11-сс/775/142/2017(м)
241/1986/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження №0004343 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 квітня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дубровка Баранівського району Житомирської області, громадянина України, одруженого, який має дитину 2003 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,5 ст.27, ст.257; ч.1 ст.410; ч.ч.3,5 ст.27, ч.3 ст.146; ч.ч.3,5 ст.27, п.п.3,6,9,11,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні військової прокуратури Маріупольського гарнізону знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004343, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,5 ст. 27, ст.257; ч. 1 ст. 410; ч.ч.3,5 ст.27, ч.3 ст.146; ч.ч.3,5 ст.27, п.п.3,6,9,11,12 ч.2 ст.115; ч.1 ст.263 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що приблизно у жовтні 2014 року невстановлена особа у невстановлений день, маючи певні зв`язки з командиром 2-ї роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 (позивний « ОСОБА_8 »), за грошову чи іншу матеріальну винагороду, точну суму якої досудовим розслідуванням не встановлено, замовив останньому вчинити умисне вбивство громадянина України ОСОБА_9 через знайомих йому осіб, на що ОСОБА_7 дав згоду.

На виконання вищевказаної домовленості та для реалізації злочинних намірів ОСОБА_7 втягнув до складу створеної ним організованої озброєної групи банди у якості виконавців бійців добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_10 (позивний « ОСОБА_11 ») та ОСОБА_12 (позивний « ОСОБА_13 »), які бажали приймати участь у вказаній банді та вчинюваних нею нападах задля надходження додаткового матеріального доходу.

План злочинної діяльності організованої озброєної групи банди та свої наміри щодо розподілу функцій та ролей кожного із учасників ОСОБА_7 довів до відома всіх учасників банди, а саме під видом боротьби з тероризмом та виявлення сепаратистів, будуть скоювати напади на окремих осіб з метою позбавлення волі, викрадення людей, вимагання, незаконне заволодіння транспортними засобами.

Ознайомившись з зазначеним планом вказані особи дали свою згоду і, діючи з корисливих мотивів, об`єднались за взаємною згодою і бажанням у стійку організовану озброєну групу банду для скоєння нападів на окремих осіб з метою незаконного позбавлення волі, викрадення людей, вимагання, незаконного заволодіння транспортними засобами на території міст Донецької області.

Як організатор злочинної групи банди, ОСОБА_7 здійснював загальне керівництво її діяльністю, забезпечував взаємозв`язок між діями всіх її учасників, здійснював функції щодо планування злочинів, забезпечував членів банди зброєю та форменим військовим одягом, балаклавами, речами та предметами, необхідними для скоєння злочинів, а також унеможливлення їх ідентифікації, грошима, отриманими злочинним шляхом.

Вогнепальну зброю автомати «Калашникова», пістолети ПМ, набої до них, та інше озброєння члени банди використовували при скоєнні злочинів з метою подавлення опору з боку потерпілих, носили та зберігали при собі.

Для безперешкодного контакту між собою, учасники злочинної групи мали у своєму розпорядженні засоби зв`язку мобільні телефони операторів мобільного зв`язку України.

У подальшому ОСОБА_7 надав ОСОБА_10 та ОСОБА_12 первинну інформацію про ОСОБА_9 , а саме адресу його помешкання та автомобіль, яку ймовірно отримав від громадянина України ОСОБА_14 .. Водночас, ОСОБА_7 довів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , що їм необхідно ретельно відстежити об`єкт, вивчити його поведінку, побут та пересування.

У другій половині жовтня 2014 року ОСОБА_14 детально описав виконавцям злочину зовнішній вигляд ОСОБА_9 , точно вказав його місце проживання - АДРЕСА_2 , а також надав іншу корисну інформацію про його автомобіль, місця відвідування, тощо.

По мірі відстежування пересування та побуту об`єкту злочину, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 звітували ОСОБА_7 та чекали від останнього на остаточну вказівку здійснити незаконні дії по викраденню та умисному вбивству ОСОБА_9 .

