Справа №481/459/16-к 02.03.2017

Провадження № 11-кп/784/78/17
Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої (судді-доповідача): ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження № 0000131 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2016 року, яким
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України;
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

захисник ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суслени Оргіївського району Республіки Молдова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого; -

- засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення зараховано у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 09 березня 2016 року та по дату набрання вироком законної сили.
Постановлено строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 09 березня 2016 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить: змінити вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2016 року, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України та призначити ОСОБА_7 міру покарання в межах санкції зазначеної статті не пов`язану з позбавленням волі; зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення; скасувати обраний запобіжний захід - тримання під вартою.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду.
При цьому апелянт, докладно навівши формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, твердить:

що суд, перевіривши під час судового слідства зібрані у справі докази в їх сукупності, належним чином їх не проаналізував, чим допустивши однобічність судового слідства;

що у обвинуваченого був відсутній прямий умисел на вбивство та бажання наслідку у виді настання смерті потерпілої;

що суд не взяв до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з яких вбачається, що після нанесення ударів ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 на протязі 10-15 хвилин залишалися самі у будинку, а потім на подвір`ї. При цьому потерпіла знаходилася у безпорадному стані і ОСОБА_7 мав реальну можливість позбавити її життя, якби у нього був такий умисел, але не зробив цього, хоч ніяких перешкод об`єктивного чи суб`єктивного характеру для цього також не було;
що суд жодним доказом не обґрунтував свої висновки про спрямованість умислу ОСОБА_7 на замах на вбивство потерпілої, а фактично у вироку послався на висновки сторони обвинувачення, викладені в обвинувальному акту;
що суд не дав правової оцінки поведінці ОСОБА_7 після того, як ОСОБА_10 приїхав з сільської ради і обвинувачений спитав його чи викликав він поліцію та « швидку допомогу»;
що суд не прийняв до уваги та не надав правової оцінки тому, що ОСОБА_7 заздалегідь не підшуковував знаряддя злочину, а взяв молот для того щоб допомоги розбивати у стіні отвір для дверей;
що допитаний за ініціативою сторони захисту в суді судово - медичний експерт ОСОБА_12 , пояснив: що всі вказані у висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження, які одержала ОСОБА_9 , не є смертельними; що є опискою вказівка на молоток;
що судом не враховано вагу молота, яким ОСОБА_7 наносив удари, що становить 15 кг., та їх силу; що з усіх тілесних ушкоджень ОСОБА_9 тільки закритий перелом правої променевої кістки відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, дві рани в області спинки носа відносяться до легких тілесних ушкоджень; а решту тілесних ушкоджень експерт відніс до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.
При цьому захисник наводить положення ст. 17 КК України щодо добровільної відмови при незакінченому злочині.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
02 вересня 2015 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 визнано спільним майном потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 . Також за потерпілою ОСОБА_9 визнано право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

09 березня 2016 року приблизно о 12.00 год. потерпіла ОСОБА_9 знаходилась у приміщенні вищезазначеного будинку, де проводила ремонтні роботи разом з мешканцем села ОСОБА_10 . У цей час до приміщення будинку, тримаючи молот у руках та будучи у стані алкогольного сп`яніння, увійшов обвинувачений ОСОБА_7 та запропонував допомогти у проведенні ремонтних робіт, на що ОСОБА_10 відмовив. В процесі ремонту у обвинуваченого ОСОБА_7 , який тримав молот у руках, на ґрунті неприязних відносин, що виникли через розподіл спільного майна, виник умисел на вбивство колишньої співмешканки потерпілої ОСОБА_9 , яка в цей час перебувала в кімнаті - залі цього будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті потерпілій, обвинувачений ОСОБА_7 умисно наніс удар металевою частиною молота в життєво важливий орган тіла голову потерпілої ОСОБА_9 , від якого остання впала на підлогу.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_7 умисно наніс другий удар металевою частиною молота в обличчя потерпілій ОСОБА_9 , коли остання лежала на підлозі обличчям вверх. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_9 втратила свідомість та, прийшовши до тями, встала з підлоги та намагалась вийти з кімнати зали будинку на подвір`я, але від отриманих ушкоджень впала на підлогу у прохожій та знову втратила свідомість.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що від його умисних дій, а саме нанесення ударів металевою частиною молота в область голови він позбавить її життя, відштовхнув ОСОБА_10 , який намагався перешкодити обвинуваченому вчиняти протиправні дії, умисно наніс потерпілій ОСОБА_9 ще два удари в область голови та водночас по правій руці, якою потерпіла, прийшовши до тями закривала свою голову.

