Справа № 715/598/17
Провадження № 1-кп/715/48/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.06.2017 смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3
обвинувачений ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
ОСОБА_4 19.01.2017р. приблизно о 20 год., спільно з ОСОБА_6 домовились кататись на лижах по вулицям смт. Глибока Чернівецької області, тримаючись за мотузку, яка буде прив`язана до автомобіля.
Для реалізації свого задуму ОСОБА_4 20.01.2017р., приблизно о 12 год.
керуючи автомобілем марки «ВМW 520 D» з реєстраційними номерами Республіки
Польща НОМЕР_1 , спільно з ОСОБА_6 приїхали в АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_8 . Взявши у останнього лижі, інвентар до них та дві мотузки, одні кінці яких прив`язали до буксировочної скоби вищевказаного автомобіля. В подальшому ОСОБА_6 взувши лижі почав триматись за кінці мотузок, а ОСОБА_4 керуючи автомобілем почав тягнути його за собою, катаючи його по вулицям смт. Глибока Чернівецької області.
Під час руху, ОСОБА_4 доїхавши до перехрестя вул. Сонячна-Запорізька, що смт. Глибока Чернівецької області, керував вказаним автомобілем зі швидкістю приблизно 15 км/год і не урахувавши дорожню обстановку та проявляючи злочинну недбалість порушив вимоги п. 21.11. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, яка передбачає, що забороняється перевозити пасажирів поза кабіною автомобіля.
Внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_4 допустив дорожньо-транспортну пригоду, яка перебуває в причинному зв`язку із його діями та під час якої потерпілий ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді рани в середній третині правої гомілки та відкритий злам великої та малої гомілкової кісток, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-Г від 23.02.2017 р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху (далі ПДР) та експлуатації транспорту під час керування транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти фактичних обставин кримінального провадження при яких сталося дорожньо- транспортна пригода, проте вказав, що є його вина у тому що сталося, проте він не визнає себе винним по статті яка йому інкримінується, а саме по ч.2 ст.286 КК України, оскільки вказаних у обвинуваченні правил ПДР не порушував, а тому не має причинному зв`язку між його діями та наслідком, у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень. Пояснив, що 19.01.2017р., приблизно о 20 год. він прийшов у гості ОСОБА_6 , який являється його кумом та другом дитинства. Під час зустрічі останній розповів, що він з друзями по Глибоці катаються на лижах тримаючись за мотузки, які прив`язуються до машини, при цьому продемонстрував відео такого катання. Йому сподобалось і вони домовились на наступний день покататися на лижах таким чином. 20.01.2017 р., приблизно о 11 годині до нього додому прийшов ОСОБА_6 . Він взяв свій автомобіль марки «ВМW 520 D» р/н НОМЕР_1 , який раніше прибав у Польщі, коли там працював, і спільно з ОСОБА_6 приїхали в смт. Глибока до АДРЕСА_2 , де проживає брат останнього ОСОБА_8 .. Взявши у останнього лижі, інвентар до них та дві мотузки, одні кінці яких ОСОБА_6 прив`язав до буксировочної скоби вищевказаного автомобіля. В подальшому ОСОБА_6 взувши лижі почав триматись за кінці мотузок, а він керуючи автомобілем почав тягнути його за собою катаючи його таким чином по вулицям смт. Глибока Чернівецької області. Спочатку він їхав по вул. Канівській , а потім з неї направився на вул. Степового. Під час руху, доїхавши до перехрестя вул. Сонячна-Запорізька, що смт. Глибока, він повернув на вул. Запоріжську. На даному перехресті заїжджаючи у поворот, він притормозив, щоб автомобіль не знесло в кювет, при цьому рухався зі швидкістю приблизно 15 км/год. Після того як заїхав у поворот, відчув що його автомобіль смикнуло, від чого машина аж змінила своє положення та зупинилась. Після цього він почув, як ОСОБА_6 кричить та побачив його в кюветі біля бетонної електроопори. Після цього, відцепивши мотузки він відвіз потерпілого до лікарні. Вказав на те, що в лікарні один раз оплатив йому ліки, після цього пропонував потерпілому гроші на лікування, однак останній відмовився, переказав йому гроші у розмірі 10 000 гривень, проте потерпілий від них так само відмовився. Пропонував також потерпілому 3000 євро на протез, і ці кошти він згідний і н даний час поступово йому заплатити, цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди не визнав.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 його вина у інкримінованому йому кримінальному правопорушення передбаченому ст. 286 ч.2 КК України доведено наступним.
Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав на те, що ОСОБА_4 хрестив його дітей і вони були друзями з дитинства, і до події яка сталася вони перебували у дуже хороших стосунках. 19.01.2017 р., приблизно о 20 год. до нього додому прийшов ОСОБА_4 . Під час зустрічі він розповів про те, що він катається на лижах разом з своїми друзями по смт. Глибока, і продемонстрував йому відео останнього катання. ОСОБА_4 сподобалось і вони домовились на наступний день покататися на лижах по вулицям смт.Глибока.
20.01.2017 р., приблизно о 11 годині він прийшов до ОСОБА_4 , і на автомобілі останнього приїхали в смт. Глибока до АДРЕСА_2 ., де проживає його брат ОСОБА_8 . Взявши у останнього лижі, інвентар до них та дві мотузки, одні кінці яких він прив`язав до буксировочної скоби вищевказаного автомобіля. В подальшому оскільки він вже був взутий у лижі, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також мали кататись ще готувались, вони з ОСОБА_4 вирішили покататися, і зробити один маленький круг. При цьому він тримався за кінці мотузок, а ОСОБА_4 керуючи автомобілем почав його катати. Спочатку їхали по вул. Канівській, а потім з неї направилися на вул. Степового. Під час руху, доїхавши до перехрестя вул. Сонячна-Запорізька, що смт. Глибока, ОСОБА_4 повернув на вул. Запоріжську. Керував вказаним автомобілем зі швидкістю приблизно 10-20 км/год. Перед поворотом він зменшив швидкість і відповідно зменшилась і відстань між ним і автомобілем, а одна мотузка, яка валялась по дорозі замоталась йому за праву ногу. Він не зміг її звільнити і почав кричати щоб зупинити машину. Проте ОСОБА_4 продовжував рухатись, мотузка натягнулась, і коли ОСОБА_4 робив машиною маневр повороту на перехресті його занесло на межі, він впав на дорогу, його продовжувало тягнути і він вдарився ногою в електроопору, від чого автомобіль розвернуло і занесло в кювет де він і зупинився. Після того як вдарився правою ногою в бетонну огорожу відчув сильну біль в нижній частині ноги і сильно текла кров. Він продовжував кричати і збіглися люди, звільнили ногу. Відцепивши мотузки ОСОБА_4 відвіз його до лікарні, де в подальшому йому ампутували ногу. Вказував, що ОСОБА_4 поїхав не тією дорогою, і коли він впав і почав кричати, останній не зупинився, а продовжував рухатись, внаслідок чого йому були спричинені дані ушкодження. В лікарню ОСОБА_4 приходив, однак нічого не говорив, грався у телефоні. Допомогу пропонував, однак ніяких коштів він не надавав. Вказав на те, що ї в діях ОСОБА_4 є вина, при цьому вважає, що є і його вина у тому що сталося, він намагався мирно вирішити це питання, проте не вдалося. Просив обвинуваченого суворо не карати, при цьому він не хоче щоб його взагалі карали якщо він відшкодує йому вартість протезу.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 20.01.2017р., приблизно о 12 годині до нього додому приїхав його брат ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , на автомобілі останнього марки «ВМW 520 D». Вони усі мали кататися, у нього був інвентар. За кермом мав бути він, оскільки, уже їздив і має навики. Проте ОСОБА_4 сказав, що буде сам керувати автомобілем. Він попереджав ОСОБА_4 , що це небезпечно і як треба їхати, а саме вікна повинні бути відкриті і постійно дивитися в дзеркала. Його брат ОСОБА_6 вже був взутий у лижі, а він пішов допомагати з кріпленням ОСОБА_9 . В цей час, він побачив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 поїхали без них кататися. Пізніше він дізнався, що сталося ДТП, самої ДТП він не бачив.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що 20.01.2017р., приблизно о 12 годині він знаходився дома. До нього, приїхали ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на своєму автомобілі. Вони усі мали кататися на лижах. За кермом мав бути ОСОБА_8 , оскільки уже їздив і має навики. Ігор виніс 2 пари лиж, інвентар до них та дві мотузки. Коли ОСОБА_8 допомагав йому з кріпленнями, він побачив, що автомобіль ОСОБА_4 рушив, і позаду на лижах тягнув ОСОБА_6 . Через деякий час почув, що ОСОБА_6 під час катання вдарився у електороопору.
