Справа №584/966/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/305/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Путивль Сумської області, пенсіонерки, з вищою освітою, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 в яких:

- прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи просив оскаржуваний ним вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити більш суворого покарання.

Однак, в подальшому в порядку ст. 403 КПК України прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 відмовився від поданої ним апеляційної скарги.

- обвинувачена ОСОБА_7 вину в інкримінованому їй злочині не визнає, оспорює фактичні обставини справи, оскільки стверджує, що вони ґрунтуються на припущеннях, наголошує на однобічності та неповноті судового розгляду справи, неналежній оцінці судом доказів з приводу їх достовірності та достатності, а тому просить

оскаржуваний нею вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Долю речового доказу вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 стверджує, що в ході словесної сварки з потерпілою ОСОБА_9 та сама намагаючись правою рукою вдарити її в обличчя порізалась об лезо коси, з якою в той час нерухомо стояла ОСОБА_7 . В ході слідчого експерименту обвинувачена відтворювала вказані обставини, однак, суд, безпідставно розцінив їх як обраний нею спосіб захисту, оскільки, на її думку, такі твердження суду спростовуються висновками експертиз, протоколами слідчих експериментів та поясненнями потерпілої і свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вказали, що удар потерпілій був нанесений по правій руці, якою та захищалась.

Також апелянт, стверджує, що висновком експерта № 115 від 28 липня 2016 року підтверджено, що механізм утворення тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої ОСОБА_9 може співпадати з механізмом спричинення продемонстрованим нею в ході проведення 22.07.2016 року слідчого експерименту. Крім цього, вважає, що об`єктивні дані, які б дозволили конкретизувати за якого саме механізму, продемонстрованого нею та потерпілою була спричинена рана правого передпліччя останньої, відсутні.

Крім того ОСОБА_7 вважає, що допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та фельдшер ОСОБА_13 у своїх поясненнях не навели жодних обставин, які б беззаперечно свідчили про нанесення нею потерпілій удар лезом коси по правому передпліччю.

Вважає, що слідчі дії, а саме відтворення обстановки та обставин події з її участю, свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 проведені з порушеннями, оскільки їх відтворення відбувалося виключно на території Путивльського відділення поліції, а не в районі вул. Горького, 14 в м. Путивль де відбулась сама подія, що на думку апелянта унеможливило вірно відтворити хід її обставин. Крім цього, апелянт стверджує, що протокол огляду місця події від 17 червня 2016 року не містить жодних підтверджень, що саме вона нанесла потерпілій удар косою.

Разом з цим, ОСОБА_7 звертає увагу суду і на ту обставину, що суд у вироку не навів достатніх та обґрунтованих мотивів, з яких відкидає медичну експертизу і не бере її до уваги в тій частині, що рана у потерпілої могла бути спричинена при обставинах, продемонстрованих нею в ході проведення слідчого експерименту 22.07.2016 року.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, 17 червня 2016 року близько 20 години в АДРЕСА_2 між обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_7 умисно нанесла ОСОБА_9 один удар лезом коси по правому передпліччю, спричинивши тій тілесні ушкодження у виді різаної рани правого передпліччя в нижній третині, які за своєю тяжкістю відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 яка висловила свою незгоду з вироком суду вважаючи його незаконним та необґрунтованим, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не погодилась з апеляційними вимогами обвинуваченої і просила залишити вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_7 вбачається, що остання не погоджується з оскаржуваним нею рішенням суду, оскільки вважає, що її вина у вчиненому є недоведена, наголошує на своїй не винуватості та безпідставному притягненні її до кримінальної відповідальності.

Однак, з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів погодитись не може, оскільки вважає, що суд оцінивши в сукупності наявні в матеріалах провадження докази правильно встановив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_9 яке вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 125 КК України та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину, а саме заподіянні потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень.