Стеження за ОСОБА_9 здійснювалось з відома та згоди ОСОБА_7 , на його особистому автомобілі «Volkswagen Passat» білого кольору, реєстраційний номер якого слідством не встановлено.

Разом з цим, ОСОБА_7 , як організатор та пособник, надав

ОСОБА_10 та ОСОБА_12 знаряддя для вчинення злочину, а саме вогнепальну зброю у вигляді АКС-74У калібру 5,45 мм. та набої до нього.

Так, 02.11.2014 року, у першій половині дня, ОСОБА_7 перебуваючи в м.Одеса, тим самим відводячи від себе будь-які підстави підозрювати його в організації виконання злочину, зателефонував ОСОБА_10 та віддав останньому та ОСОБА_12 злочинний наказ на викрадення та умисне вбивство ОСОБА_9 , пояснивши, що вбивство необхідно вчинити негайно. Крім того, ОСОБА_7 скоординував виконавців ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , що автомобіль для вчинення цього злочину їм надасть ОСОБА_14 .

В цей же день, тобто 02.11.2014 року, приблизно о 10.00 год. ОСОБА_14 , знаходячись біля свого офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , передав ОСОБА_10 та ОСОБА_12 автомобіль марки ВАЗ-21061, який попередньо взяв у свого знайомого ОСОБА_15 .

У подальшому, 02.11.2014 року, приблизно о 15.00 год. ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , діючи згідно раніше досягнутій з ОСОБА_7 злочинній домовленості, будучи у стані алкогольного сп`яніння, одягнені у камуфляжну форму та маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю у вигляді автомату АКС-74У калібру 5.45 мм, з відома, згоди та за наказом ОСОБА_7 , з метою викрадення та подальшого умисного вбивства ОСОБА_9 , на автомобілі ВАЗ-21061 прибули на місце у безпосередній близькості від проживання ОСОБА_9 , зупинивши автомобіль навпроти домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 та стали очікувати належної миті для викрадення, незаконного позбавлення волі та подальшого умисного вбивства ОСОБА_9 .

Приблизно о 15.30 год., ОСОБА_9 із своєю собакою вийшов із свого подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , та пішов у напрямку автомобіля, де його очікували ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . Перебуваючи за кермом автомобіля ВАЗ-21061, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 , який знаходився на задньому сидінні вказаного автомобіля, дочекались коли ОСОБА_9 проходив повз автомобіля, відкрили двері та, діючи умисно, представившись співробітниками контррозвідки Збройних сил України, тим самим ввівши його в оману, запропонували останньому сісти на заднє пасажирське сидіння вищевказаного автомобіля для розмови. На що ОСОБА_9 , нічого не підозрюючи, бачивши що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 одягнені у камуфльований одяг та при них наявна зброя, сів на заднє сидіння автомобіля. Далі ОСОБА_12 , згідно попередньої домовленості з ОСОБА_10 , знаходячись поряд із ОСОБА_9 , незаконно використовуючи спеціальні засоби у вигляді наручників, пристебнув ОСОБА_9 руки спереду та одразу ж надів йому на голову балаклаву з метою позбавлення останнього можливості бачити що відбувається та чинити опір, тим самим позбавивши ОСОБА_9 змоги вільно пересуватися та здійснювати будь-які дії, тобто фактично позбавили його волі.

