У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2017 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю заявника ОСОБА_3 ,
прокурора - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса, скаргу ОСОБА_3 на необґрунтоване та незаконне затримання в рамках кримінального провадження № 0000202,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на необґрунтоване та незаконне затримання в рамках кримінального провадження № 0000202.
В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що його було затримано 27 липня 2017 року о 14 год. 17 хв., як підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, але підозра у вчинені такого злочину не вручалася, будь-якої законної підстави для затримання в протоколі не зазначено. Крім того, місце фактичного затримання не відповідає фактичним обставинам, оскільки його було затримано на вході до Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дор., 14, а не по хибній адресі: м. Одеса, вул. Фонтанська дор., 16/1, як зазначено у протоколі. За таких обставин заявник вважає, що при затриманні начальником групи розшукової відділу організації охорони, патрульно-постової служби розшуку та діяльності Військової служби правопорядку ОСОБА_5 проведено затримання особи без наявності будь-яких підстав, передбачених ст.208 ч.1 КПК України.
У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав у повному обсязі та наполягав на її задоволенні.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги вважаючи вимоги заявника такими, що не підлягають задоволенню.
Розглянувши скаргу, заслухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до висновку, про наступне.
У ст. 206 Кримінального процесуального Кодексу України вказані загальні обов`язки слідчого судді щодо захисту прав людини, так у відповідності до ч. 1 вказаної статті кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Стаття 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.
У відповідності до ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
При цьому, у статті 303 КПКУкраїни, прямо не передбачено можливість подання скарги на незаконне затримання, слідчий суддя вважає таку скаргу прийнятною на підставі ст. 206 КПК України, ст. 26 Конституції України та ст. 5 Конвенції, адже згідно зі статтею 3 КПК України, саме до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Так, в судовому засіданні встановлено, що військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000202 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 травня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених 4 ст. 407, ч. 4 ст. 426-1КК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:
1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
У ст. 210 КПК України вказано, що уповноважена службова особа зобов`язана доставити затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством.
Відповідно до ч 1 ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу.
При цьому, у п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення.
У частині 2 ст. 278 КПК України зазначено, що письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.
Відповідно до п с. ч. 1 ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом в тому числі п. c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
27 липня 2017 року ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
28 липня 2017 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 426-1 КК України.
29 липня 2017 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси відмовив у задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_3 та обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків передбачених ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора та в суд на визначений ним час; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 підозрюється в тому числі у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби. Даний склад злочину є триваючим, тобто початковим моментом самовільного залишення є день, коли військовослужбовець самовільно покинув розташування військової частини чи місце служби, а злочин є закінченим у момент, коли військовослужбовець прибув до військової частини (до місця служби), або був затриманий, або з`явився з повинною до органу дізнання, слідчого або військового прокурора, або з`явився до військової комендатури чи військового комісаріату тощо.
Той факт, що ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем знаходився поза межами розташування місця служби, дає підстави вважати, що він був затриманий на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, а тому строк пред`явлення підозри йому повинен не перевищувати 24-х годин з моменту такого затримання, що органом досудового розслідування було виконано. Крім того, у передбачений законом строк, ОСОБА_3 був доставлений до компетентного органу, тобто суду, який повинен був вирішити питання про обрання чи відмову у обранні запобіжного заходу.
Таким чином, з поданих матеріалів не вбачається порушень працівниками військової прокуратури Південного регіону України під час затримання 27 липня 2017 року ОСОБА_3 , а тому, на підставі вище викладеного слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 необхідно відмовити.
Керуючись ст. 42, 208, 372, 376 КПК України, слідчий суддя-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 в задоволенні скарги на необґрунтоване та незаконне затримання, в рамках кримінального провадження № 0000202 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
31.08.2017