АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1133/17 Справа № 206/3775/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000759 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року, ухвалений відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Кіровобад Азербайджан, громадянина України, не працюючого, з середньою технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-15.11.2005р.Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;
-28.03.2011р.Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;
-02.10.2013р.Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст.190 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України приєднано за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2011 до 2 років позбавлення волі, звільнився 25.09.2015 по відбуттю покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня2017 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 15.06.2016 року приблизно о 02.30 годин, знаходячись поблизу магазину «АТБ-Маркет», розташованого по вул. Романовського, 78 в м. Дніпро, ОСОБА_8 позичив грошові кошти в сумі 400 гривень своєму знайомому ОСОБА_9 .
В подальшому, 18.06.2016 року приблизно о 11:00 годині ОСОБА_8 прибув за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , з метою повернути вказаний борг.
Підійшовши до хвіртки зазначеного домоволодіння, ОСОБА_8 побачив вітчима ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , який вийшов йому назустріч та провів його в двір домоволодіння. Після чого останній покликав матір ОСОБА_9 - ОСОБА_11 та зайшов у будинок.
ОСОБА_8 пройшов на веранду будинку даного домоволодіння, де на порозі побачив раніше знайому ОСОБА_11 та між ними відбулася розмова. В ході розмови ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_11 , що її син заборгував йому 400 гривень та не повернув до цього часу, на що ОСОБА_11 відповіла, що син за місцем мешкання відсутній, а грошові кошти (борг) замість сина вона повертати не буде. При цьому під час розмови ОСОБА_11 перебувала на території свого житлового будинку, а ОСОБА_8 за його межами на відчиненій веранді.
Під час зазначеної розмови, ОСОБА_8 побачив на шиї ОСОБА_11 золотий ланцюг з хрестиком. В цей момент у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на власне незаконне збагачення за рахунок відкритого викрадення майна, належного ОСОБА_11 , поєднаного з проникненням у житло.
Реалізуючи свій злочинний умисел, в цей же день та час, ОСОБА_8 протягнув руку через незачинені двері будинку АДРЕСА_3 де знаходилася потерпіла ОСОБА_11 , тим самим протиправно проник у даний будинок (житло), та знаходячись у безпосередній близькості з потерпілою ОСОБА_11 , на відстані витягнутої руки, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривка лівою рукою зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_11 золотий ланцюг 585 проби, вагою 9 грам, довжиною 45 см., вартістю 9670,05 гривень із золотим хрестиком 585 проби, вагою 4,89 грам, вартістю 5254,06 гривень, тим самим відкрито заволодівши ними. Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, у подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальних збитків на загальну суму 14924,11 гривень.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинуваченим подана апеляційна скарга, в якій просить перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, а також при призначенні покарання застосувати ст. 69 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що проникнення в житлове приміщення не було ним вчинено, що підтвердила потерпіла під час судового засідання 27.04.2017 року. Вказує, що при ухваленні вироку судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що він має на утриманні троє малолітніх дітей, звернувся з заявою про зізнання та щиро розкаявся, а також активно сприяв розкриттю злочину. Зазначає, що було порушено право на захист через відсутність обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, позицію прокурора, який вважав, що вирок суду слід залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, під час якого порушень процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку, не встановлено.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіжі), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у житло, при викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які суд всебічно та повно дослідив, правильно оцінив та послався на них у вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації його дій з ч.3 ст.186 КК України на ч.2 ст.186 КК України, оскільки проникнення в житлове приміщення потерпілої він не вчиняв, безпідставні з огляду на наступне.

Зі змісту положень ч.3 ст.186 КК України, під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Як вбачається з показів обвинуваченого ОСОБА_8 , наданих під час розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції, останній пояснив, що прийшов до будинку за місцем мешкання ОСОБА_9 . До нього вийшла потерпіла ОСОБА_11 , при цьому вона перебувала у будинку, а він на веранді. Остання відмовилася повертати борг за свого сина і у нього раптово виник умисел на заволодіння золотим ланцюжком, що висів у потерпілої на шиї. Після чого, не заходячи до будинку, він протягнув руку крізь дверний проїм, що веде до будинку та зірвав у потерпілої, що знаходилася у будинку, з шиї ланцюжок.

Зазначене підтвердила і потерпіла ОСОБА_11 , надавши у судовому засіданні аналогічні покази.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_8 також вказав, що потерпіла ОСОБА_11 стояла у будинку біля порогу, а він на веранді.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, обвинувачений ОСОБА_8 , навіть не заходячи до житла потерпілої ОСОБА_11 , рукою проник до нього та викрав майно останньої.

Отже, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ч.3 ст.186 КК України, а покази обвинуваченого в частині невизнання факту проникнення до житла вірно розцінені, як намагання останнього перекваліфікувати свої дії на більш м`яку статтю кримінального Закону.

Також, необґрунтованими є й доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про порушення його права на захист, через відсутність обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки відповідно до особистої розписки, наявної у матеріалах кримінального провадження, 30.06.2016 року, коли його й було затверджено, ОСОБА_8 отримав копії обвинувального акту у кримінальному провадження №0000759 на 3 аркушах та реєстру матеріалів досудового розслідування на 4 аркушах (т.2 а.с.9).

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то при визначенні такої міри, суд, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості, скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, обставини, що пом`якшують покарання, а саме, визнання вини у скоєному та щире каяття, на що обвинувачений посилається в апеляційній скарзі, відсутність обставин, що обтяжують покарання та правильно дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, мінімальне, яке буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає вимогам ст.65 КК України.

Таким чином, навіть з урахуванням доводів обвинуваченого, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає з боку суду порушень КПК України, що тягнуть за собою скасування або зміну вироку, а отже, й підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 .

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 13 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: