КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/386/17
Провадження № 1-кс/552/143/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2017 року слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участі адвоката ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 на постанову слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області від 19.12.2016 року про закриття кримінального провадження,-

В С Т А Н О В И В:
24.01.2017 року адвокат ОСОБА_3 і інтересах потерпілої ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого ВП №1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавської області ОСОБА_5 від 19.12.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000051 відкритого 02.09.2015 року за ознаками ст.. 355 КК України. Просив скасувати постанову слідчого ВП №1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавської області ОСОБА_5 від 19.12.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000051 відкритого 02.09.2015 року за ознаками ст.. 355 КК України, зобов`язати слідчого відновити досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000051 відкритого 02.09.2015 року за ознаками ст.. 355 КК України та перекваліфікувати склад злочину на ст.. 365 КК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав скаргу, просив її задовольнити з підстав, що в ній викладені.

Заслухавши адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження суд дійшов до висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Постановою слідчого ВП №1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавської області ОСОБА_5 від 19.12.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000051 відкритого 02.09.2015 року за ознаками ст.. 355 КК України закрите вказане кримінальне провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Підстав для закриття вказаного кримінального провадження з наведених у постанові обґрунтувань слідчий суддя не вбачає, так як наведені слідчим обґрунтування суперечать вимогам ЦК України ( на які слідчий посилається) та Конституції України.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, і цього не заперечували потерпіла та ОСОБА_6 , між ними була досягнута усна домовленість про оренду квартири АДРЕСА_1 . Зазначені обставини підтверджуються пояснення ОСОБА_6 ( а.с. 34), протоколом її допиту як свідка ( а.с. 79) , заявою потерпілої.

Також встановлено , що квартира яку здавала ОСОБА_6 , та орендувала сім`я потерпілої , перебуває у власності сина ОСОБА_6 - ОСОБА_7 .

Як на одну із підстав закриття вказаного кримінального провадження слідчий посилається на те, що ОСОБА_6 не мала права здавати в найм спірну квартиру, що правочин, а саме договір найму на вказану квартиру, є нікчемним.

З таким висновком слідчого погодитись неможливо.

Так в ході досудового розслідування слідчим не був допитаний син ОСОБА_6 . ОСОБА_7 з цього приводу, а саме чи він давав повноваження своїй матері на здачу його квартири в оренду, чи дозволяв їй іншим шляхом здавати в оренду належну йому квартиру, чи ні.

Отже вказані обставини слідчим не становлені, а тому посилатись на цю обставину, як на підставу для закриття кримінального провадження він не міг.

Щодо нікчемності договору найму, на яку слідчий послався як на одну із підстав закриття провадження у справі, то вказане питання є спірним, оскільки потерпіла тривалий час орендувала вказане житло, а ОСОБА_6 його задавала та отримувала кошти за оренду. Отже нікчемність вказаного правочину міг встановити тільки суд, а не слідчий.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Аналогічне положення містить і стаття 9 ЖК України.

Як встановлено матеріалами досудового розслідування рішення про виселення сім`ї потерпілого із спірного приміщення не існує. ОСОБА_6 , як орендодавець та ОСОБА_7 , як власник житла, не звертались до суду із позовом про виселення сім`ї потерпілої із квартири.

Більш того навіть при наявності рішення суду про виселення потерпілої із спірної квартири передбачений порядок виконання рішення суду у примусовому порядку, яке виконується органами державної виконавчої служби.

Отже між потерпілою та ОСОБА_6 склалися цивільно-правові відносини пов`язані з виконанням договору найму квартири, а тому вказаний спір повинен був вирішуватись у порядку цивільного судочинства.

Слідчим, у ході проведення досудового розслідування, не було встановлено на якій правовій підставі ( договір, статут чи інше) представники громадського формування «Полтавська січ» 21.08.2015 року, порушуючи вимоги чинного законодавства, перевищуючи свої повноваження здійснили виселення потерпілої та її малолітньої дочки із орендованої квартири.

Так всупереч вказівкам прокурора слідчим не були , в установленому законом порядку, добуті докази правомірності чи неправомірності дій членів громадського формування « Полтавська січ», а саме в матеріалах справи відсутній статут громадського формування « Полтавська січ», який містить відомості про мету створення цього формування, повноваження його членів, дозвіл на носіння та використання спецзасобів (гумових палиць, зброї, балаклав, інше).

Слідчим не встановлено, чи мали право члени вказаного формування на прохання фізичної особи порушувати недоторканість житла, а отже слідчий повинен був розглянути дії вказаних осіб і з точки зору вимог ст. 162 КК України.

Також не було встановлено, чи мали члени вказаного формування виконувати замовлення фізичної особи щодо вказаного спору, яким чином ОСОБА_6 звернулась до громадського формування «Полтавська січ», коли вона звернулась, письмово чи усно та чи передбачає таке звернення статут громадського формування формування.

