П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України,
з вищою освітою, працюючого адміністратором у ФОП
« ОСОБА_12 », одруженого, який має неповнолітню
дитину 2005 року народження, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
ОСОБА_13 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Глушковичі Гомельської області,
громадянки України, з вищою освітою, вдови, працюючої
на посаді голови правління споживчого кооперативу «Наш
дім», проживаючої за адресою:
АДРЕСА_2 , зареєстрованої за адресою:
АДРЕСА_3 , раніше не судимої,
у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.27ч.2,15ч.2,191ч.5 та ст.ст.27ч.2, 28ч.2, 366ч.1 КК України,-
Органом досудового слідства ОСОБА_11 та ОСОБА_13 обвинувачуються в тому, що вони, діючи у якості виконавців, за попередньою змовою з ОСОБА_14 та іншими невстановленими слідством особами, під безпосереднім керівництвом ОСОБА_15 , виконавши усі дії, які були необхідні для доведення злочину до кінця, вчинили замах на заволодіння коштами з державного бюджету в сумі 9398749 гривень, шляхом зловживання службовим становищем, обіймаючи при цьому посаду директора ТОВ «В.І.К.-Україна», відповідно ОСОБА_11 в період часу з кінця 2006 року по 23 серпня 2007 року, а ОСОБА_13 в період часу з 23 серпня 2007 року по 26 лютого 2009 року, однак злочин не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, а також обвинувачуються в тому, що, будучи службовими особами вказаного товариства, виконуючи при цьому на підприємстві організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, в ході реалізації спільного злочинного плану, розробленого ОСОБА_15 та відомого всім учасникам злочинної групи, що був направлений на заволодіння коштами з державного бюджету, склали та використали ряд завідомо підроблених офіційних документів, за попередньою змовою групою осіб.
Заслухавши в ході судового розгляду справи показання підсудних ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , дослідивши показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , дослідивши матеріали кримінальної справи, обговоривши в судовому засіданні вищезазначене клопотання адвоката, вислухавши думку прокурора, який заперечив проти задоволення клопотання адвоката, посилаючись на те, що вказане адвокатом податкове повідомлення-рішення було скасоване не у зв`язку з неправильністю та незаконністю, а через відсутність обвинувального вироку щодо підсудних, що не може бути підставою для повернення даної кримінальної справи на додаткове розслідування, вислухавши думку підсудних ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які підтримали клопотання адвоката ОСОБА_10 , суд приходить до наступного.
Так, відповідно до вимог ст.22 КПК України прокурор, слідчий, особа, яка проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх, передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини справи, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також ті обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Згідно з положеннями ст.16-1 КПК України розгляд у судах справ відбувається на засадах змагальності. При розгляді справи в суді функції обвинувачення, захисту і вирішення справи не можуть покладатись на один і той же орган чи на одну і ту ж особу. Державне обвинувачення в суді здійснює прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом, обвинувачення здійснює потерпілий або його представник. Захист підсудного здійснює сам підсудний, його захисник або законний представник. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.
Відповідно до вимог ст.281 КПК України справа підлягає поверненню на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства, якщо ця неповнота не може бути усунута в судовому засіданні.
Так, в ході судового розгляду справи підсудний ОСОБА_11 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.27ч.2,15ч.2,191ч.5 та ст.ст.27ч.2, 28ч.2, 366ч.1 КК України не визнав та пояснив, що дійсно, приблизно у листопаді 2005 року він працював директором ТОВ «В.І.К.-Україна», при цьому до його обов`язків входило укладення договорів, контроль за діяльністю підприємства, також він мав право підпису документів підприємства та печатка підприємства знаходилась у нього. Як директор вказаного підприємства він займався виключно законною діяльністю, оформлюючи всі операції відповідно до законодавства. Ні з ким із зазначених органом досудового слідства осіб він у змову не вступав, злочинної діяльності не планував та не домовлявся про вчинення будь-яких злочинних дій, які йому інкримінуються. Крім того, зазначив, що всі обґрунтування, які були слідством покладені в основу його обвинувачення, були предметом ґрунтовного дослідження в судових інстанціях у справі про визнання податкових повідомлень-рішень винесених відносно ТОВ «В.І.К.-Україна» недійсними, зокрема Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року податкові повідомлення-рішення, які були прийняті в результаті проведених податковими органами перевірок ТОВ «В.І.К.-Україна», що в свою чергу стали основною підставою для порушення даної кримінальної справи, були визнані незаконними та скасовані, оскільки судом було встановлено правомірність господарської діяльності ТОВ «В.І.К.-Україна» та не виявлено жодних порушень податкового законодавства (т.31 а.с.107).
