н/п 1-кп/490/450/2017
В И Р О К
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
Сторони кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
28 січня 2015 року громадянин ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 25.03.2015р. №86 солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду радіотелеграфіста-лінійного наглядача гаубичної самохідно артилерійської батареї гаубичного самохідно артилерійського дивізіону зазначеної військової частини.
23.12.2015 о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 , діючи з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.
22.09.2016 о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 , добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишенні військової частини, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно самовільно залишив військову частину, оскільки в цей час у нього хворіла мати, та пограбували квартиру, тому потрібна була його присутність за місцем проживання. В подальшому не бажав повертатись на військову службу, весь час перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Усвідомлюючи протиправність своїх дій, він добровільно звернувся до військової прокуратури. У вчиненому щиро кається.
Однак, вказані обвинуваченим тяжкі сімейні обставини, хоча й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, та не усувають кримінальну відповідальність за злочин, оскільки не позбавляли обвинуваченого фактичної можливості виконувати свої службові обов`язки. При цьому обвинувачений мав право у встановленому законом порядку звернутись із заявою про надання відпустки у зв`язку із сімейними обставинами, однак цим правом не скористався.
За таких обставин, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України. При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який має певне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого, збіг важких сімейних обставин, участь у бойових діях. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Зважаючи на наведені вище обставини, що пом`якшують покарання, у сукупності із даними про особу обвинуваченого, вони істотно знижують суспільну небезпечність вчиненого злочину, за такого, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1