АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2589/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 623/1132/16-к
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002684 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Попівка, Онуфріївського району Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого мостовим майстром в Ізюмській дистанції колії, одруженого, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання - у виді штрафу в розмірі 49 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 833 гривень.
Згідно вироку, 05 жовтня 2015 року, о 18 годині ОСОБА_7 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , у ході сварки з ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті тривалих неприязних особистих стосунків, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень останній, намагався нанести удар кулаком правої руки у обличчя ОСОБА_9 , яка в свою чергу прикрила обличчя лівою рукою, внаслідок чого ОСОБА_7 наніс останній удар по тильній поверхні лівої кисті, чим спричинив згідно з висновком судово-медичної експертизи № 420-ИЗ/15 від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді синця тильної поверхні лівої кисті, яке є легким тілесним ушкодженням.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу апелянт вказує на те, що даний злочин він не вчиняв, що підтверджується доказами у справі, зокрема в матеріалах справи є висновок експерта №420-ИЗ/15 від 30 жовтня 2015 року, яким встановлений ступень тяжкості тілесних ушкоджень, а саме легкі тілесні ушкодження, але як пояснив судово-медичний експерт ОСОБА_10 , на момент проведення експертизи будь-яких слідів побоїв ним виявлено не було, а експертиза була проведена на підставі довідки лікаря травматолога ОСОБА_11 .. На думку апелянта, зазначена довідка лікаря травматолога повинна містити вихідний номер, дату її видачі, печатку лікаря та лікувального закладу. Крім того, апелянт зазначає, що потерпіла з невідомих причин звернулась до лікарні і правоохоронних органів лише через добу після отриманих ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та думку захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
На думку колегії суддів апеляційні доводи сторони захисту в частині істотної неповноти судового розгляду, наявності суперечливих доказів, наданих стороною обвинувачення, свідчить про неналежне дотримання судом при ухваленні вироку вимог ст. 370 КПК України, щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Зокрема колегія суддів не ставить під сумнів оцінку показань свідка ОСОБА_11 , але з урахуванням процесуальної позиції сторони захисту щодо оспорювання обвинувачення, а також фактичного змісту показань вказаного свідка, об`єктивно вбачається необхідність допиту медичних працівників, які складали довідку щодо освідування потерпілої, витребували для огляду відповідні журнали або інші відомості, які заповнювалися в лікарні при перебуванні ОСОБА_9 на прийомі у лікаря в день складання довідки.
При цьому належить взяти до уваги, що під час проведення судово-медичної експертизи №420-ИЗ/15 від 30 жовтня 2015 року (арк.. 51) на тілі ОСОБА_9 були відсутні будь-які тілесні ушкодження, але проведення судово-медичних експертиз на підставі первинної медичної документації є прийнятною на практиці.
За таких обставин суду належить оцінити окремо доводи сторони захисту щодо оспорювання правдивості відомостей вказаних у довідці та доводи щодо правильності її складання, і як зміст, форма та реквізити цієї довідки вплинули на висновки експерта, з`ясувавши у нього чи є така довідка прийнятною для використання при проведенні експертизи, тобто як джерело первинної медичної документації (арк.64).
Зі змісту звукозапису вбачається, що свідок очевидець події ОСОБА_12 не пам`ятав на момент допиту в суді всіх обставин та їх послідовність. Разом з цим, суд послався у вироку на показання ОСОБА_12 , які містяться у протоколі слідчого експерименту з деталізацією подій. Вказані суперечності належить оцінювати у вироку, та достеменно з`ясовувати в судовому засіданні правильність показань свідка ОСОБА_12 з тим щоб з`ясувати їх точний зміст, виключивши сумніви та протиріччя.
З огляду на викладене, встановлені під час апеляційного розгляду порушення чинного КПК України - належить вважати істотними, оскільки вони згідно вимог п.2 ч.1 ст.410, п.п.3,4 ч.1 ст. 411 та п.п.1,2,3 ст. 409 КПК України є підставами для скасування оскаржуваного вироку, що обумовлює часткове задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника.
Зазначені обставини свідчать про порушення у системному зв`язку принципу безпосередності дослідження доказів, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п.п. 10, 16 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці, а також зазначені вище, вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 10, 13, 15, 16 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, змагальність сторін та свобода в подані ними суду своїх доказів і у доведенні їх переконливості, забезпечення єфективного права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_7 в суді першої інстанції.
Решту апеляційних доводів обвинуваченого, колегія суддів вважає передчасними, оскільки згідно ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Оскільки під час апеляційного розгляду сторони не заявляли клопотань про зміну або обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , колегія суддів відповідно до вимог ч.4 ст.176 КПК України позбавлена процесуальної можливості вирішувати це питання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1,2,3; ст.410 п. 2; п.п.3,4 ч.1 ст. 411, ст. 412 ч. 1; 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_13