Справа № 352/1167/16-к
Провадження № 11-кп/779/293/2017
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

.

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0000337 та № 0003191, об`єднаних в одне провадження, за апеляційними скаргами заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року згідно якого

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 невідомий, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, остання судимість 20.07.2012 року Тернопільським міським судом за ст.185 ч.3 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі; 28.01.2016 року звільнений по відбутті строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити покарання: за ч.2 ст.185 КК України один рік позбавлення волі, за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України один рік вісім місяців позбавлення волі, за ч. 3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України два роки позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст.72 КК України зараховано в час відбуття покарання - час перебування ОСОБА_7 під вартою з 30.07.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу вирішено залишити раніше обрану у вигляді тримання під вартою.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2772 (дві тисячі сімсот сімдесят дві) гривні 14 (чотирнадцять) копійок витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів, відповідно до ст. 100 КПК України.

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційні них скаргах:

- прокурор не оспорює кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність вини, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за інкриміновані йому злочини, та призначити покарання: за ч.2 ст.185 КК України один рік позбавлення волі, за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - три роки позбавлення волі, за ч. 3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України чотири роки позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у виді чотирьох років позбавлення волі. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не вмотивував застосування відносно обвинуваченого вимоги ст. 69 КПК України, оскільки не вказав, які ж саме обставини справи або дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і впливають на пом`якшення покарання. Вказує на те, що суд визнав лише одну обставину, що пом`якшує покарання, що недостатньо для застосування ст. 69 КК України. На думку апелянта, призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України є несправедливими внаслідок м`якості, та такими, що не відповідає вимог ст. 65 КК України, зокрема ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів.

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного йому покарання та обрати покарання, що не пов`язане із позбавлення волі. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом належним чином не врахований стан його здоров`я інфекційне захворювання, який погіршується кожного дня, що підтверджується належними медичними документами. Вказує на те, що в установі відбування покарання не існує повноцінних медичних препаратів, які б поліпшили його стан здоров`я. Подальше його перебування в установі відбування покарання може призвести до летальних наслідків.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно поєднане з проникненням в інше приміщення; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в інше володіння особи, вчинене повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно. Злочини вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_7 , маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 20 липня 2016 року близько 23.30 години ОСОБА_7 , діючи повторно та умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з метою таємного викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені двері зайшов в середину літньої кухні, яка розташована на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав набір інструментів у сірому кейсі вартістю 645 гривень, набір ключів марки «ADW best» вартістю 510 гривень, серцевину дверного замка марки «Kozak Door Lock 9011 SR/GP» вартістю 74 гривні, електродриль/шуруповерт марки «DWT SBM-600VS» вартістю 643 гривні, матерчату набедрену кобуру чорного кольору вартістю 184 гривні; дві ручки на планці для дверей марки «Ozen» вартістю 63 гривні, рюкзак чорного кольору із вдома плечовими ручками вартістю 336 гривень, а всього майна, згідно висновку експерта №4.3-210/16 від 16.08.2016 року на загальну суму 2455 гривень, яке належить ОСОБА_10 .

Виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_7 , з місця події намагався скритися, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тобто не зміг розпорядитись викраденим майном, оскільки був викритий ОСОБА_11 . Внаслідок цього, ОСОБА_7 , викрадене майно залишив і з місця події втік.

29 липня 2016 року близько 23.00 години ОСОБА_7 перебуваючи в с. Черніїв по вул. Грушевського Тисменицького району Івано-Франківської області, проходячи повз господарство, яке розташоване по АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_12 , вирішив направитися туди, для того, щоб проникнути в будинок та вчинити крадіжку речей і з житла ОСОБА_13 .

Реалізуючи свої злочинні наміри ОСОБА_7 зайшов на подвір`я ОСОБА_13 та підійшов до житлового будинку ОСОБА_13 , відчинив вхідні двері, які не були зачинені на замок, таким чином проник в середину будинку.

