печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.05.2017 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000012, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Долинська Долинського району Кіровоградської області, громадянина України, з базовою вищою освітою, який військовозобов`язаний, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 24 лютого 2015 року призваний на військову службу за частковою мобілізацією на особливий період військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 «Про часткову мобілізацію», пункту 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2015 №12 о/с призначений на посаду водія 2-го відділення 2-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах та бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення (резервного батальйону) у військовому званні «старший солдат».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №87 від 29 квітня 2016 року ОСОБА_3 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на підставі Указу Президента України №115/2016 від 25 березня 2016 року та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року з 24 лютого 2015 року ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, та

ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, відповідно до ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення часткової мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

7 грудня 2015 року ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 того ж дня самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та направився до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому ОСОБА_3 постійно перебував за місцем свого постійного проживання у Кіровоградській області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

18 серпня 2016 року, біля 09 год. 00 хв., тобто більше ніж через місяць, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону ( АДРЕСА_3 ) та заявив про себе.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, підтвердив обставини його вчинення, так як вони викладені у вироку вище. Пояснив, що 24 лютого 2015 року він був призваний на військову службу за частковою мобілізацією на особливий період, яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 , працюючи водієм. В період з 28 травня 2015 року по 09 червня 2015 року навчався, потім перебував вдома за місцем проживання, де балотувався в депутати. 07 грудня 2015 року без поважних на те причин, він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та став проводити час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_4 , де проживала його мати, та по АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби. 18 серпня 2016 року, біля 09 год. 00 хв. він, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно прибув до військової прокуратури Київського гарнізону, де заявив про себе. Свої дії охарактеризував негативно.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, його показання в судовому засіданні відповідали фактичним обставинам справи, положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені, і вони не наполягали на досліджені інших доказів у справі, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження решти доказів щодо фактичних обставин справи, які сторонами кримінального провадження не оспорювались.

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 допустимим доказом у справі, суд приходить до висновку про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність (відсутність) обставин, що пом`якшують покарання.

ОСОБА_3 вчинив злочин, віднесений до категорії тяжких, проте вперше притягується до кримінальної відповідальності, має базову вищу освіту, неодружений, за місцем постійного проживання та несення військової служби характеризується позитивно, має ряд нагород, є військовослужбовцем, який брав безпосередню участь в АТО в період з 02.09.2014.

Обставинами, які пом`якшують покарання для ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України є з`явлення зі зізнанням та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом під час розгляду справи не встановлено.

Враховуючи виключно позитивні дані про особу обвинуваченого, відсутність тяжких наслідків від вчиненого та наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавленні волі із застосуванням правил ст.ст. 75, 76 КК України, вважаючи, що його виправлення, а також досягнення інших цілей покарання, можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання.

Судові витрати, речові докази та заходи забезпечення кримінального провадження у справі відсутні.

Керуючись ст. 371, ч. 2 ст. 373, ст. 374, ст. 376 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1