Справа № 289/1883/15-к
Номер провадження 1-кп/289/3/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.02.2017 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000341 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Гребля Радомишльського району Житомирської області та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середня, одруженого, працюючого водієм ТОВ «ЕКО Грант», раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 26.06.2015 року, близько 17 години 30 хвилин, керував технічно справним автопоїздом, до якого входить автомобіль марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «ЕКОГРАН», на якому рухався по автодорозі «Овруч-Малин-Кочерів» в м. Радомишль на 124 км + 390 метрів порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, що не дало змоги відповідно реагувати на її зміну (п.2.3. б), не дотримувався безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п.13.1.), та скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , яка їхала в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_6 спричинені наступні тілесні ушкодження: переломи 6,7,9 ребер по середньо-підпахвинній лінії з невеликим зміщенням уламків; перелому 7 ребра по середньо-підпахвинній лінії без зміщення уламків; консолідованого перелому зовнішньої кісточки правого гомілково-ступеневого суглобу без зміщення уламків і без консолідації, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та її наслідками у вигляді тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, завданого потерпілій ОСОБА_6 ..

Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого йому обвинувачення обвинувачений ОСОБА_4 винним себе не визнав і пояснив суду, що такі події дійсно мали місце, однак, він умисно ДТП не вчинив, вважає, що у виникненні цієї ДТП винна потерпіла, яка повинна була зупинитися та пропустити його автомобіль і повинна бути уважною на дорозі. Розповів, що він рухався по дорозі з боку Кочерова в напрямку м. Малина і, під`їжджаючи до мосту через річку Тетерів, бачив жінку, яка їхала в попутному напрямку на велосипеді, перед мостом почав її обганяти, зберігаючи безпечний інтервал, вже проїжджаючи міст почув удар і в дзеркало заднього виду побачив, що жінка, яка рухалася на велосипеді, впала. Зазначив, що після ДТП надав потерпілій матеріальну допомогу в розмірі 1 500,00 грн., купляв ліки, допомагав їй фізично під час проведення рентгену, та купив їй колесо для велосипеда.

Потерпіла ОСОБА_6 згідно наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією актового запису про смерть від 19.07.2016 року № 114 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому діянні, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів.

Зокрема, допитана в судових засіданнях 11.11.2015 та 09.12.2015 року потерпіла ОСОБА_6 пояснювала, що 26.06.2015 року десь близько 17 години вона рухалася понад самим тротуаром на велосипеді з району «Рудня» в напрямку центра м. Радомишль. Перед мостом через р. Тетерів її почав обганяти автомобіль КАМАЗ і, зачепивши причепом, на мосту збив її. Що було далі потерпіла майже не пам`ятає, отямилася вже в лікарні під крапельницею. Зазначила, що в результаті цієї ДТП їй було завдано значних фізичних та моральних страждань, так як вона відчувала сильний біль, перенесла декілька операцій на нозі, крім того витратила багато грошей на лікування, суму і обґрунтування цієї суми зазначила в позовній заяві. Не заперечувала, що обвинувачений ОСОБА_4 дав їй 1 000,00 гривень та колесо для велосипеда, в той же час зазначила, що велосипед в результаті цієї події понівечений та відновленню не підлягає. Щодо покарання обвинуваченому просила суд його суворо не карати.

У відповідності до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, тому посилання сторони захисту на покази, надані потерпілою ОСОБА_7 слідчому під час допиту 19.07.2015 року суд вважає безпідставними.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, в судовому засіданні під час допиту свідок ОСОБА_8 пояснив, що він на час скоєння ДТП працював слідчим слідчого відділу Радомишльського РВ і проводив досудове розслідування по факту вчиненої ДТП на ділянці автодороги «Овруч-Малин-Кочерів» в м. Радомишль на мосту через р. Тетерів, яке трапилося 26.06.2015 року. Зазначив, що всі учасники події знаходилися в тверезому стані. На той час на вулиці було малолюдно, тому свідків події не встановлено. Зазначив, що допитував потерпілу ОСОБА_6 вже через деякий час після ДТП у неї вдома і записував пояснення з її слів, її покази відрізнялися від інших встановлених по справі обставин.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що вона проживає однією сім`єю з обвинуваченим ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину. Про ДТП їй повідомив під час телефонної розмови ОСОБА_4 і вона відразу приїхала на місце пригоди. Коли їй повідомили, що потерпілу відвезли в лікарню відразу поїхала в лікарню, при розмові з потерпілою від останньої було чутно запах алкоголю.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_9 , наданих у судовому засіданні від 11.11.2015 року щодо знаходження потерпілої в стані алкогольного сп`яніння, суд оцінює їх критично, оскільки остання проживає однією сім`єю із обвинуваченим, вони мають спільну дитину, тому вона може бути особою зацікавленою в результатах розгляду кримінальної справи, крім того, ці покази спростовуються наявним в матеріалах справи протоколом від 26.06.2015 року № 227 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, згідно висновку якого обстежувана особа ОСОБА_6 на час огляду - твереза (а.с.42) та показами свідка ОСОБА_8 ..