Своїми умисними діями, які виразились у нанесенні не менш чотирьох ударів, обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді двох забійних ран в області спинки носа, відкритого перелому кісток носа, перелому носової перегородки, забійної рани в тім`яній області з права, забійної рани в лівій тім`яній області, забійної рани в лівій тім`яно-скроневій області; забій головного мозку 1 ступеню; закритого перелому променевої кістки в нижній треті зі зміщенням кісткових фрагментів, які по критерію тривалості розладу здоров`я належать до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Від цих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_9 втратила свідомість та лежала на підлозі нерухомо, в результаті чого обвинувачений ОСОБА_7 був переконаний, що спричинені їй тілесні ушкодження є тяжкими та несумісними з життям і він повністю вчинив усі дії, які вважав необхідними і достатніми для позбавлення життя ОСОБА_9 , у зв`язку з чим припинив наносити удари.

Проте, смерть потерпілої ОСОБА_9 не настала з причин, що не залежали від волі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги захисника; доводи-заперечення прокурора ОСОБА_8 проти апеляційної скарги захисника; доводи потерпілої ОСОБА_9 , яка залишила вирішення апеляційної скарги захисника на розсуд апеляційного суду; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000131 та повторно дослідивши заявлені стороною захисту обставини кримінального провадження шляхом допиту потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , та експерта ОСОБА_12 , а також огляду речового доказу молота; обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Суд першої інстанції повно дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, надав їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, правильно встановив фактичні обставини справи і прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме - у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводам сторони захисту, аналогічним викладеним в апеляційній скарзі, суд першої інстанції дав належну оцінку і вірно вказав, що твердження захисника та обвинуваченого щодо відсутності прямого умислу на вчинення вбивства та бажання наслідку у виді настання смерті потерпілої, а також про добровільну відмову від доведення замаху на вбивство до кінця, - не відповідають дійсним обставинам справи і діям обвинуваченого та спростовується показаннями свідка ОСОБА_10 .

При цьому суд вірно поклав в обґрунтування вироку показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , експерта ОСОБА_12 , дані медичного огляду обвинуваченого, протоколів певних слідчих дій, висновків експертиз, тощо.

Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні, він частково визнав фактичні обставини вчиненого злочину, оскільки підтвердив, що дійсно у той день був у стані алкогольного сп`яніння, та не заперечував, що тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 у голову, грудь, обличчя нанесені ним молотом, яким він намагався розбити цегляну кладку у їх будинку.

Проте, його версія щодо випадкового падіння молота на голову потерпілої, а потім і на її груди через не втримання ним рівновагу від тяжкості молота, спростовані матеріалами справи, як вірно вказав суд першої інстанції.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в суді першої та апеляційної інстанцій пояснила, що з обвинуваченим проживала однією сім`єю і спільно купили будинок. У 2014 році припинили спільне проживання і вона винаймала житло, а потім подала позов до суду на розподіл майна. Через це у них склалися неприязні стосунки.

08 березня 2016 року принесла ОСОБА_7 рішення суду про поділ майна та попередила, що наступного дня прийде робити ремонт у своїй частині будинку. Через майно часто сварилися і ОСОБА_7 неодноразово погрожував позбавити її життя.

09 березня 2016 року приїхала до будинку для проведення ремонтних робіт разом з ОСОБА_10 , який, розбираючи дверний отвір, подавав їй цеглу, котру складала на підлозі. В цей час розмовляла по телефону з ОСОБА_13 . Відпочатку їх приїзду ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, чинив їм перешкоди (вимкнув підключення до електромережі, стукав у вікно).

Потім ОСОБА_7 , зайшовши до будинку, сказав про те, скільки вкладено в цей будинок праці. ОСОБА_10 стояв до ОСОБА_7 спиною. Повернувшись до останнього, побачила, що він замахнувся на неї та наніс удар по голові, від якого вона впала. ОСОБА_10 підбіг до ОСОБА_7 , намагався його зупинити та схопив за руку. Лежала на лівому боці і відчула, що з голови потекла кров. Почувши з телефону голос ОСОБА_13 , сказала їй, що ОСОБА_7 хоче її вбити. Не змогла піднятись, бо ліва нога не діяла. Наскільки пам`ятає - другий удар молотом обвинувачений наніс їй коли вона лежала на підлозі. Намагалася прикрити обличчя від удару правою рукою. Просила його не бити її. Інших ударів не пам`ятає. Удари ОСОБА_7 наносив в різних кімнатах. Потім ОСОБА_10 пішов з будинку. Коли опритомніла, то була одна. Не пам`ятає як вийшла з будинку та сіла на ганку. Почула як ОСОБА_7 йшов з двору та щось говорив їй. В цей час почула голос сусідки ОСОБА_21 , яку благала не залишати її, бо ОСОБА_7 її вб`є. ОСОБА_11 вивела її за двір. Подальші події не пам`ятає.

