах, що виключають вживання.
В свою чергу, відповідно до довідки Радивилівської центральної районної лікарні від 23.05.2017 солдат ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Відтак, окрім вищевказаного періоду (з 21.02.2017 року по 03.03.2017 року) у період часу з 14.12.2016 року по 27.05.2017 року, тобто до моменту з`явлення до військової прокуратури Хмельницького гарнізону, солдат ОСОБА_4 був відсутній на службі без поважних причин, та проводив службовий час на власний розсуд, перебуваючи за місцем свого постійного проживання за адресом: АДРЕСА_3 .
Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом, в умовах особливого періоду, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення ло виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, 14.12.2016 о 08.00 год. на службу - на ранкове шикування для несення обов`язків військової служби до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився та по 27.05.2017 року до моменту з`явлення до військової прокуратури Хмельницького гарнізону, за виключенням періоду з 21.02.2017 року по 03.03.2017 року, проводив службовий час на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 , чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин.
Відтак, ч.4 ст.407 КК України передбачено відповідальність за кримінальне правопорушення винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_4 , оскільки він своїми умисними діями скоїв злочин, а саме не з`явився вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом, в умовах особливого періоду, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, 14.12.2016 року о 08.00 год. на службу - на ранкове шикування для несення обов`язків військової служби до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 не з`явився та по 27.05.2017 року до моменту з`явлення до військової прокуратури Хмельницького гарнізону, за виключенням періоду з 21.02.2017 року по 03.03.2017 року, проводив службовий час на власний розсуд за місцем свого проживання, не заперечує проти недослідження доказів щодо встановлення вини, розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.

Враховуючи, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, подав до суду заяву про визнання винуватості, не заперечує проти недослідження доказів щодо встановлення вини, розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді, враховуючи той факт, що учасники судового процесу не оспорюють фактичні обставини справи, судом встановлено, що вони розуміють зміст цих обставин, заслухавши думку прокурора, суд, у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним подальше дослідження інших доказів відносно обставин, які не оспорюються учасниками судового процесу, сумнівів щодо добровільності та істинності їх позицій у суду немає.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України доведена повністю.
Суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення підсудного та попередження нових злочинів.

За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має на меті не тільки кару, а має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відтак, суд, враховує особу обвинуваченого, характеризуючі дані обвинуваченого, згідно представлених суду документів - виключно позитивних, те, що обвинувачений ОСОБА_4 , на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання скарг на ОСОБА_4 не поступало та наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, виконуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" та приходить до висновку, що перелічені обставини вказують на те, що обвинувачений має здатність виправитися без реального відбування покарання та вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, встановивши тривалість іспитового строку і поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.
З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,-
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дотриманням вимог ст.ст. 349, 394 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1