Також, колегія суддів, не може погодитись з викладеною в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_7 позицією про фактичні обставини справи, а саме про те, що потерпіла в ході сварки сама собі заподіяла тілесні ушкодження замахуючись на обвинувачену, оскільки така позиція спростовується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Зокрема, поясненнями потерпілої ОСОБА_9 яка вказала на те, що 17 червня 2016 року у вікно її будинку косою постукала ОСОБА_7 , після чого з останньою в неї виникла сварка, яка в ході сварки схопила шланг для відкачки води та кинула в неї, після чого ОСОБА_9 присіла щоб його підняти, однак згодом побачила, як ОСОБА_7 замахується на неї косою, закриваючись від удару коси правою рукою, удар припав на її праве передпліччя.

З вказаними поясненнями повністю узгоджуються і пояснення свідка ОСОБА_10 , яка в ході судового розгляду справи теж вказала, що в червні 2016 року будучи навпроти будинку потерпілої особисто бачила як ОСОБА_7 стукала у вікно ОСОБА_9 косою, коли остання вийшла на вулицю в них виникла сварка в ході якої ОСОБА_7 схопивши шланг кинула його в двір, ОСОБА_9 нахилилась щоб його підняти, однак ОСОБА_7 замахнулась на неї косою, після чого ОСОБА_9 захищаючись від коси отримала травму правого передпліччя руки.

Також, з вказаними поясненнями узгоджуються і пояснення свідка ОСОБА_12 , яка в червні 2016 року будучи через дорогу від будинку потерпілої, хоч і не бачила сам момент нанесення ОСОБА_7 . ОСОБА_9 удару косою, однак суду вказала на те, що ОСОБА_14 дійсно стукала косою у вікно потерпілої, в них була словесна сварка в ході якої ОСОБА_14 дійсно кидала шланг у двір, а ОСОБА_9 нахилившись його піднімала.

Як вбачається із звукозапису судового засідання від 22.08.2016 року (а.с. 88) вказаним свідкам роз`яснено їх права та обов`язки та вони попереджені про передбачену КК України кримінальну відповідальність, а тому підстав їм не довіряти в колегії суддів не виникає, вони є послідовні, логічні та узгоджені між собою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , оскільки вони є логічні, а тому, у колегії суддів не виникає сумнівів їм не довіряти.

Крім цього, суд першої інстанції дослідив ряд і інших наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, зокрема як ті, на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачена як на докази, що виключають її вину в інкримінованому злочині, а саме висновок експерта № 115 від 28.07.2016 року (а.с. 44) згідно якого механізм утворення тілесних ушкоджень виявлених при судово-медичному обстеженні ОСОБА_9 може співпадати з механізмом спричинення продемонстрованим ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту 22.07.2016 року, так і на інші висновки експертиз, а саме: № 132 від 14.07.2016 року (а.с. 33), № 133 від 14.07.2016 року (а.с. 38), які вказують на те, що механізм утворення тілесних ушкоджень виявлених при судово-медичному обстеженні ОСОБА_9 може співпадати з механізмом спричинення продемонстрованим як самою ОСОБА_9 так і свідком ОСОБА_10 .

При цьому з метою усунення виниклих протиріч між вказаними експертизами та визначення механізму утворення у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень 13.09.2016 року ухвалою Путивльського районного суду Сумської області (а.с. 57) було призначено проведення комісійної судово-медичної експертизи, однак наданий за результатами проведення експертизи висновок експерта № 80/2016 від 10.01.2017 року (а.с. 59) виступає як на підтримку доводів обвинуваченої так і на підтримку доводів потерпілої, оскільки відсутні об`єктивні судово-медичні дані, які б дозволили конкретизувати за якого саме механізму, продемонстрованого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 була спричинена рана правого передпліччя потерпілої.

Однак, хоч висновки експертів і різняться між собою, а висновок комісійної експертизи не зміг надати відповіді, щодо механізму нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції вірно оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, а саме пояснення потерпілої, свідків, протоколи слідчих експериментів та огляду місця події вірно дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 умисно спричинила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 .