Перебуваючи в середині будинку, а саме в коридорі ОСОБА_7 , виявив жіночу шкіряну сумку рожевого кольору із якої вийняв жіночий матерчатий гаманець чорного кольору та вийшов з будинку, де на сходовій площадці перевірив його вміст та виявивши у ньому відсутність будь-яких предметів вирішив повернутись у будинок.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , повернувся в будинок ОСОБА_13 , де перебуваючи у коридорі будинку виявив та таємно викрав планшетний ПК марки «Lenovo Idea Tab 1000L», вартістю 1100,0 грн., чоловічу спортивну куртку, бувшу у використанні, чорного кольору, вартістю 150,0 грн., чоловічу кепку, бувшу у використанні, чорного кольору, з написом «Adidas», вартістю 50,0 грн., два USB - зарядні пристрої, вартістю 50,0 грн., кожен, та з викраденими речами зник з місця вчинення злочину, маючи реальну можливість розпоряджатися викраденим.

Всього, своїми умисними діями, ОСОБА_7 , заподіяв ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1400,0 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 30.07.2016 року близько 06.00 години ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_5 , з тильної сторони підійшов до господарства, яке розташоване по АДРЕСА_5 та належить ОСОБА_14 щоб вчинити крадіжку речей з вищевказаного господарства.

Реалізуючи свої злочинні наміри ОСОБА_7 з лівої сторони господарства, приклавши при цьому фізичні зусилля, через огорожу проник на територію господарства ОСОБА_14 , оскільки ворота та хвіртки були зачинені на замки, що перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб на огороджену територію господарства.

Перебуваючи на території вказаного домогосподарства ОСОБА_15 помітив, що під балконом будинку знаходиться спортивний велосипед іноземного виробництва марки "Scott Voltage YZ40 XS" і вирішив таємно його викрасти.

Для реалізації свого злочинного наміру на викрадення чужого майна ОСОБА_15 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з єдиним умислом на заволодіння чужим майном та маючи на меті незаконне збагачення, з огородженої території господарства ОСОБА_14 таємно викрав спортивний велосипед іноземного виробництва марки «Scott Voltage YZ40 XS», яким розпорядився на власний розсуд.

Отже, своїми умисними діями, ОСОБА_7 , вчинив таємне викрадення чужого майна з огородженої території господарства ОСОБА_14 , що прирівнюється до сховища та заподіяв ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 4550,0 гривень.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, 30.07.2016 року близько о 07.00 години ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , з тильної сторони підійшов до господарства, яке розташоване по АДРЕСА_6 та належить ОСОБА_16 , де через огорожу з металевої сітки побачив, що біля гойдалки знаходиться спортивний велосипед марки «Ардіс», який вирішив викрасти.

Реалізуючи свої злочинні наміри ОСОБА_7 шляхом вільного доступу через хвіртку, яка не була замкнута, що допускало вільний доступ на територію подвір`я сторонніх осіб зайшов на територію господарства ОСОБА_16 .

Перебуваючи на території вищевказаного домогосподарства ОСОБА_15 діючи умисно, з корисливих мотивів, з єдиним умислом на заволодіння чужим майном та маючи на меті незаконне збагачення, з території господарства ОСОБА_16 таємно викрав спортивний велосипед марки «Ардіс», яким розпорядився на власний розсуд.

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_7 , заподіяв ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 4500 гривень.

Викрадені велосипеди марки «Scott Voltage YZ40 XS» та марки «Ардіс» ОСОБА_7 перевіз по місцю свого проживання в АДРЕСА_7 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок; заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого;

- обвинувачений та його захисник просили вимоги апеляційної скарги прокурора залишити без задоволення, задовольнити вимоги поданої обвинуваченим апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого належить залишити без задоволення, а вирок суду без змін, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.15, ч. 3 ст.185, ч. 3 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно поєднане з проникненням в інше приміщення; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в інше володіння особи, вчинене повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апелянти висловили свою незгоду в частині покарання, вважали його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, відповідає як принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчинених обвинуваченим, з покаранням, призначеним останньому, так й узгоджується принципом справедливості, з урахуванням розміру заподіяної шкоди, кількості потерпілих та станом здоров`я обвинуваченого.

Доводи прокурора в частині незаконного застосування судом першої інстанції при призначенні міри покарання ОСОБА_7 положення ст. 69 КК України за наявності лише однієї обставини, що пом`якшує покарання, є безпідставні, виходячи з наступного.

Так, при виборі конкретного виду покарання із зазначених у санкції статті, суд першої інстанції повинен виходити залежно від кожного конкретного випадку та щодо кожного підсудного.