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні показали, що того дня перебували у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Приблизно о 12 годині почули сильний крик людини і коли вийшли то побачили, що біля електороопори лежить ОСОБА_6 і його нога в крові. Недалеко знаходився автомобіль автомобілі марки «ВМW". Після чого вони допомогли і надали першу допомогу. Після цього водій даного автомобіля відвіз потерпілого в лікарню.
Крім цього, вина обвинуваченого також підтверджується письмовими доказами по справі, а саме:
-заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 30.01.2017 року;
-протоколом огляду місця події від 20.01.2017 року та фото таблиці ілюстрації до нього;
-висновком судово-медичної експерти №12-Г, згідно висновками якої ОСОБА_6 з 20.01.2017 року по 10.02.2017 року перебував на стаціонарному лікування у відділенні ВАТ Глибоцької ЦРКЛ, де йому був встановлений заключний діагноз6 травматична субтотальна ампутація правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки, при цьому йому заподіяні тілесні ушкодження у вигляді рани в середній третині правої гомілки та відкритий злам великої та малої гомілкової кістки, які виникли від дії тупих, твердих предметі або ударів об такі, що можуть відповідати строку і обставинам вказаних у матеріалах справи та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_4 проти наданих стороною обвинувачення доказів в судовому засіданні не заперечував, і фактичні обставини справи, які ними встановлюються не заперечував.
За таких обставин, суд визнає показання потерпілого, свідків, вищевказані письмові докази, належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить порушення ОСОБА_4 ПДР, які перебувають в безпосередньому причинному зв`язку з фактом отримання потерпілим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.
Погоджуючись з кваліфікацією дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, суд виходить з наступного.
У роз`ясненнях п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідальність за статтями 286 - 288, 415 КК настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель. Якщо ж, порушуючи відповідні правила й усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, винний передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав або свідомо припускав їх настання, ці дії необхідно кваліфікувати
за статтями КК, в яких встановлено відповідальність за умисні злочини проти життя та здоров`я особи.
Проте, таких обставин в судовому засіданні не було встановлено, при цьому обвинувачений ОСОБА_4 вказував, що він не усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та не передбачав настання суспільно небезпечних наслідків та не припускав настання саме таких наслідків, а тому суд вважає, що кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є вірною.
Крім цього, пункт 1.5 Загальних положень Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зазначає про те, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно п. 1.10 ПДР пасажир це особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним.
При цьому, згідно п.21.11 а забороняється перевозити пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених цими Правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні, призначених для перевезення пасажирів), у кузові автомобіля-самоскида, трактора, інших самохідних машин, на вантажному причепі, напівпричепі, в причепі-дачі, в кузові вантажного мотоцикла.
Аналізуючи всі обставини по справі в своїй сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 своїми діями під час керування транспортного засобу створив небезпеку яка загрожувала життю потерпілого, при цьому він порушив п. 21.11 «а» ПДР, оскільки, в судовому засіданні достеменно встановлено, що він перевозив потерпілого поза кабіною транспортного засобу, тягаючи його за допомогою тросу, який був прикріплений до його транспортного засобу, яким він керував.
Проте, суд погоджується з твердженням захисту про те, що в діях ОСОБА_4 відсутні порушення п.23.10 б ПДР, оскільки, згідно п. 1.10 ПДР буксирування це переміщення одним транспортним засобом іншого транспортного засобу, яке не належить до експлуатації автопоїздів (транспортних составів) на жорсткому чи гнучкому зчепленні або способом часткового навантаження на платформу чи на спеціальне опорне пристосування.