Протоколом огляду місця події разом із фототаблицями від 26.06.2015 року, яким встановлено вид події наїзд транспортного засобу на велосипед, місце її настання, при цьому зафіксовано, що на асфальті виявлено речовину бурого кольору, схожу на кров, зображення сліду тертя на асфальтобетонному покритті внаслідок попадання заднього колеса велосипеда під колесо причепа, та зображення виявлених уламків від велосипеда (а.с.5-13,39-41 К.П. №000341).

Висновком експерта від 08.07.2015 року № 13 технічного стану транспортного засобу автопоїзда «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував обвинувачений, перебував у технічно-справному стані, а виявлені при його огляді сліди на зовнішній поверхні шини заднього правого колеса причепа могли утворитись як від контакту з велосипедистом так і в процесі експлуатації транспортного засобу при інших обставинах (а.с. 23-27 К.П. №000341).

Даними висновку судово-медичної експертизи від 24.08.2015 року № 159 потерпілої ОСОБА_6 , в якої, згідно записів медичної карти, малися тілесні ушкодження у вигляді гематоми потиличної ділянки голови, струсу головного мозку, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, могли виникнути від дії тупого твердого предмету або внаслідок падіння на такий (а.с. 37 К.П. №000341).

При цьому суд звертає свою увагу на те, що, як вбачається з дослідницької частини, під час проведення вказаної експертизи епікріз був відсутній, рентгенографічні знімки та висновки рентгенолога не пред`явлені, тому у висновку експерта не було підтверджено чи спростовано діагноз «закритий перелом правої гомілки зі зміщенням відломків».

Даними підсумків висновку судово-медичної експертизи від 16.10.2015 року № 2008, згідно записів представлених на вивчення медичних документів, у гр. ОСОБА_6 було виявлено тілесне ушкодження у виді рани на правій гомілці, що ускладнилася інфікуванням та некрозом м`яких тканин, могла утворитися від дії тупого твердого предмету можливо в термін та за обставин, що вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи та в медичних документах, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як така, що не є небезпечною для життя, але призвела до тривалого розладу здоров`я (а.с. 57-58 К.П. №000341).

При цьому суд звертає свою увагу, що оскільки рентгенівські знімки кісток правої гомілки для проведення судово-медичної експертизи не представлені «закритий двухкісточковий перелом правої гомілки» у підсумках не вказується та за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не оцінювався. Також в підсумках не вказується та за ступенем тяжкості не оцінювався діагноз «Забій голови. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій грудної клітки», оскільки відсутні дані неврологічної симптоматики в динаміці та будь-які записи щодо видимих тілесних ушкоджень на волосяній частині голови та обличчя, про що і зазначено в підсумку висновку експерта.

Висновком судово-медичної комісійної експертизи від 01.12.2016 року № 125, згідно підсумку якого у гр. ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження: переломи 6,7,9 ребер по середньо-підпахвинній лінії з невеликим зміщенням уламків; перелому 7 ребра по середньо-підпахвинній лінії без зміщення уламків; консолідованого перелому зовнішньої кісточки правого гомілково-ступеневого суглобу без зміщення уламків і без консолідації, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я. Крововиливи і садно відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, а переломи ребер, правої нижньої кінцівки відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я. Всі ушкодження могли виникнути в термін, можливо 25.06.2015 року та при обставинах, вказаних в постанові (при ДТП) переломи лівих ребер і крововилив потиличної ділянки могли виникнути при ударі деталями рухаючого транспорту, а перелом правого ребра і перелом правої гомілки при послідуючому падінні потерпілої на дорожнє покриття. Гнійно-некротична рана правої гомілки виникла внаслідок ускладнення хронічної венозної недостатності та варикозно розширених вен правої кінцівки (а.с. 163-169).

За клопотанням державного обвинувача судом ухвалою від 21.04.2016 року із Радомишльської ЦРЛ було витребувано інформацію щодо фактичної дати проведення рентгенологічних досліджень ОСОБА_6 і згідно наданої 18.05.2016 року інформації головним лікарем ОСОБА_10 повідомлено, що рентгенівські знімки помилково підписані рентген лаборантом 25.06.2015 року, фактично рентгенівські знімки зроблені 26.06.2015 року (а.с.128). Ця обставина також врахована і комісією судово-медичних експертів, про що зазначено в п.1 наданих підсумків на сторінці 13 висновку експерта (а.с.169).

Враховуючи викладені обставини, досліджені висновки судово-медичної комісійної експертизи від 01.12.2016 року № 125, суд вважає належномотивованими, складеними кваліфікованими експертами, що мають достатній фах, досвід і стаж експертної роботи, на підставі ретельного дослідження наданих матеріалів, медичної документації та рентгенівських знімків на ім`я гр. ОСОБА_6 , даних загальноприйнятої експертної практики, матеріалів кримінального провадження № 0000341, яким не суперечать, відповіді та висновки експертів повні та вичерпні, не допускають подвійного тлумачення і суперечностей, а тому посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на неналежність в якості доказів висновків судово-медичної комісійної експертизи від 01.12.2016 № 125, є безпідставними.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27.08.2015 року за участю ОСОБА_4 та доданої план схеми до нього зафіксовано проведення відповідних замірів та встановлено відстань між об`єктами, які рухалися та межами дорожньої розмітки та зазначені обставини скоєної ДТП зі слів водія ОСОБА_4 (а.с.42-43 К.П. №000341).

