"04" серпня 2017 р. Справа № 367/4986/17
УХВАЛА

04.08.2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5
Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, викликати в судове засідання для допиту свідків. Крім того, прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України.
Захисник ОСОБА_4 не заперечував проти призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні та виклику свідків. Заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, з тих підстав, що прокурором не доведено наявність, на час розгляду клопотання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а обвинувачений ОСОБА_5 вже тривалий час перебуває під вартою, будучи інвалідом ІІ групи.
Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти призначення справи до розгляду, стосовно клопотання щодо продовження строку запобіжного заходу обраного відносно нього, заперечував.
Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст.314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.
Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_5 від 31.07.2017 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України вказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки вказаний обвинувальний акти не містять у собі належним чином сформульованого обвинувачення, а фактичні обставини кримінальних правопорушень є тотожніми з формулюванням обвинувачення.
При дослідженні обвинувального акту судом встановлено, що у обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 виклад фактичних обставин є неконкретним та суперечливим, в якому не викладено і належно не встановлено події злочину.
Зокрема, в обвинуваченні не визначено суб`єктивної сторони вказаного злочину, а саме дане вбивство вчинено внаслідок злочинної самовпевненості чи злочинної недбалості, оскільки це є необхідним для встановлення ступеня суспільної небезпечності вчиненого, а також для правильного відмежування вбивства через необережність від умисного вбивства.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 , з метою вступу в статеві зносини з ОСОБА_7 , почав здійснювати фізичний вплив до останньої, внаслідок чого вона впала на землю, а він з метою подоланню супротиву, лівою рукою притиснув передню частину шиї останньої. Таким чином, органом досудового розслідування не у повній мірі визначено механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки не визначено місця розташування обвинуваченого відносно потерпілої, механізму спричинення ушкодження. Також органом досудового розслідування не надано оцінки діям обвинуваченого в частині того, що дані дії були наслідком його дій, що вступу у статеві відносини з потерпілою, а саме чи мало місце зґвалтування чи замах на цей злочин.
Якщо при зґвалтуванні чи замаху на цей злочин винний заподіяв потерпілій смерть через необережність, його дії охоплюються ч.4 ст.152 КК України і додаткової кваліфікації за ст.119 КК України не потребують (п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 07.02.2003 року).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).
Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).
У зв`язку з вищевикладеним, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право його на захист.
Частиною 7 статті 290 КПК України передбачено, що про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті.
З реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, не вбачається про виконання дій передбачених ч.7 ст.290 КПК України, а саме надання доступу потерпілому до матеріалів досудового розслідування.
Крім того, судом встановлено, що запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою закінчується 06.08.2017 року.
Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Суд враховує характер кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів визначених ст.177 КПК України, дійшов висновку про необхідність продовжити застосування обраного стосовно обвинуваченого запобіжного заходу, виходячи з того, що за змістом ч.3 ст. 199 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню.
З огляду на наведене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду від виконання процесуальних дій, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечення виконання ним процесуальних рішень, з урахуванням цілей п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на один місяць.
Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд, -
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, продовжити строком на один місяць до 04 вересня 2017 року.
Повний текст ухвали буде проголошено 07.08.2017 р. о 08.30 годині.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1