Не можуть заслуговувати на увагу, оскільки повністю знаходять своє спростування в звукозаписі судового засідання (а.с. 88), доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що свідок ОСОБА_10 в своїх поясненнях не навела обставин, які б беззаперечно свідчили про нанесення нею потерпілій удару лезом коси по правому передпліччю останньої. Також, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченої про безпідставне врахування районним судом пояснень свідка ОСОБА_12 , колегія суддів вважає таку позицію суду цілком виправданою, оскільки хоч вказаний свідок і не бачив самого моменту нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, однак в деталях суду розповів фактичні обставини справи, які повністю узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_10 так і самої потерпілої ОСОБА_9 , а тому вони жодним чином не можуть бути залишені поза увагою суду, як і пояснення свідка ОСОБА_13 (фельдшера), оскільки та, доповіла суду, що в той день виїздила на місце пригоди, бачила що у потерпілої малися тілесні ушкодження та вона доставлялася до лікарні.

Щодо тверджень ОСОБА_7 про те, що відтворення обстановки та обставин події з її участю, свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 проведені з порушеннями, оскільки їх відтворення відбувалося виключно на території Путивльського відділення поліції, а не в районі вул. Горького, 14 в м. Путивль, де відбулась сама подія, то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки в даному випадку місце проведення слідчого експерименту не відіграє ключову роль в обставинах справи, оскільки мова йде про сам механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , місце їх нанесення ніким не оспорюється, а самою обвинуваченою в апеляційній скарзі не обґрунтовується як саме місцевість впливає на механізм нанесення тілесних ушкоджень.

Також, на думку колегії суддів, є безпідставними і доводи обвинуваченої ОСОБА_7 в частині того, що районним судом безпідставно враховано протокол огляду місця події від 17.06.2016 року, як такий, що вказує на її винуватість, оскільки вказаний судом протокол не можна вважати таким, що покладений в основу судового рішення і він врахований при винесенні судового рішення, виключно як підтверджуючий факт проведення огляду домогосподарства за місцем проживання ОСОБА_7 та виявлення і вилучення в ньому коси якою спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

Щодо тієї обставини, що суд у вироку не навів достатніх та обґрунтованих мотивів, з яких відкидає медичну експертизу і не бере її до уваги в тій частині, що рана у потерпілої могла бути спричинена при обставинах, продемонстрованих нею в ході проведення слідчого експерименту 22.07.2016 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.101 КПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Разом з тим, такий висновок не є обов`язковим для особи, або органу, який здійснює провадження.

З матеріалів справи вбачається те, що суд досліджуючи ряд наявних в матеріалах доказів з метою встановлення достовірної інформації щодо обставин справи, а саме механізму нанесення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, в основу свого рішення поклав саме пояснення свідків, які були безпосередніми очевидцями події, а також пояснення самої потерпілої, так як її пояснення узгоджуються з поясненнями свідків, при цьому вони є логічні та послідовні, не суперечать одне одному. З огляду на вказані обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанції, щодо надання своєї переваги саме висновку експерта який не виключає можливості умисного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 обвинуваченою ОСОБА_7 , а доводи останньої про безпідставне не врахування судом першої інстанції іншого висновку експерта який допускає протилежне, а саме те, що потерпіла могла отримати тілесні ушкодження і за обставини продемонстрованих обвинуваченою ОСОБА_7 , безпідставними та разом з цим, звертає увагу на ту обставину, що висновок експерта в даній ситуації виступає лише додатковим доказом вини ОСОБА_7 , а саме судове рішення виключно на ньому не побудовано.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував всі обставини справи, дослідив всі наявні докази, дав їм обґрунтовану оцінку та вірно встановивши фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме умисні дії ОСОБА_7 , які виразились в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 що спричинили короткочасний розлад здоров`я і такі дії правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 125 КК України, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої про однобічність, неповноту судового розгляду справи, неналежну оцінку судом доказів з приводу їх достовірності та достатності є безпідставними і апеляційні вимоги щодо скасування вироку суду та направлення матеріалів кримінального провадження на новий судових розгляд з цих підстав, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також погоджується і з призначеною обвинуваченій ОСОБА_7 мірою покарання, у виді штрафу, вважаючи її розумною та справедливою.

Так, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, та врахував характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, особу обвинуваченої, яка вину свою не визнала, має позитивну характеристику, є особою похилого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має незадовільний стан здоров`я, а також відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно,

суддя Апеляційного суду

Сумської області ОСОБА_2 >