Справа № 359/881/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/381/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 26.04.2017

УХВАЛА
Іменем України
« 26 » квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання задоволено, -

в с т а н о в и л а:
До Бориспільського міськрайонного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, обґрунтоване тим, що він відбув 2/3 строку покарання, з листопада 2014р. працевлаштований на виробництві установи на ділянці деревообробки, має 3 заохочення від адміністрації установи за сумлінну працю та зразкову поведінку, а тому вважає що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на застосування до нього положень ст. 81 КК України.

15.02.2017р. ухвалою Бориспільського міськрайонного суду клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено, звільнено його від подальшого відбування покарання умовно-достроково на невідбуту частину покарання.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказав на те, що висновок суду про можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України є помилковим, оскільки матеріали провадження не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, вважає висновок суду про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання працював таким, що не відповідає дійсності та не ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, оскільки з наявних в особовій справі заохочень від 22.04.2015р., 30.10.2015р. та 5.02.2016р. вбачається, що ОСОБА_7 працював лише протягом 2015 року та не виявляв бажання працювати протягом 2016-2017рр., а будь-яких доказів на підтвердження доводів засудженого про те, що він не працював у зв`язку з хворобою матеріали справи не містять.

Також апелянт вважає, що суд І інстанції не вивчив належним чином дані про особу засудженого, який згідно характеристик від 16.09.2016р. та від 19.01.2017р. не завжди дотримується правомірних взаємовідносин до персоналу установи, встановлені законодавством вимоги виконує лише під контролем, не завжди має охайний вигляд, не приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу та в роботі самодіяльних організацій, протягом всього періоду відбування покарання до засудженого застосовувались заходи дисциплінарного впливу.

Крім того, апелянт вважає, що судом не взято до уваги рішення комісії від 16.09.2016р. та 19.01.2017р., якими ОСОБА_7 відмовлено в можливості застосування до нього положень ст. 81, 82 КК України, у зв`язку з тим, що він не на шлях виправлення не став та не довів свого виправлення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу, якою відмовити в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , пояснення засудженого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу суду залишити без зміни, перевіривши матеріали умовно-дострокового звільнення та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та безпідставне умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30.07.2014р. ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Строк покарання рахується з 25.06.2014р.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду і від 29.02.2016р. до ОСОБА_7 застосовано положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зараховано ОСОБА_7 період з 25.06.2014р. по 8.09.2014р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст. 81 КК України суд І інстанції послався на те, що засуджений станом на 2.02.2017 р. відбув половину призначеного строку покарання з урахуванням зарахованого терміну дії запобіжного заходу, характеризується позитивно, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці отримав 3 заохочення у 2015 році, мав одне стягнення за порушення режиму відбування покарання, яке знято та погашено у встановленому порядку, а тому заслуговує на умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Також суд врахував те, що в період 2016 року, ОСОБА_7 не залучався до праці, однак, на думку суду, незалучення засудженого до праці, не може бути підставою для відмови у задоволенні поданого ним клопотання, оскільки в матеріалах особової справи наявні інші докази того, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
Разом з тим, приймаючи рішення, суд І інстанції не врахував наступне.

Згідно характеристики начальника відділення СПС №3 ОСОБА_10 від 19.01.2017р. (а.с. 96) ОСОБА_7 характеризується посередньо, по прибуттю до установи був працевлаштований, але в подальшому не виявив бажання працювати, а тому на даний час не працевлаштований, не завжди дотримується правомірних взаємовідносин до персоналу установи, встановлені законодавством вимоги виконує лише під контролем, не завжди має охайний вигляд, не приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу, в роботі самодіяльних організацій, підтримує зав`язки з рідними.

Згідно довідки стягнень і заохочень на засудженого (а.с.97), ОСОБА_7 отримав три заохочення та мав одне стягнення 11.07.2015р. у виді догани за в порушення режиму відбування покарання, яке зняте та погашене у встановленому законом порядку.

Разом з тим, згідно висновків комісії установи від 16.09.2016р. та 19.01.2017р. (а.с.93,96), засудженому було відмовлено у застосуванні ст.ст.81,82 КК України та направленні матеріалів до суду, у зв`язку з тим, що він не довів свого виправлення, має нестабільну лінію поведінки протягом відбування покарання, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки не став на шлях виправлення.

У відповідності до положень ч.2 ст. 81 КК України, умовою для застосування умовно-дострокового звільнення є те, що засуджений своїм ставленням до праці довів своє виправлення.

Однак з матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 працював в 2015 році, відповідно до характеристик від 16.09.2016р. та 19.01.2017р. ОСОБА_7 не працевлаштований та бажання працювати не виявляє.

Будь-яких доказів на підтвердження доводів засудженого про те, що він не працював у 2016 році у зв`язку з хворобою, матеріали особової справи не містять.

Враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, на думку колегії суддів, своєю нестабільною поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 відсутні.

За таких обставин, ухвала суду І інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання задоволено, звільнено засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від подальшого відбування покарання умовно-достроково на невідбуту частину покарання скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30.07.2014 року відмовити.

Судді