Справа № 414/596/15-к
Провадження № 11-кп/782/172/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області в приміщенні апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу прокурора Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_6 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 04 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Нова Астрахань Кремінського району Луганської області, громадянка України, незаміжня, раніше не судима, яка працює головою Новоастраханської сільської ради Кремінського району Луганської області, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана невинуватою у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та виправдана за недоведеністю вчинення нею вказаного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 24 360 грн. скасовано.

Питання про речові докази вирішені згідно ст. 100 КПК України.

В с т а н о в и л а :
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій, з використанням наданої їй влади та службового становища за наступних обставин.

Згідно рішення сесії Новоастраханської сільської ради шостого скликання № 1 від 12 листопада 2010 року «Про визнання повноважень Новоастраханської сільської ради», ОСОБА_8 з цього дня обрана на посаду голови Новоастраханської сільської ради Кремінського району Луганської області, тобто є особою, яка постійно здійснює функції представника влади, а також займає постійно в органах місцевого самоврядування посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій. Відповідно до цього рішення ОСОБА_8 присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування і згідно до ст.25 Закону України «Про державну службу» ця посада належить до 4 категорії, тобто ОСОБА_8 є посадовою особою, яка займає відповідальне становище.
До обвинуваченої 03 лютого 2015 року звернулася ОСОБА_9 за отриманням дозволу займатися підприємницькою діяльністю на території Новоастраханської сільської ради Кремінського району Луганської області.
ОСОБА_8 з метою отримання незаконної матеріальної винагороди, використовуючи надану їй владу та службове становище, повідомила ОСОБА_9 , що вирішить дане питання лише за умови, якщо ОСОБА_9 передасть їй 3 000 гривень, внаслідок чого 10 лютого 2015 року ОСОБА_9 звернулася з заявою до Кремінського РВ ГУМВС України в Луганській області щодо незаконних дій ОСОБА_8 .
У той же день приблизно об 11 годині, ОСОБА_9 , діючи відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_8 , прибула за адресою: АДРЕСА_2 , до її службового кабінету і передала їй заздалегідь обговорені грошові кошти в сумі 3 000 грн., які обвинувачена отримала. Після одержання неправомірної вигоди ОСОБА_8 передала ОСОБА_9 оформлений договір про надання послуг № 1 від 10 лютого 2015 року, підписаний нею та скріплений відповідною печаткою.
Після одержання неправомірної вигоди злочинні дії ОСОБА_8 були припинені правниками міліції, а грошові кошти в сумі 3 000 грн. у неї вилучені.
Вироком суду ОСОБА_8 виправдано за даним обвинуваченням за недоведеністю вчинення нею вказаного кримінального правопорушення.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 з використанням наданих їй повноважень представника влади не могла і не повинна була надавати дозвіл ОСОБА_9 на зайняття підприємницькою діяльністю на території Новоастраханської сільської ради.

Суд погодився з думкою сторони захисту щодо незаконності джерел одержання та допустимості доказів, якими обґрунтовано обвинувачення.

Також суд зазначив, що стороною обвинувачення не надано доказів, які беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

На вказаний вирок суду прокурором Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати вирок у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із зайняттям організаційно-розпорядчою чи адміністративно-господарською діяльністю, строком на 3 роки з конфіскацією всього належного майна.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на показання свідка ОСОБА_9 щодо обставин справи, свідчення якої підтверджуються протоколом огляду місця події, а саме службового кабінету голови Новоастраханської сільської ради ОСОБА_8 , що на думку прокурора є беззаперечним доказом отримання останньою неправомірної вигоди, а також показаннями понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Крім того, наводячи показання обвинуваченої ОСОБА_8 зазначає, що вона у своїх показаннях під час судового розгляду підтвердила факт одержання від ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 3000 грн. за підписання відповідного договору оренди.

Також зазначає, що про відсутність провокації на вчинення злочину з боку заявника та неправдивість показань ОСОБА_8 про отримання грошей для оплати оренди житлового приміщення свідчить долучений до матеріалів кримінального провадження DVD-диск з фіксацією розмови заявника та обвинуваченої, який зник під час судового розгляду, однак клопотання обвинувачення щодо витребування копії диску з Кремінського ВП судом було відхилено.

Не погоджуючись з висновками суду щодо провокації в діях правоохоронних органів, прокурор зазначає, що за заявою сторони захисту було розпочато кримінальне провадження за ст.370 КК України, за результатами розслідування якого прийнято рішення про закриття справи.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ст. 369 КК України закрито за відсутністю складу злочину, це рішення на час винесення вироку не оскаржувалось.

Зазначає, що згідно ч.3 ст. 368 КК України сам факт прийняття пропозиції одержати неправомірну вигоду свідчить про закінчений склад злочину, а вчинення службовою особою певних дій на користь іншої особи не є обов`язковою ознакою вказаного кримінального правопорушення, хоча ОСОБА_8 вчинила на користь ОСОБА_9 активні дії підписала відповідний договір оренди.

Також вказує, що відповідно постанови ВСУ від 13.11.2014 року зазначено, що «...представник влади, одним із яких є керівник органу місцевого самоврядування, не вправі одержувати будь-якої винагороди у зв`язку зі здійсненням своїх службових повноважень. Вказане законодавче положення передбачає, що кримінальна відповідальність за порушення цієї заборони настає у тому разі, коли особа, яка дає хабар службовій особі, зокрема голові міської ради, усвідомлює, що дає його саме такій особі й у зв`язку із можливостями її посади, а особа, яка одержує незаконну винагороду (хабар), розуміє (не може не розуміти) значущість займаної нею посади, її статусність та можливості; ураховується також вагомість цієї посади у сприйнятті хабародавцем, мета, яку переслідує останній, та його переконаність в тому, що ця мета буде досягнута завдяки можливостям посади, яку обіймає хабароодержувач».

Зазначає, що посилання суду в тій частині, що ОСОБА_8 не мала повноважень надавати дозвіл на зайняття підприємницькою діяльністю, не виключає наявності складу інкримінованого останній одержання неправомірної вигоди.

Крім того, суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення щодо недопустимості доказів у справі.

Зазначає, що дозволи на проведення негласних слідчих дій одержані у встановленому законом порядку, протоколи слідчих дій відповідають вимогам КПК України.

Висновок суду про те, що ОСОБА_9 не збиралась здійснювати підприємницьку діяльність, суперечить показанням свідка, яка підтвердила зазначений факт під час одночасного допиту з ОСОБА_8 .

Також судом не надано будь-якої оцінки факту отримання ОСОБА_8 неправомірної вигоди, яку належним чином вилучено та визнано речовим доказом.

В змінах та доповненнях до апеляційної скарги прокурор просив скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального законодавства, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, посилається на те, що всупереч вимогам ст.349 КПК України суд допитав свідків сторони захисту раніше, ніж свідків обвинувачення, чим порушив засаду змагальності, також вважає, що суд порушив засаду безпосередності дослідження доказів, пославшись на показання свідка ОСОБА_9 , надані 21.05.2015 року іншому складу суду.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_7 подано заперечення в якому він зазначає наступне.

Посилаючись на показання ОСОБА_8 захисник зазначає, що вона одержала від ОСОБА_9 гроші у сумі 3000 грн. для оплати оренди житла для розміщення її продавців товару, а не за підписання договору оренди земельної ділянки, як зазначив прокурор в апеляційній скарзі.

Зазначає, що предметом договору № 1 є надання послуг з організації презентацій, виставок-продаж та інше, договір не містить посилання на будь-які правовідносини щодо оренди, укладення якого не передбачено Законом України «Про перелік документів дозвільного характеру в сфері господарської діяльності» від 19.05.2011 року.

Вказує, що суд дійшов правильного висновку про те, що службова особа ОСОБА_8 не могла і не повинна була з використанням наданої їй влади та обов`язків надавати ОСОБА_9 дозвіл на зайняття підприємницькою діяльністю, тому не мала підстав вимагати неправомірної вигоди, тим самим вона не підлягає відповідальності.

Всупереч вимогам ч.3 ст. 99 КПК України до матеріалів кримінального провадження долучено у якості доказу копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця на ім`я ОСОБА_9 , згідно якого видами діяльності останньої є роботи з будівництва, крім того вона припинила свою підприємницьку діяльність за власним рішенням задовго до зазначених подій.

Зазначає, що прокурор наводить в апеляційній скарзі перекручені показання свідка ОСОБА_9 надані нею під час судового розгляду.

Також зазначає, що ОСОБА_9 до 10.02.2015 року до написання заяви про вимагання хабара знаходилась два-три рази в Кремінському РВ ГУМВС України та спілкувалась з працівниками поліції, мала провокативний характер без намагання здійснювати підприємницьку діяльність, тому на думку захисника це свідчить про провокацію з боку правоохоронних органів.

