Справа № 742/4789/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/734/2017 Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2017 рокум. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001839 від 29 жовтня 2015 року за апеляційними скаргами представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 травня 2017 року,

про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луговики, Чорнухинського району, Полтавської області, громадянина України,

який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

В поданих апеляційних скаргах представник ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 та прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій, порушили питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_8 призначити покарання за частиною 1 статті 121 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 травня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за частиною 1 статті 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

Відповідно до статті 76 КК України на ОСОБА_8 покладені обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 7328 грн. (сім тисяч триста двадцять вісім) грн. 36 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат, понесених на отримання правової допомоги, а всього 116328 (сто шістнадцять тисяч триста двадцять вісім) грн. 36 коп.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, представник ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , вказав, що місцевим судом не виконані вказівки, викладені в ухвалі ВССУ від 23.11.2016 року, щодо м`якості призначеного судом першої інстанції обвинуваченому покарання із застосуванням статті 75 КК України.

Прокурор обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не наведено переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого вимог статті 75 КК України, у зв`язку з чим призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим через його м`якість і не відповідає вимогам статті 65 КК України.

В поданих запереченнях на апеляційні скарги представника потерпілого та прокурора, захисник обвинуваченого просив залишити вирок місцевого суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Вироком суду першої інстанції було встановлено, що 28 жовтня 2015 року у вечірній час, близько 22 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані сп`яніння, за місцем свого проживання:

АДРЕСА_1 , з метою нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_7 два удари ножем, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудної клітки, колото-різаного проникаючого поранення грудної клітки зліва та черевної порожнини з ушкодженням діафрагми, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, думку прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, місцевий суд обґрунтував дослідженими під час судового слідства доказами, які оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , місцевим судом кваліфіковані за частиною 1 статті 121 КК України, що також не оспорюється в апеляційних скаргах.

Доводи представника потерпілого та прокурора, викладені в апеляційних скаргах, про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого через м`якість, є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом статті 75 КК України, звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням, крім випадків засудження за корупційні злочини, можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його наслідки для потерпілого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, особу винного, та призначив покарання, яке є явно несправедливим через м`якість, дійшовши до помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог статті 75 КК України.

За таких обставин вирок суду першої інстанції, в частині призначеного обвинуваченому покарання, із застосуванням статті 75 КК України, підлягає скасуванню.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду від 16 березня 2016 року, щодо ОСОБА_8 , Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 23 листопада 2016 року вказав, що призначене ОСОБА_8 покарання із звільненням від його відбування на підставі статті 75 КК України слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, наслідком якого стала м`якість такого покарання.

Відповідно до частини 2 статті 439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Проте місцевим судом даних вимог закону не було дотримано.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , є визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , є вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про міру покарання ОСОБА_8 у відповідності до вимог статті 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання, і вважає, що ОСОБА_8 необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі з ізоляцією останнього та поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу, в мінімальній межі санкції, яка встановлена частиною статті інкримінованого злочину, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 414, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 травня 2017 року, задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від

05 травня 2017 року, щодо ОСОБА_8 , скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за частиною 1 статті 121 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

В решті вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 травня 2017 року, щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4