Підсудна ОСОБА_13 , будучи допитаною в судовому засіданні, також свою вину у вчиненні інкримінованих їй злочинів не визнала та зазначила, що працювала директором і засновником ТОВ «В.І.К.-Україна» з 23 серпня 2007 року, при цьому надала суду показання аналогічні за змістом показанням підсудного ОСОБА_11 щодо здійснення правомірної господарської діяльності ТОВ «В.І.К.-Україна», в тому числі і в частині щодо визнання вищезазначеним рішенням суду податкових повідомлень-рішень, що покладені в основу обвинувачення, незаконними з відповідним їх скасуванням (т.31 а.с.106).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та ОСОБА_20 показання з досліджуваних судом обставин надати не змогли, послались на свої показання в ході досудового слідства, які були оголошені в судовому засіданні, з яких вбачається, що вказаним свідкам обставини ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «В.І.К.-Україна», в тому числі обставини складання і підписання договорів, документів бухгалтерської та податкової звітності службовими особами підприємства за вказаних у обвинуваченні обставин, не відомі.
Із досліджених в судовому засіданні показань свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 та ОСОБА_32 вбачається, що останнім також обставини ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «В.І.К.-Україна», в тому числі обставини складання і підписання договорів, документів бухгалтерської та податкової звітності службовими особами підприємства за вказаних у обвинуваченні обставин, не відомі.
Із оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_26 вбачається, що останній, працюючи у ДПІ у Дніпровському районі м.Києва, повідомив обставини здійснення перевірки ТОВ «В.І.К.-Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, в ході якої були виявлені порушення чинного законодавства, за результатами якої було складено акт податкової перевірки №243/23-717-32770912 «Про результати позапланової документальної перевірки ТОВ «В.І.К.-Україна» з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за березень 2007 року від 16 січня 2008 року, зокрема, про порушення ТОВ «В.І.К.-Україна» вимог ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме про не підтвердження правомірності віднесення ТОВ «В.І.К.-Україна» сум до податкового кредиту за відсутності підтверджень господарських операцій, що призвело до фактичної несплати до Державного бюджету 9398749 гривень.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінальної справи висновки, викладені у вищезазначеному акті перевірки ДПІ у Дніпровському районі м.Києва №243/23-717-32770912 «Про результати позапланової документальної перевірки ТОВ «В.І.К.-Україна» з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за березень 2007 року від 16 січня 2008 року стали приводом та підставою для порушення даної кримінальної справи та пред`явлення обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.27ч.2,15ч.2,191ч.5 та ст.ст.27ч.2, 28ч.2, 366ч.1 КК України.
Твердження прокурора в судовому засіданні про те, що вказане адвокатом податкове повідомлення-рішення було скасоване не у зв`язку з неправильністю та незаконністю, а через відсутність обвинувального вироку щодо підсудних суд не приймає до уваги, оскільки воно є необґрунтованим.
Так, згідно даних вищезазначеної Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року, обставини, з яких здійснювалось досудове слідство у даній кримінальній справі, що покладені слідством в основу обвинувачення, були предметом ґрунтовного дослідження Київським апеляційним адміністративним судом, яким було встановлено реальність господарських операцій ТОВ «В.І.К.-Україна» та визнано, що на момент проведення перевірки у ТОВ «В.І.К.-Україна» були наявні всі необхідні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до податкового кредиту сум, сплачених іншою стороною у складі вартості товарів та послуг та які свідчать, що зобов`язання за договорами виконувались сторонами у повному обсязі.
Крім того, судом було констатовано, що якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем сум бюджетного відшкодування. Також, платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства, тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.
Також, згідно мотивів вищезазначеної постанови суду, так само і відсутність контрагента за юридичною адресою чи факт порушення кримінальної справи відносно його службових осіб не може бути підставою для відмови у праві платника податку формування податкового кредиту.
Разом з тим, судом було вказано на відсутність доказів, які б вказували на те, що позивач ТОВ «В.І.К.-Україна» діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентом певних порушень законодавства при веденні господарської діяльності.
Крім того, під час досудового слідства та додаткового розслідування також було допущено ряд порушень кримінально-процесуального закону України, які перешкоджають повному, всебічному та об`єктивному судовому розгляду.
Так, із матеріалів кримінальної справи вбачається, що постановою попереднього розгляду Дніпровського районного суду м.Києва від 22 квітня 2010 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_11 було направлено на додаткове розслідування у зв`язку з порушенням права обвинуваченого на захист та порушеннями норм кримінально-процесуального закону України, які перешкоджали призначенню справи до судового розгляду (т.26 а.с.108-113).
Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду м.Києва від 16 серпня 2010 року вищезазначену постанову попереднього розгляду Дніпровського районного суду м.Києва було залишено без змін в частині прийнятого судом рішення про необхідність направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, в тому числі вказано на порушення органом досудового слідства вимог ст.26 КПК України про виділення в окреме провадження матеріалів справи щодо організатора та інших учасників інкримінованих ОСОБА_11 дій (т.26 а.с.130-135).
У зв`язку невиконанням в ході додаткового розслідування постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 22 квітня 2010 року та ухвали Апеляційного суду м.Києва від 16 серпня 2010 року дану кримінальну справу щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_13 постановою попереднього розгляду Дніпровського районного суду м.Києва від 30 червня 2011 року (т.29 а.с.132-139) було повторно направлено на додаткове розслідування з вказівкою на ряд порушень кримінально-процесуального закону та неконкретність пред`явленого останнім обвинувачення, разом з тим вказана постанова суду була скасована ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 19 вересня 2011 року (т.29 а.с.155-157) з поверненням справи на новий попередній розгляд в тому ж складі суду.