Призначення покарання нижчого від найнижчої межі є правом суду та вирішується у кожному конкретному випадку окремо, з урахуванням індивідуалізації обставин кримінальних правопорушень та особи винного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, призначаючи покарання суд першої інстанції враховував дані, які характеризують обвинуваченого, тяжкий стан його здоров`я, думку потерпілих щодо покарання, відшкодування завданої шкоди шляхом повернення викраденого, а також обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого. Обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, з урахуванням особи винного, зокрема даних, які характеризують обвинуваченого, тяжкий стан здоров`я, відшкодування завданої шкоди шляхом повернення викраденого, а також, думка потерпілих щодо покарання та обставина, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, дали суду першої інстанції підстави для призначити обвинуваченому більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкціях ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 цього Кодексу, тобто нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією даних статей.

В той же час, суд першої інстанції дійшов висновку, що за ч. 2 ст.185 КК України покарання ОСОБА_7 належить призначити у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином вмотивоване рішення щодо застосування при призначенні обвинуваченим покарання положень ст. 69 КК України та призначене судом покарання відповідає принципам та меті його призначення.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.

При застосуванні ст. 69 КК суд повинен встановити і вказати у вироку на такі дані про особу винного, які дають йому можливість дійти обґрунтованого припущен¬ня (висновку) про те, що призначення в конкретному випадку більш м`якого покаран¬ня, ніж передбачено законом (санкцією), є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Застосування ст. 69 КК можливе за наявності лише двох, зазначених у цій нормі підстав, у їх єдності та сукупності.

Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, що відноситься відповідно до ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, індивідуальний ступень кримінального правопорушення, спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, мотивацію злочину, особу винного, який не працює, неодружений, раніше неодноразово судимий (а.п. 118-135, 180-182), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п. 156-158, 184-185), за місцем мешкання в с.Чукалівка характеризується задовільно (а.п. 160), проте не теперішній час в с. Чукалівка Тисменецького району Івано-Франківській області він не проживає, та згідно довідки Чукалівської сільської ради № 0649/1 від 01.08.2016, місце його перебування та реєстрації не відоме (а.п. 161).

Підставами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, на думку колегії суддів, є стан здоров`я обвинуваченого, а саме його перебування на диспансерному обліку у лікаря фтизіатра з діагнозом: РМТБ (31.01.2017 року) верхньої долі лівої легені з об світом у праву легеню; ВІЛ-інфекція; клінічна стадія ІУ; хронічний гепатит С з мінімальною автивністю, згідно довідки начальника Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) №14/1/1-1693 від 21.06.2017 року.

Наявність у обвинуваченого вищевказаних тяжких захворювань, а також щире каяття обвинуваченого, відшкодування завданої шкоди шляхом повернення викраденого, та думка потерпілих щодо покарання, в їх єдності та сукупності, дали суду першої інстанції законні підстави для призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого виду покарання, ще не зазначене в санкціях ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 цього Кодексу, тобто нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією даних статей.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з урахуванням принципу індивідуалізації, взявши до уваги тяжкий стан його здоров`я.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання, є справедливим і сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення кримінальних правопорушень.

Посилання обвинуваченого на обставину, що пом`якшує покарання - наявність у нього інфекційного захворювання саме по собі не може бути підставою для зменшення йому міри покарання.

На думку колегії суддів, негативні дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив корисливі злочини, які відносяться до злочинів проти власності, а за категорією тяжкості один із них - до тяжких злочинів, упродовж короткого проміжку часу унеможливлює обрати щодо нього більш м яке покарання, аніж визначено судом першої стації.

Наведене вище, у сукупності із фактичними обставинами, свідчать про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, що унеможливлює, в свою чергу, призначити покарання обвинуваченому без його ізоляції від суспільства.

Крім того, колегією суддів встановлено, що на момент вчинення злочинів і постановлення вироку ОСОБА_7 суспільно-корисною працею не займався, а отже вчиняв корисливі злочини з метою власного збагачення.

Вказані обставини свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині призначення йому надто суворого покарання не підлягають задоволенню.

Порушень вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним, справедливим, та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України та на підстав ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в час відбуття покарання час перебування ОСОБА_7 під вартою з 30.07.2016 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_2