Також захисник посилається на порушення вимог п.1 ч.2 ст. 87 КПК України в частині долученого до матеріалів справи DVD-диску, який визнаний недопустимим доказом, порушення вимог ч.3 ст. 271 КПК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора щодо закриття кримінального провадження щодо співробітників правоохоронних органів та ОСОБА_9 зазначає, що ухвалою апеляційного суду Луганської області від 31.032017 року скасована ухвала слідчого судді за скаргою захисника, та кримінальне провадження направлено прокурору Луганської області для продовження досудового розслідування.

Крім того зазначає, що відносно ОСОБА_9 триває досудове слідство за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України.

Вказує, що свідчення ОСОБА_8 в тій частині, що гроші були надані їй для оплати оренди житла для розміщення її продавців товару не спростовані стороною обвинувачення, а навпаки підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Також зазначає, що доводи прокурора в частині необґрунтування судом недостовірності доказів у справі, суперечать вимогам ст. 374 КПК України.

Тому на думку захисника, вирок суду ухвалений з дотриманням вимог КПК України, є законним, обґрунтованим, а апеляційна скарга прокурора такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурорів, які підтримали доводи, викладені в зміненій і доповненій апеляційній скарзі, просили її задовольнити; обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами і доповненнями; провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів дійшла наступного висновку.

В зміненій і доповненій апеляції прокурором не ставиться питання про скасування виправдувального вироку та постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 , отже, передбачені законом підстави для постановлення нового вироку у апеляційного суду відсутні.

Натомість, прокурором в змінах до апеляції ставиться питання про скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції з причин істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

На думку прокурора, ці порушення полягають в тому, що суд, всупереч вимог ч.1 ст. 349 КПК України, дослідив спершу докази захисту, і лише потім докази обвинувачення, а також порушив передбачену ст. 23 КПК України таку засаду кримінального провадження, як безпосередність дослідження показань, дослідивши показання свідка ОСОБА_9 , які вона надавала у судових засіданнях раніше іншому складу суду.

Проте, в судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, і з цим погодилася сторона обвинувачення, що свідок ОСОБА_9 безпосередньо була допитана судом першої інстанції і її показання у вироку викладені правильно. Незгода прокурора із оцінкою показань цього свідка судом сама по собі не є порушенням безпосередності дослідження показань.

Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України, підставою для скасування вироку суду є не будь-які порушення кримінального процесуального закону, а лише істотні, тобто такі, які перешкодили, чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

В нашому випадку суд допустив порушення вимог ч.1 ст. 349 КПК України, допитавши свідків захисту раніше, ніж свідків обвинувачення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що це сталося внаслідок незабезпечення прокурором явки у судове засідання свідків обвинувачення, натомість, свідки сторони захисту з`явилися і були допитані судом після з`ясування думки сторін, які проти такого допиту не заперечували. Таке порушення вимог кримінального процесуального законодавства не перешкодило, і ніяким чином не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів не вбачає з боку суду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які слугували би підставою для скасування вироку і призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, навіть якби такі були встановлені, відповідно до вимог ст. 415 КПК України не є підставою для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

За умови, коли відсутні підстави для призначення нового судового розгляду, як про те просить апелянт, а питання про постановлення нового вироку ним не ставиться, апеляційна скарга в будь-якому разі задоволенню не підлягає.

Крім того, колегія суддів у повній мірі погоджується з висновками суду щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні.

Сама обвинувачена ОСОБА_8 вину не визнала, пояснила, що не вимагала і не отримувала від ОСОБА_9 незаконної винагороди. На початку лютого 2015 року до неї зверталися раніше незнайомі їй чоловік на ім`я ОСОБА_15 , а потім ОСОБА_9 , які просили роз`яснити, що необхідно для здійснення торгівлі секонд-хендом на території сільради, а потім просили допомогти знайти житло для продавців. Вона роз`яснила, що ніякого дозволу на торгівлю непотрібно, і допомагала знайти житло. Гроші у сумі 3000 гривень, за твердженням обвинуваченої, ОСОБА_9 залишила їй саме для забезпечення продавців житлом.