Показання потерпілої ОСОБА_9 в частині часу, місця, приходу обвинуваченого ОСОБА_7 до будинку з молотом, яким він в подальшому наносив удари потерпілій, узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , який і в суді першої інстанції, і в апеляційному суді пояснив, що давно знає обвинуваченого та потерпілу і з обома перебуває в добрих стосунках.

На прохання ОСОБА_9 про проведення в поділеному між ними будинку ремонтних робіт вранці 09 березня 2016 року приїхав з нею до будинку. ОСОБА_7 заходив. Все було спокійно, без сварок. Розбирав з ОСОБА_9 перестінок, коли прийшов ОСОБА_7 з молотом та почав бити по стіні. Сказав цього не робити, бо йому потрібна ціла цегла. ОСОБА_7 розлютився. Стояв до них спиною.

Через декілька хвилин почув удар. Коли обернувся, побачив, що потерпіла лежала на підлозі, під її головою на підлозі була кров, а ОСОБА_7 стояв за півметра від неї в районі грудей з молотом у руці і замахнувся другий раз. Підбіг до ОСОБА_7 та схопив за праву руку. Удар прослизнув по його плечу та прийшовся по обличчю потерпілій.

Випхав ОСОБА_7 до іншої кімнати. Потерпіла виповзла у другу кімнату. ОСОБА_7 підійшов до неї. Запитав у ОСОБА_7 що він робить, на що той відповів, що йому все одно сидіти та наніс потерпілій третій удар в область грудей. Почув, як тріснула кістка. Потерпіла не рухалась.

Вирішив, що ОСОБА_7 її вбив. Той теж так вирішив і сказав: «Що я натворив».

Побиття тривало 6-10 хвилин. Молот весь час був у руці обвинуваченого. Удари ОСОБА_7 наносив цілеспрямовано, напористо, хотів спричинити тілесні ушкодження потерпілій.

Вибіг з будинку і на мотоциклі поїхав до сільської ради, щоб викликати поліцію. Про те, що трапилось, розповів секретарю сільської ради ОСОБА_22 , яка викликала поліцію. Потім хвилин через 10 повернувся до будинку. ОСОБА_7 був у дворі, а потерпіла біля двору. Біля ОСОБА_9 були жінки, які намагались надати їй медичну допомогу. Зателефонував до поліції і сказав, що ОСОБА_9 жива і щоб викликали швидку допомогу. У ОСОБА_9 були розбиті ніс та голова, обличчя та голова були у крові, була розпухла рука, пальці правої руки були пошкодженні. ОСОБА_7 спитав, чи викликали поліцію та швидку.

Показання свідка ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_22 , яка суду першої інстанції підтвердила, що 09 березня 2016 року приблизно о 12.00 год. до сільської ради забіг ОСОБА_10 та повідомив, що ОСОБА_7 вбив ОСОБА_9 . Викликала поліцію та швидку.

Показання потерпілої ОСОБА_9 в частині часу, місця, приходу після її побиття сусідки ОСОБА_11 , узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , яка і в суді першої інстанції, і в апеляційному суді пояснила, що давно знає обвинуваченого та потерпілу. З обвинуваченим перебуває в дружніх стосунках. 09 березня 2016 року, проходячи повз їх двір, побачила ОСОБА_9 , яка з закривавленим обличчям сиділа на порозі. ОСОБА_7 знаходиться у дворі. Запитала, що сталося, на що ОСОБА_7 запропонував їй йти далі, а вони між собою розберуться. ОСОБА_9 просила про допомогу та просила не залишати її. Вивела потерпілу за двір та посадила на пеньок. В цей час підійшли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які залишилися з ОСОБА_9 .

З огляду на зазначене є вірним висновок суду першої інстанції про критичне ставлення до тверджень захисника та обвинуваченого щодо відсутності у останнього прямого умислу на вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_9 та бажання наслідку у виді настання її смерті, оскільки вони спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні під час допиту, а також під час слідчого експерименту вказав, що наносячи потерпілій третій удар обвинувачений ОСОБА_7 на запитання свідка що він робить, відповів, що йому все рівно сидіти.

Зазначене спростовує доводи апелянта про відсутність та недоведеність умислу обвинуваченого на вбивство потерпілої.