У подальшому, ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , діючи на замовлення та пособництва ОСОБА_7 , на автомобілі ВАЗ-21061, з метою виконання умисного вбивства ОСОБА_9 , поїхали з смт.Мангуш в напрямку до м.Маріуполя, проїхавши приблизно 5 км по трасі, звернули з неї ліворуч до лісосмуги та продовжили рух уздовж неї. Проїхавши приблизно 500-700 метрів, ОСОБА_10 , перебуваючи за кермом вищевказаного автомобіля зупинив його біля лісосмуги, де переслідуючи вищевказаний спільний злочинний намір, ОСОБА_12 спільно із ОСОБА_10 вивели ОСОБА_9 із автомобіля та направились всередину лісосмуги. Прибувши в домовлене місце, ОСОБА_10 застосовуючи фізичну силу, штовхнув ОСОБА_9 в спину, через що останній впав обличчям донизу на землю, в той час як ОСОБА_12 з метою виконання замовлення на умисне вбивство, взяв в руки наявний у них, наданий ОСОБА_7 для вчинення злочину автомат АКС-74У калібру 5.45мм та прицільно чергою здійснив приблизно 3-5 пострілів у спину потерпілому - незаконно позбавленому волі ОСОБА_9 , чим вчинив його умисне протиправне позбавлення життя умисне вбивство.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 спільно із ОСОБА_10 усвідомивши, що ОСОБА_9 не подає ознак життя, з метою приховування слідів скоєного злочину, за допомогою привезеної з собою штикової лопати, вирили у цій же лісосмузі яму, в яку помістили труп ОСОБА_9 та присипали землею та гілками. Після чого з місця скоєння злочину на автомобілі ВАЗ-21061 поїхали до смт.Мангуш для повернення вказаного автомобіля ОСОБА_14 .

Після повернення вказаного автомобіля, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 зателефонували ОСОБА_7 , який є організатором та пособником вказаного злочину та повідомили про виконання умисного вбивства викраденої людини, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 16 червня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 120 капітана запасу ОСОБА_7 зараховано в списки особового складу цієї військової частини та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 червня 2014 року

№ 127 капітана ОСОБА_7 призначено на посаду командира 2 роти спеціального призначення 2 батальйону спеціального призначення.

17 червня 2014 року капітан ОСОБА_7 за накладною № 278 отримав автомат АКС-74 № НОМЕР_2 та боєприпаси до нього для виконання службових завдань за призначенням в Східному регіоні держави в ході проведення антитерористичної операції.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, капітан ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Втім, капітан ОСОБА_7 , діючи всупереч наведених вимог законодавства та ст. 178 ЦК України, Постанови ВРУ від 17.06.1992 № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», п.п. 11,15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, п.п. 2.6,2.7,2.8,9.1,9.2,10.1,11.1,12.1,12.2,12.3 Інструкції про порядок використання, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї», затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998, вчинив привласнення виданої йому зброї.

Так, восени 2014 року, перебуваючи на території Донецької області в районі проведення антитерористичної операції, більш точний час та місце під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, у ОСОБА_7 виник умисел на привласнення виданої йому зброї автомату АКС № НОМЕР_2 з метою озброєння утвореної ним злочинної групи банди, для придушення опору з боку потерпілих при скоєнні нападів на окремих осіб з метою незаконного позбавлення волі, викрадення людей, вимагання, незаконного заволодіння транспортними засобами на території Донецької та Луганської областей.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне привласнення зброї, ОСОБА_7 повідомлено керівництво військової частини НОМЕР_1 про недостачу виданої йому зброї АКС № НОМЕР_2 , яку у подальшому обліковано як нестачу, що з`явилась за результатами її втрати під час виконання службово-бойових завдань в Східному регіону держави в ході проведення антитерористичної операції в період з липня по вересень 2014 року, що відображено у висновку службового розслідування від 26.11.2014 року військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 16 червня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 120 капітана запасу

ОСОБА_7 зараховано в списки особового складу цієї військової частини та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 червня 2014 року

№ 127 капітана ОСОБА_7 призначено на посаду командира 2 роти спеціального призначення 2 батальйону спеціального призначення.

Маючи досвід поводження зі зброєю, боєприпасами та вибуховими пристроями при проходженні військової служби капітан ОСОБА_7 знав вимоги законодавства України про те, що боєприпаси та вибухова речовина відносяться до предметів обмежених в обігу та не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу.

Проте, капітан ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, тобто діючи у формі прямого умислу, в період проходження військової служби, вчинив придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових речовин за наступних обставин:

Під час проходження військової служби, точної дати під час досудового розслідування встановити не вдалося, капітан ОСОБА_7 придбав 3 гранати РГД-5 без запалів та 1 патрон калібру 9 мм., які приніс за адресою свого мешкання, а саме: АДРЕСА_5 , тобто здійснив придбання та носіння бойових припасів та вибухових речовин, після чого умисно, в порушення вищенаведених вимог законодавства, став зберігати їх за вказаною адресою для особистих цілей.