Такі пояснення обвинуваченої органами досудового слідства не спростовані.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що рішенням Новоастраханської сільської ради від 12 листопада 2010 року ОСОБА_8 обрана головою цієї ради, її повноваження визначені Законом України «Про місцеве самоврядування» і не включають права надання дозволу на зайняття підприємницькою діяльністю на території сільської ради.

Дійсно, згідно протоколу огляду та вручення грошових коштів від 10.02.2015 року представлені ОСОБА_9 працівникам міліції грошові кошти в сумі 3000 гривень купюрами по 500 гривень в кількості 6 штук були оброблені хімічною люмінесцентною речовиною і згідно протоколу огляду в той же день вилучені зі службового кабінету ОСОБА_8 разом з договором та ліцензією на ім`я ОСОБА_9 .

На марлевих тампонах зі змивами з долоней рук ОСОБА_8 , відібраних з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, виявлена тотожна хімічна речовина, яка люмінесціює жовто-зеленим кольором, що підтверджується відповідним висновком експертизи.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_9 ці гроші у сумі 3000 гривень за вирішення питання про отримання дозволу на зайняття підприємницькою діяльністю на території Новоастраханської сільської ради.

Проте повноваження сільського голови не передбачають права надавати дозвіл на зайняття підприємницькою діяльністю на території сільської ради.

При цьому свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_16 пояснили, що тривалий час займалися продажом товарів секонд-хенду на території Новоастраханської сільради і ніяких дозвільних документів не отримували, лише сплачували представнику сільради гроші за місця торгівлі.

Підписаний обвинуваченою від імені сільради договір №01 від 10 лютого 2015 року, бланк якого був наданий їй саме ОСОБА_9 , не містить дозволу на зайняття підприємницькою діяльністю на території сільради, за що, по версії обвинувачення, і передавалася ОСОБА_8 незаконна винагорода. Натомість, змістом цього договору є організація проведення презентацій, виставок-продажу, тощо.

Пояснення обвинуваченої про те, що ОСОБА_9 зажадала підписання цього договору з посиланням на необхідність його пред`явлення на блок-постах, органами досудового слідства не спростовані.

Також не спростована ними версія обвинуваченої про те, що гроші від ОСОБА_9 вона отримала не у якості неправомірної вигоди, а для забезпечення продавців товару житлом.

Більш того, ці пояснення обвинуваченої знайшли підтвердження у показаннях свідків ОСОБА_12 , яка пояснила, що на початку лютого 2015 року ОСОБА_8 просила її знайти жиле приміщення для працівників, які будуть торгувати секонд-хендом, та ОСОБА_17 , який пояснив, що обвинувачена приходила разом з чоловіком, який бажав орендувати приміщення для торгівлі секонд-хендом.

Судом не встановлено будь-яких підстав сумніватися у достовірності показань даних свідків, не вбачає їх і колегія суддів.

Показання понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на які посилається в апеляції прокурор, висвітлюють обставини проведення огляду службового кабінету ОСОБА_8 , але не містять підтвердження чи спростовування того факту, за що саме обвинувачена отримала гроші.

Всупереч доводам апеляції, втрата диску з записом розмови між обвинуваченою і свідком ОСОБА_9 , на зміст якої апелянт посилається, як на доказ умислу обвинуваченої отримати неправомірну винагороду, не тягне за собою правових наслідків внаслідок очевидної недопустимості даного доказу.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 260 КПК України, аудіо- відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без її відома на підставі ухвали слідчого судді.

Аудіозапис розмови із ОСОБА_8 , виконаний за допомогою диктофону, який належить ОСОБА_9 , за власною ініціативою останньої без відповідного дозволу слідчого судді, є таким втручанням у приватне спілкування, яке істотно порушує права і свободи людини, а тому суд цілком слушно визнав DVD-диск, на який працівники міліції переписали з диктофону зазначену розмову, недопустимим доказом і обґрунтовано відмовив у його дослідженні.

Також недопустимими доказами колегія суддів визнає результати проведення негласної слідчої розшукової дії у вигляді слідчого експерименту, оскільки постанова про проведення контролю за вчиненням злочину від 10 лютого 2015 року винесена прокурором з порушенням кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ч.8 ст. 271 КПК України, якщо при проведенні контролю за вчиненням злочину виникає необхідність тимчасового обмеження конституційних прав особи, воно має здійснюватися в межах, які допускаються Конституцією України, на підставі рішення слідчого судді згідно з вимогами цього Кодексу.