Висновком автотехнічної експертизи від 28.09.2015за № 3/609, згідно якого водій автомобіля «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 здійснював випередження велосипедиста ОСОБА_6 із порушенням вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України (а.с.48-52 К.П. №000341);

Під час судових дебатів захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявила про визнання неналежними доказами протокол проведення слідчого експерименту від 27.08.2015 року, а також результати експертизи від 28.09.2015№ 3/609, так як висновок цієї експертизи є ймовірним, непереконливим і ґрунтується лише на показаннях підозрюваного, які суперечать показанням обвинуваченого та не знайшли свого підтвердження в суді.

Вирішуючи питання про належність зазначених захисником доказів, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).
Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 240 КПК України при проведенні 27.08.2015 року слідчого експерименту судом не встановлено та сторонами не доведено, тож вказаний документ суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то обставини вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останній отримано у порядку встановленому КПК України.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки як: порушення правил безпеки дорожнього руху, суспільно-небезпечний наслідок у вигляді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, та причинний зв`язок між порушенням і наслідками.

В причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходиться не обрання водієм автомобіля «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 безпечного бокового інтервалу відносно велосипедиста ОСОБА_6 , яка рухалася в попутному напрямку і саме його винні дії є причиною виникнення ДТП (а.с.48-52 К.П. №000341).

Інших доказів, в т.ч. й на підтвердження того, що водій порушив ПДР вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом, суду не надано, а тому суд погоджується із позицією сторони обвинувачення про наявність причинно-наслідкового зв`язку в діях обвинуваченого ОСОБА_4 , котрий порушив вимоги ПДР України, що призвело до настання ДТП, внаслідок якої потерпілій ОСОБА_6 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При цьому, заперечення обвинуваченим своєї вини суд розцінює як форму його захисту, що спрямована на уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, його пояснення своєї невинуватості та покладення вини у виникненні ДТП на потерпілу ОСОБА_6 суд визнає неспроможними, оскільки з пояснень потерпілої, свідка та досліджених матеріалів справи вбачається, що саме ОСОБА_4 порушив вимоги ПДР України, а його твердження, що велосипедист ОСОБА_6 повинна була зупинитися і пропустити його автомобіль являються безпідставними, так як ПДР України дійсно містять таки вимогу, але лише за межами населеного пункту і якщо дорожня обстановка не дозволяє зробити обгін тихохідного або великогабаритного транспортного засобу (п.14.4 ПДР України).

Залишається винятково припущенням твердження сторони захисту про те, що потерпіла під час руху на велосипеді відволіклася і, зненацька, побачивши поблизу вантажний автомобіль, здійснила різкий рух, внаслідок чого впала, а велосипед в цей час заднім колесом попав під проїжджаючий мимо причеп автомобіля.
Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, в ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено всі надані докази. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували, клопотань про доповнення судового розгляду від останніх не надходило.
Отже, суд розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримався принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
За наслідками чого, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Пом`якшуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , також судом не встановлено.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що, відповідно до ст. 12 КК України, воно відноситься до категорії невеликої тяжкості, згідно ч. 3 ст. 25 КК України є необережним.

Крім того, судом враховуються дані щодо особи винного, те, що він раніше не судимий, працює, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, має сім`ю, має на утриманні малолітню дочку 2010 року народження.
Суд також враховує поведінку обвинуваченого та його відношення до скоєного - як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав, намагався перекласти вину в спричиненні ДТП на потерпілу із метою уникнення кримінальної відповідальності, часткове відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, думку потерпілої щодо міри покарання обвинуваченому, згідно якої вона просила суворо не карати ОСОБА_4 .

З урахуванням усіх обставин у справі, позиції державного обвинувача та загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно відповідати вчиненому правопорушенню, тобто бути необхідним і достатнім для виправлення особи, суд вважає за доцільне призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу, але, враховуючи позицію обвинуваченого, який в ході судового розгляду вибачення у потерпілої не просив, критично свої дії не оцінив, що в своїй сукупності свідчить про те, що він не кається, дійсно не бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини - не в мінімальному розмірі.

Враховуючи, що єдине джерело заробітку обвинуваченого пов`язане із наданням послуг з перевезення, суд вважає за недоцільне позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, зваживши при цьому на те, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом будучи тверезим.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 10 140,00 грн. та моральної шкоди на суму 50 000,00 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортнї пригоди залишити без розгляду, у зв`язку з смертю цивільного позивача.

Судові витрати по справі відсутні, арешт на майно не накладався.

Питання речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 6 800,00 грн. без позбавлення прав керування транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_6 - залишити без розгляду.

Речові докази по справі:

-автопоїзд, до складу якого входить автомобіль марки «Камаз», державний номер НОМЕР_1 та причіп державний номер НОМЕР_2 , залишити власнику;

-велосипед «Ардіс» - залишити власнику.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)