Крім того, є вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у обвинуваченого умислу саме на вбивство підтверджують також локалізація нанесених ударів, а саме: в життєво важливий орган голову, знаряддя вчинення злочину молот, кількість нанесених ударів та їх цілеспрямованість, наполегливе бажання їх спричинити, незважаючи на намагання свідка ОСОБА_10 завадити цьому.

Апеляційний суд також приймає до уваги на користь вказаного висновку суду і вагу молота, яким обвинувачений ОСОБА_7 наніс декілька ударів потерпілій в життєво важливий орган голову. І тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Окрім того, вищенаведені докази у своїй сукупності спростовують апеляційні доводи захисника про те, що ОСОБА_7 мав реальну можливість позбавити потерпілу життя за відсутністю перешкод об`єктивного чи суб`єктивного характеру, але не зробив цього.
Так, за показаннями свідка ОСОБА_10 і він, і ОСОБА_7 після третього удару молотом по потерпілій вирішили, що ОСОБА_7 її вбив.
Саме через це ОСОБА_7 припинив наносити потерпілій удари і більш не застосовував інших дій по відношенню до останньої.
Коли ж потерпіла опритомніла та сиділа на порозі будинку, ОСОБА_7 був поза межами будинку у дворі. Він мав намір залишитися з потерпілою наодинці, чому завадив прихід сусідки ОСОБА_11 , якій він казав йти у своїх справах і яка на прохання потерпілої не залишила її з ОСОБА_7 та вивела її за двір, де до останньої підійшли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які залишилися з ОСОБА_9 .

Тобто, коли ОСОБА_7 дізнався, що ОСОБА_9 жива, він не мав реальної можливості залишитися з нею наодинці, як про це стверджує захисник.

З огляду на зазначене є вірним висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на вбивство потерпілої ОСОБА_9 , оскільки був переконаний, що спричинені їй тілесні ушкодження є тяжкими та несумісними з життям і він повністю вчинив усі дії, які вважав необхідними і достатніми для позбавлення життя ОСОБА_9 , у зв`язку з чим припинив наносити їй удари; і що смерть потерпілої ОСОБА_9 не настала з причин, що не залежали від волі обвинуваченого ОСОБА_7 .

За такого є безпідставними доводи апелянта і в цій частині, як такі, що спростовані матеріалами справи.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи захисника про неврахування судом тих обставин, що ОСОБА_7 заздалегідь не підшукував знаряддя злочину та про те, що спричинені ОСОБА_9 тілесні ушкодження не є смертельними, оскільки такі дії обвинуваченому ОСОБА_7 не інкриміновані.
Крім того, суд належним чином проаналізував та оцінив показання експерта ОСОБА_12 в судовому засіданні. Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді експерт підтримав свій експертний висновок і пояснив, що у висновку допущена описка і замість слова «молот» зазначено «молоток», проте, у даному випадку це не має суттєвого значення, оскільки спричинення тілесних ушкоджень у потерпілої можливо як в результаті удару молота, так і молотка. При цьому експерт вказав, що удари були нанесені потерпілій ОСОБА_9 зі значною силою.

Ступінь тяжкості спричинених потерпілій тілесних ушкоджень у даному випадку не впливає на кваліфікацію вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, а тому апеляційна скарга і в цій частині є неприйнятною.
Неспроможними є і доводи апелянта про щодо добровільної відмови при незакінченому злочині (ст. 17 КК України). Аналогічним доводам сторони захисту суд першої інстанції дав належну оцінку, вказавши про некоректність посилання захисника на роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 про кримінальній відповідальності особи, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину, оскільки з самого початку судового засідання сторона захисту заперечувала вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 замаху на вбивство.

Як вірно вказав суд, посилання захисника на добровільну відмову ОСОБА_7 від доведення замаху до кінця та на відсутність у останнього умислу на вбивство не відповідає дійсним встановленим судом обставинам справи і діям обвинуваченого.

Всі інші доводи апелянта не впливають на суть прийнятого судом рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції норм діючого кримінального процесуального законодавства при розгляді даної кримінальної справи та ухваленні вироку.

З огляду на зазначене відсутні підстави для зміни вироку, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Призначаючи покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції належним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, який є особливо тяжким; обставини справи; особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимості не має, стан його здоров`я.
Судом не встановлено обставин, що обтяжують, або пом`якшують покарання обвинуваченого.

З урахуванням вищезазначеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України з урахуванням вимог ст. ст. 16, 68 КК України.
Призначене покарання відповідає меті покарання, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Покарання призначено у наближеному до мінімального розміру санкції ч. 1 ст. 115 КК України, а тому відсутні підстави вважати його занадто суворим.

При призначенні покарання у виді позбавлення волі суд першої інстанції не встановив підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

Не встановлено таких підстав і апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча

Судді