Всупереч вимогам цього закону прокурор зазначив у постанові про проведення негласної слідчої розшукової дії у вигляді слідчого експерименту з використанням аудіо-, відеоконтролю особи, тобто, явно вийшов за межі наданих йому законом повноважень і здійснив обмеження конституційних прав особи без відповідного дозволу слідчого судді.

За таких обставин колегія суддів вважає, що органами досудового слідства не зібрано і не надано суду достатніх доказів, які би свідчили про наявність у обвинуваченої умислу на отримання від ОСОБА_9 незаконної винагороди.

Органами досудового слідства не доведено, що обвинувачена отримала гроші від ОСОБА_9 саме, як службова особа у якості неправомірної вигоди із використанням значимості займаною неї посади, при цьому показання свідка ОСОБА_9 щодо обставин справи, суд обґрунтовано не визнав беззаперечним доказом отримання останньою неправомірної вигоди.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора щодо закриття кримінального провадження щодо співробітників правоохоронних органів та ОСОБА_9 за ст. 370 КК України, ухвалою апеляційного суду Луганської області від 31.03.2017 року скасована ухвала слідчого судді за скаргою захисника, та кримінальне провадження направлено прокурору Луганської області для продовження досудового розслідування.

Крім того, щодо ОСОБА_9 триває досудове слідство за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 23.09.2015 року за фактом надання неправомірної вигоди службовій особі, хоча і нескасована, але її законність викликає сумніви.

В зазначеній постанові слідчий послався на вимоги ч.6 ст. 369 КК України, яка діяла на час описаних подій, згідно якій особа, яка пропонувала, обіцяла чи надала неправомірну вигоду, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо стосовно неї були вчинені дії щодо вимагання неправомірної вигоди і після пропозиції, обіцянки чи надання неправомірної вигоди вона до повідомлення їй про підозру у вчиненні нею злочину добровільно заявила про те, що сталося, органу, службова особа якого згідно із законом має право повідомляти про підозру.

В нашому випадку ОСОБА_8 згідно обвинувальному акту не обвинувачується у вимаганні неправомірної вигоди, отже підстави для закриття кримінального провадження за фактом передачі неправомірної вигоди у слідчого фактично були відсутні.

Суд надав правильну оцінку тій обставині, що ОСОБА_9 , звертаючись до ОСОБА_8 за дозволом на зайняття торгівлею секонд-хендом на території Новоастраханської сільради, не тільки не мала ліцензії на зайняття таким видом діяльності, але не мала і відповідного товару для здійснення торгівлі. Пояснення ОСОБА_9 про те, що вона збиралася торгувати секонд-хендом, який належить невстановленій особі на ім`я ОСОБА_15 , викликають сумнів у їх правдивості, оскільки ОСОБА_9 не змогла назвати ні прізвища, ні адреси, ні навіть номерів телефону чи будь-яких інших засобів зв`язку із зазначеним ОСОБА_15 . Особу ОСОБА_15 органами досудового слідства не встановлено.

Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця на ім`я ОСОБА_9 , видами діяльності останньої є роботи з будівництва, крім того вона припинила свою підприємницьку діяльність за власним рішенням задовго до зазначених подій. Пояснення ОСОБА_9 у судових засіданнях свідчать про те, що після передачі грошей ОСОБА_18 , вона не робила у подальшому спроб здійснювати у будь-якій формі торгівельну діяльність.

За таких умов суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що доводи сторони захисту про наявність з боку працівників правоохоронних органів провокації не спростовані.

При цьому суд цілком вірно послався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Раманаускас проти Литви», в якому зазначено, що оскільки доводи заявника, які він висловлював протягом усього провадження у справі, не були повністю необґрунтованими, саме прокуратура мала довести, що факту підбурювання не було. Також Європейським судом у цьому і інших рішеннях неодноразово зазначалось, що досудове слідство у справах схожої категорії повинно в цілому проводитися в пасивній манері, яка виключає, зокрема, будь-які дії, що можуть бути розтлумачені, як вплив на обвинуваченого з метою вчинення ним злочину, як-то прояв ініціативи в контактах, повторна пропозиція, наполегливі нагадування, тощо.

Колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно досліджені надані сторонами докази, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підстав для скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 407 та 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу зі змінами і доповненнями прокурора Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 04 квітня 2017 року, яким ОСОБА_8 визнана невинуватою у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та виправдана за недоведеністю вчинення нею вказаного кримінального правопорушення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3