Справа № 289/322/16-к
Номер провадження 1-кп/289/7/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.08.2017 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000073 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гурівщина Києво-Святошинського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

-01.03.2010 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік;

-06.09.2011 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 01.03.2010 року та призначено остаточне покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

-12.04.2013 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком від 06.09.2011 року остаточне покарання призначено у вигляді 3 роки 9 місяців позбавлення волі, звільнений 04.06.2015 року у зв`язку із відбуттям покарання;

-11.03.2016 року Попільнянським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В один із днів на початку лютого 2016 року, більш точну дату встановити не виявилося можливим, у вечірню пору, ОСОБА_5 , будучи особою, раніше судимою за скоєння умисних корисних злочинів, повторно вирішив вчинити крадіжку чужого мана.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, достовірно знаючи про відсутність господарів будинку, ОСОБА_5 , цього ж дня близько 23 год. 00 хв. прийшов до дачного господарства ОСОБА_6 , розташоване по АДРЕСА_3 , вийняв скло з однієї віконної рами будинку та через вікно проник до житла, звідки викрав телевізор марки «JVC», яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 540,00 грн..

Обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину винним себе визнав повністю, від давання показань в судовому засіданні відмовився.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, претензій не має, так як речі їй повернуті, обвинуваченого просить не карати (а.с.23).

Крім визнання вини самим обвинуваченим, його винуватість повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 17.02.2016 року вартість телевізора марки «JVC», становить 540,00 гривень (а.с.23).

Розпискою ОСОБА_6 підтверджується повернення останній працівниками поліції телевізора марки «JVC» (а.с.25).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23.02.2016 року ОСОБА_5 , показав на місці скоєння кримінального правопорушення за яких обставин ним було викрадено телевізор марки «JVC» з будинку АДРЕСА_3 та фото таблиці до протоколу (а.с.50-52).

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за викладеним фактом за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скоєне повторно та поєднане з проникненням у житло.

Згідно до ст. 337 КПК України, суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , при цьому встановлено, що він: раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисних злочинів (а.с.27-36); не має офіційних джерел для існування, що і спонукало його до вчинення корисливих злочинів; за місцем реєстрації на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с.37), перебуває на обліку у лікаря нарколога Брусилівської ЦРЛ з діагнозом F 10.2 (а.с.38); за місцем проживання характеризується негативно (а.с.40); не одружений.

Із змісту досудової доповіді Радомишльського ВП з питань пробації вбачається, що ОСОБА_5 зловживає спиртними напоями, підтримує зв`язки із особами з кримінальним минулим та антисоціальною поведінкою. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, як і високий ризик небезпеки для суспільства. Беручи до уваги вказане органом пробації зроблено висновок, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення волі не можливе.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Суд не погоджується із висновками прокурора про наявність щирого каяття обвинуваченого, як обставини, яка пом`якшує покарання з огляду на те, що, незважаючи на визнання ним своєї вини, обвинувачений не з`являвся до суду без поважних причин, тривалий час перебував в розшуку, відмовився давати суду показання, про фактичні обставини вчиненого злочину суду не пояснив та скористатись останнім словом, про своє щире каяття суду не повідомляв.

Суд вважає за необхідне зазначити, що щирим каяття можна вважати тоді, коли воно ґрунтується на добровільній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, визнанні нею своєї вини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася, а також готовності нести кримінальну відповідальність. Дані про наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 саме такої оцінки своїх дій у матеріалах справи відсутні, і суду не надані. Водночас його процесуальна поведінка свідчить про протилежне.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , в судовому засіданні не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд виходить із встановленої у ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню останнім нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), що наведено в справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року.

При призначенні покарання, суд враховує, що вчинений злочин є тяжким злочином, враховує наслідки вчинення злочину, які не є тяжкими, матеріальна шкода відшкодована, враховує позицію потерпілої, яка просить ОСОБА_5 не карати.

Також враховується, що ОСОБА_5 має стійку направленість на вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності, у т.ч. тяжких; як убачається з історії його судимостей, застосовані судом заходи покарання, у т.ч. у вигляді реального позбавлення волі, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, не мали свого очікуваного та дієвого впливу, а його поведінка об`єктивно свідчить про вперте не бажання ставати на шлях виправлення та перевиховання і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.

Однак, з урахуванням позиції потерпілої, яка просила не карати обвинуваченого, суд призначає покарання у вигляді позбавлення волі, однак, у наближеному до мінімального розмірі санкції ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки 6 місяців.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тоді суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 був засуджений вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 11.03.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, а злочин по даному кримінальному провадженню він скоїв до винесення вироку, то суд, враховуючи встановлені обставини та характеризуючи дані на обвинуваченого, вважає на необхідне призначити йому покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_5 за новим вироком, частково 6 міс. приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 11.03.2016 року, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за вчинене, для виправлення та попередження нових злочинів.

У строк відбування покарання ОСОБА_5 підлягає зарахуванню строк перебування під вартою з 10.07.2017 року та початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту взяття обвинуваченого під варту.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, підлягає залишенню без змін - тримання під вартою.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі заявлено не було, арешт на майно не накладався.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 368-371,373-374, 376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, частково приєднати до призначеного покарання по даному вироку не відбуте покарання за вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 11.03.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 6 місяців позбавлення волі, остаточно призначити покарання ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
До набрання вироком законної сили, залишити ОСОБА_5 запобіжний захід - тримання під вартою.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 10.07.2017 року.
Речовий доказ телевізор марки «JVC» - залишити у користуванні власника.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)