Із відео запису події, яка відбулася 21.08.2015 року ( а.с. 68) убачається, що члени громадського формування були одягнути в спецодяг , військового зразку, були в балаклавах, з гумовими палицями , на деяких була надіта кобура , однак слідчим не були з`ясовані питання не тільки правомірності дій вказаних осіб, а і правомірності знаходження їх у балаклавах та чи відповідала форма одягу вказаних осіб статуту громадського формування, чи вони наділені правом носити та застосувати гумові палиці, зброю та виконувати замолвення фізичних осіб.

Із змісту типового статуту громадського формування з охорони громадського порядку , що затверджений постановою КМ України № 1872 від 20.12.2000 року убачається, що громадське формування таких повноважень немає.

Ч. 3 Типового статуту передбачено, що правовою основою діяльності формування є Конституція України ( 254к/96-ВР ), Закон України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону", інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, рішення місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування з питань охорони громадського порядку і державного кордону, боротьби з кримінальними та адміністративними правопорушеннями.

В любому випадку члени громадського об`єднання « Полтавська січ» при виселенні потерпілої із спірної квартири діяли всупереч Конституція України , КК України, ЦПК України, ЗУ « Про виконавче провадження» , Закон України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» їхні дії є незаконними та їм повинна бути надана відповідна кваліфікація.

Слідчим також не вирішене питання щодо наявності і в діях ОСОБА_6 ознак злочину, передбаченого ст.. 355, 356 КК України, оскільки вона маючи із потерпілою цивільно-правові відносини щодо оренди спірної квартири, не у визначений законом спосіб виселила останніх із квартири, звернувшись з цим питанням до громадського формування « Полтавська січ» , була присутня при виселенні та давала вказівка, щодо пошкодження вхідних дверей, хоча, як зазначає слідчий , не була власником квартири, а отже і власником дверей.

Згідно п.3 ч.1ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За нормами ст. 356 КК України, за ознаками якої здійснювалося досудове розслідування, кримінальним правопорушенням є самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що в поданій заяві про вчинення злочину заявник ОСОБА_4 посилалася на те, що 19 серпня 2015 року орендодавець квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 виганяла її з квартири, якою остання користувалася на правах оплатної оренди. При цьому в своїх поясненнях ОСОБА_4 вказувала, що невідомі особи представлялися працівниками міліції, були одягнуті в формений одяг, в балаклавах, мали при собі предмети, схожі на вогнепальну зброю, спецзасоби.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, слідчий послався на те, що в даному випадку не встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України по факту самоправства ОСОБА_6 та представників громадського формування з охорони порядку «Полтавська січ» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Враховуючи зміст заяви про вчинення злочину, на досудовому розслідуванні в межах даного кримінального провадження підлягали встановленню наступні обставини: чи дійсно мали місце дії, які вчинені самовільно, всупереч встановленому законом порядку; чи оспорюється правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб. За наявності відповідних дій підлягало встановленню наявність чи відсутність заподіяння такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам та причинного зв`язку між діями осіб та шкодою.

Враховуючи твердження представника заявника про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 КК України, підлягали також встановленню обставини наявності чи відсутності дій, направлених на примушування потерпілої до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань. При цьому зміст такого примушування складають дві взаємопов`язані дії: 1) вимога виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання; 2) погроза застосувати насильство, пошкодити чи знищити майно.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.

Дані вимоги закону слідчим у кримінальному провадженні не було дотримано.

Слідчому слід усунути розбіжності та встановити дату подій, з приводу яких звернулася ОСОБА_4 з заявою про вчинення кримінального правопорушення, оскільки в своїй заяві остання вказує, що події відбулися 19 серпня 2015 року, саме за фактом їх вчинення внесено дані до ЄРДР. В той же час постанова містить іншу дату подій 21 серпня 2015 року.

Також в обов`язковому порядку слід встановити, чи діяли ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за власною ініціативою, чи як представники громадського формування з охорони порядку «Полтавська січ» на виконання певних функцій по охороні порядку., якщо так , то на якій підставі.

В разі, якщо зазначені особи діями як представники громадського формування з охорони порядку «Полтавська січ», слід встановити, чи діяли останні в межах та в спосіб, визначений Конституцією та законами України, чи порушувала потерпіла громадський порядок, та саме яке порушення громадського порядку вони захищали, виселяючи потерпілу із квартири за проханням ОСОБА_6 ..

Встановити вказані обставини можливо шляхом витребування Статуту вказаного формування та його аналізу в частині мети створення такого формування та в частині повноважень, які надані членам такого формування, дозволів на носіння спецзасобів та спецодягу.

Тільки встановивши дані обставини, слідчий може прийняте обґрунтоване рішення щодо правомірності дій зазначених вище осіб.

На підставі викладеного, постанова слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області від 19.12.2016 року про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, як передчасна, а скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в цій частині підлягає до задоволення.

В силу норм ст. ст. 303-305 КПК України до компетенції слідчого судді не входить зобов`язання перекваліфікувати дії осіб.

Згідно норм ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги слідчий суддя може прийняти лише рішення про скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Тому в задоволенні вимог скарги щодо зобов`язання слідчого відновити досудове перекваліфікувати дії осіб слід відмовити.

Частиною 3 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 303 310, 372 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області від 19.12.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000051 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області від 19.12.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000051 відкритого 02.09.2015 року за ознаками ст.. 355 КК України

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1