В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Охтирка Сумської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з повною середньою освітою, не одружений, раніше не судимий, військовослужбовець призваний на військову службу за мобілізацією, військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), солдат
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Пре оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з меток тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з небажання переносити труднощі військової служби, через особист) недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 11.06.2015 не з`явився вчасно до місця проходження військової служби військову частину пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та без поважних причин був відсутній на військовій службі до 19.01.2016, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто, нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, в умовах особливого періоду.
Обвинувачений свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, про що подав письмову заяву .
Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, йому відомо, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 407 ч. 4 КК України як незявлення вчасно на військову службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, в умовах особливого періоду.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проходження служби характеризується негативно, на спеціальних обліках не перебуває, є раніше не судимий.
Обставини справи, що помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше та безпосередня участь в бойових діях в зоні проведення АТО.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд не знайшов.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.
Враховуючи наведене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обовязків.
Цивільного позову не заявлено.
Процесуальних витрат та речових доказів немає.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України і призначити йому покарання за ст. 407 ч. 4 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обовязки.
Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1