Ухвала
іменем україни

8 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 1 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який
зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого:

вироком Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2012 року за ч. 2 ст. 307 КК України на 3 роки позбавлення волі,

засуджено за ч.1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішено по справі питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 26 липня 2015 року близько 20 год., перебуваючи на трамвайній зупинці, що знаходиться навпроти будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, шляхом ривка заволодів золотим ланцюжком та золотим хрестиком, належними потерпілій ОСОБА_8 , чим заподіяв матеріальну шкоду на суму 5000 грн.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у відритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно. При цьому наявність в діях ОСОБА_7 повторності обґрунтовувалось тим, що прокуратура Сихівського району м. Львова 29 червня 2015 року направила до Сихівського районного суду м. Львова обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.186, ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд, розглядаючи справу прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 повторності і кваліфікував його дії за ч.1 ст. 186 КК України.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 1 квітня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині кваліфікації та призначеного покарання скасовано та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

У касаційній скарзі захисник просить вирок апеляційного суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 186 КК України. Вказує на те, що внаслідок допущеного неправильного застосування кримінального закону дії засудженого було помилково кваліфікована за ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу і просив перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч.1 ст. 186 КК України, однак заперечував проти застосування ст. 75 КК України, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних справ суд повинен суворо дотримуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як убачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу щодо ОСОБА_7 , встановивши доведеність виниу відкритому викраденні чужого майна, кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 186 КК України.
Апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляцією прокурора прийняв рішення про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою повторності.
Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що місцевий суд, розглядаючи справу щодо ОСОБА_7 , не дотримався вимог кримінального закону, та не дав належну оцінку тій обставині, що органи прокуратури направили до Сихівського районного суду м. Львова обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186 КК України, а тому дії ОСОБА_7 у даній справі слід кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення майна вчинене повторно.

Разом із тим, апеляційний суд, приймаючи таке рішення вимог закону не дотримався, оскільки дії ОСОБА_7 , які були спрямовані на відкрите викрадення майна потерпілої, повинні бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки, а та обставина, що прокуратурою до суду направлено інший обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , не дає підстав для кваліфікації його дій за кваліфікуючою ознакою повторно з урахуванням того, що вирок щодо ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні відсутній.

При цьому посилання у вироку суду апеляційної інстанції на п.3 ППВСУ «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» згідно з яким дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ознакою повторності в незалежності від того чи був він засуджений за вчинення всіх епізодів злочинної діяльності є безпідставними, оскільки така позиція може бути застосована судом у тому випадку коли в його провадженні перебуває справа за обвинуваченням особи у вчиненні кількох епізодів злочинів і ним одночасно вирішується питання про доведеність вини.
Таким чином рішення суду апеляційної інстанції про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України є безпідставним і таким, що не відповідає вимогам закону, а тому воно підлягає зміні.

При цьому, на думку колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 місцевим судом відповідає положенням ст. 65 КК України, а застосування положень ст. 75 КК України належним чином обґрунтоване.

З огляду на викладене, керуючись статтями 433-438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Львівської області від 1 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 186 КК України та вважати його засудженим до призначеного судом першої інстанції покарання у виді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ст. 76 КК України.
В решті вирок суду апеляційної інстанції та вирок районного суду, постановлені щодо ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Розпорядження судді від 19 квітня 2016 року про виконання вироку Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року та вироку Апеляційного суду Львівської області від 1 квітня 2016 року у виді позбавлення волі строком на 4 роки, призначеного у даній страві, скасувати, а ОСОБА_7 з місць позбавлення волі звільнити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3