08 квітня 2017 року близько о 8.00 год. під час проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_5 виявлено та вилучено три гранати РГД-5 без запалів, які містять вибухову речовину нормальної потужності тротилом масою 100-115 грам, придатну до вибуху та 1 патрон калібру 9 мм, який є боєприпасом до нарізної вогнепальної зброї калібру 9 мм (9х18мм) пістолетним патроном центрального бою до пістолетів конструкції «Макарова» (ПМ), Стечкіна (АПС) та ін.

11 квітня 2017 року ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Надалі, тобто 11 квітня 2017 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 27, ст. 257, ч. 1 ст. 410, ч.ч. 3, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч.ч. 3, 5 ст. 27, п.п. 3, 6, 9, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

13 квітня 2017 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 29 травня 2017 року.

В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 просили оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати й постановити нову ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зобов`язавши ОСОБА_7 носити електронний засіб контролю.

При цьому захисники зазначають, що в судовому засіданні прокурором не надані достатні докази обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а застосований запобіжний захід не співрозмірний з ризиками, визначеними ст.177 КПК України. Крім того, на думку захисників, стороною обвинувачення не надано й доказів того, що інший, менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, який має стійкі соціальні зв`язки та позитивні характеристики.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційних скарг останнього та захисника ОСОБА_7 , просив ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зобов`язавши ОСОБА_7 носити електронний засіб контролю; прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу захисників без задоволення; перевіривши матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вимог статей 177, 178, 193 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, наявність ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, а також доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.178 КПК України повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Зазначена підозра судом правильно визнана обґрунтованою, оскільки матеріали провадження містять достатні дані з приводу цього, в тому числі заявою ОСОБА_16 про зникнення ОСОБА_16 , протоколами допитів свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , визнавальними показаннями підозрюваного ОСОБА_10 про вчинення злочину саме за обставин, зазначених у підозрі, протоколом місця події, протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 , в ході якого було знайдено труп ОСОБА_9 , проколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпіла ОСОБА_20 впізнала ОСОБА_12 , як особу, що стежила за будинком ОСОБА_9 , висновками судових експертиз, матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , де зафіксований факт втрати зброї, закріпленої за ОСОБА_7 під час бойових дій, тощо.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінальних правопорушень, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, ОСОБА_7 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 на посаді заступник начальника штабу, у званні капітан, та має доступ до зброї, боєприпасів, у зв`язку з чим може продовжити свою злочинну діяльність, це також може свідчити про можливість незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження шляхом застосування до останніх методів залякування, методів фізичного та морального впливу, використовуючи своє службове становище, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від органів досудового слідства з метою уникнення від покарання оскільки підозрюється у вчинені тяжких та особливо тяжких злочинів, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження; перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню або ж вчинення іншого кримінального правопорушення чи його продовження.

Колегія суддів також звертає увагу, що слідчим суддею в даному випадку цілком правильно застосовано практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів з огляду на тяжкість самої підозри, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення ЄСПЛ у справах Летельє проти Франції, W проти Швейцарії).

Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні і стороною захисту апеляційному суду не надані.

Крім того, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, згідно вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір суми застави.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційних скарг захисників щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність вагомих доказів на доведення обґрунтованості підозри ОСОБА_7 не є слушними з огляду на наведене, а посилання на наявність у сторони захисту інших доказів щодо невинуватості останнього, є також безпідставним, так як ці докази не надавалися слідчому за відповідною процесуальною процедурою, не були предметом дослідження слідчим суддею, а їх прийняття та оцінка апеляційним судом процесуальним законом на даній стадії не передбачені.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційних скаргах захисників, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 квітня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів

Апеляційного суду Донецької області