А тому суд вважає, що з обвинувачення ОСОБА_4 слід виключити посилання про порушення ним п.23.10 б ПДР.
Невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у інкримінованому злочині, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (ч.2 ст.65 КК України), при цьому покарання має на меті не тільки кар, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що він вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, характер вчинення злочину та обставини при яких він був скоєний, ту обставину, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, шкоду потерпілому не відшкодував. При цьому суд також враховує, поведінку обвинуваченого одразу після скоєння злочину, а саме надання допомоги потерпілому, відшкодування витрат на лікування потерпілого, які понесла Глибоцька ЦРКЛ, а тому в даному випадку, суд вважає, що для досягнення мети покарання не має необхідності у його ізоляції від суспільства, проте на нього слід покласти ряд обов`язків під час іспитового строку. При цьому за глибоким переконанням суду в даному конкретному випадку саме така міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення.
При цьому, згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд може не призначати додаткове покарання, враховуючи обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.
Враховуючи характер вчиненого злочину, його наслідки те, що пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено, належних доказів про те, що позбавлення права керування транспортним засобом обвинуваченого позбавить його єдиного заробітку суду не подано, а тому суд вважає за необхідним призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення його права керування транспортними засобами.
Враховуючи обраний судом вид покарання, суд вважає за необхідне залишити до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання без зміни.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 слід задовольнити частково виходячи за наступного.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ст.1177 ЦК України).
При цьому відшкодовується матеріальна шкода, яка вже понесена.
В своїй позовній заяві ОСОБА_6 посилається на те, що йому завдана матеріальна шкода на придбання ліків у розмірі 5302,32 гривні та матеріальна шкода у розмірі 143000 гривень, яка йому потрібна для протезування кінцівки.
Проте суду не надані належні та допустимі докази про придбання вказаних у позовній заві ліків (чеки, накладні тощо), а також не надані докази про вартість вказаних ліків. При цьому, як вже було зазначено, судом можуть бути стягнути матеріальні збитки які вже понесені потерпілим, витрати, які мають бути понесені в майбутньому, в тому числі на протезування, можуть бути відшкодовані після їх фактичного понесення.
Слід зазначити, що згідно довідки Глибоцкької ЦРКЛ від 13.02.2017 року №213 витрати на лікування ОСОБА_6 склала 5817 гривень, при цьому ці кошти були відшкодовані ОСОБА_4 , що підтверджується відповідною копією квитанції №20 від 29.03.2017 року, яка міститься в матеріалах справи .
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому не можуть бути задоволені.
Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_12 суд враховує, що останній внаслідок вчинення злочину отримав тяжкі тілесні ушкодження, та йому була ампутована нога нижче коліна, які призвели до довготривалого розладу здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих обставинах, глибину фізичних та душевних страждань.
Разом з цим, суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди саме в заявлених в позовних вимогах сумах, так як немає і не може бути абсолютних критеріїв майнового виразу душевного болю, морального страждання, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням позивача і може мати суто умовний вираз. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин, які мають суттєве значення, матеріального стану сторін та, враховуючи вимоги розумності й справедливості, вважає, що належному і дійсному її розміру відповідатиме сума моральної шкоди в розмірі 150 000 гривень.
Згідно вимог, ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 177, 178, 179, 194, 349, 368, 371, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому міру покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він на протязі іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 користь ОСОБА_6 судові витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1500 (тисячу п`ятсот) гривень.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди відмовити.
Міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили залишити без змін.
Речові докази по справі, які зберігаються в камері речових доказів Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області, а саме: пару лиж марки «CAPRIOLI» та буксировочну мотузку оранжевого кольору повернути власнику ОСОБА_6 .
Копія вироку суду негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок суду може бути подано апеляцію в апеляційний суд Чернівецької області через Глибоцький районний суд Чернівецької області на протязі 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.
Суддя: ОСОБА_1