Однак, допущені під час проведення додаткового розслідування органом досудового слідства істотні порушення норм кримінально-процесуального закону України, перешкоджають повному, всебічному та об`єктивному судовому розгляду.
Зокрема, до істотних порушень кримінально-процесуального закону згідно зі ст.370 КПК України відноситься порушення права обвинуваченого на захист.
Крім того, слідчий під час проведення додаткового розслідування, прийнявши справу до свого провадження 06 вересня 2010 року, після вирішення питання про продовження строків досудового слідства до 9 місяців (т.28 а.с.81-95), які були продовжені 23 вересня 2010 року в рамках зупиненої кримінальної справи (т.28 а.с.96), відновивши досудове слідство відповідною постановою 24 вересня 2010 року (т.28 а.с.97), не провів взагалі жодної слідчої дії по справі, в тому числі спрямованої на виконання вказівок суду, викладених в постанові Дніпровського районного суду м.Києва від 22 квітня 2010 року та в ухвалі Апеляційного суду м.Києва від 16 серпня 2010 року, після чого 13 жовтня 2010 року та 15 жовтня 2010 року оголосив обвинуваченим відповідно ОСОБА_13 та ОСОБА_11 про закінчення досудового слідства (т.28 а.с.98, 102).
Більш того, після прийняття кримінальної справи слідчим до свого провадження 06 вересня 2010 року та об`єднання кримінальної справи щодо ОСОБА_11 з кримінально справою щодо ОСОБА_34 , ОСОБА_11 під час додаткового розслідування не був притягнутий відповідною постановою слідчого як обвинувачений у справі та останньому так і не пред`являлось кінцеве обвинувачення, при цьому під час додаткового розслідування ОСОБА_11 навіть не був допитаний у справі як обвинувачений, у зв`язку з чим був позбавлений можливості дати пояснення по суті справи та викласти свої доводи в обгрунтування захисту, що є порушенням права на захист обвинуваченого ОСОБА_11 .
Крім того, органом досудового слідства також було порушено право на захист обвинуваченої ОСОБА_13 , а саме слідчим не виконані вимоги ст.ст. 221 КПК України.
Відповідно до вимог ст.223 КПК України, обвинувальний висновок по справі слідчий складає після закінчення слідства і виконання вимог ст.ст.217-222 КПК України.
Поряд з цим, згідно з положеннями ст.221 КПК України обвинувачений та його захисник при ознайомленні з матеріалами кримінальної справи можуть заявити усні або письмові клопотання про доповнення досудового слідства, зміну кваліфікації злочину і закриття справи, які слідчий зобов`язаний своєчасно розглянути.
Як вбачається з даних протоколу про ознайомлення обвинуваченої ОСОБА_13 з матеріалами кримінальної справи, остання при виконанні вимог ст.220 КПК України, закінчивши 25 січня 2011 року ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, в порядку ст.221 КПК України заявила клопотання про закриття кримінальної справи щодо неї на підставі ст.6п.2 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину (т.28 а.с.141).
Однак, вищезазначене клопотання обвинуваченої ОСОБА_13 , яке було занесене до протоколу про ознайомлення обвинуваченої з матеріалами кримінальної справи, залишилось не розглянутим слідчим, який не виконавши вимог ст.221 КПК України, склав обвинувальний висновок та направив справу прокурору в порядку ст.225 КПК України.
Враховуючи, що відповідно до вимог кримінально-процесуального закону України, розгляд і розв`язання слідчим клопотань обвинуваченого та його захисника є важливим засобом забезпечення як права обвинуваченого на захист, так і повноти, всебічності й об`єктивності слідства, суд приходить до висновку, що порушення органом досудового слідства вимог ст.221 КПК України призвело до порушення права захист обвинуваченої, що є істотним порушенням процесуального закону.
Також, слід зазначити, що як обвинувачена ОСОБА_13 , так і обвинувачений ОСОБА_11 при оголошенні їм про закінчення досудового слідства виявили бажання ознайомлюватись з матеріалами справи в присутності своїх захисників, що знайшло відображення у відповідних протоколах (т.28 а.с.98, 102), однак слідчий, незважаючи на це проводив ознайомлення обвинувачених та їх захисників зі справою окремо один від одного, про що свідчать графіки ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, які наявні у справі (т.28 а.с.99, 140, 146, 177-178).
Крім того, в порушення вимог ч.2 ст.220 КПК України протоколи пред`явлення обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_11 матеріалів досудового слідства не підписані захисниками, які брали участь у справі (т.28 а.с.141, 145).
Разом з тим, вивченням матеріалів кримінальної справи встановлено, що під час проведення досудового слідства органом досудового слідства не виконані в повному об`ємі слідчі дії, які суттєво впливають на виконання вимог ст.22 КПК України і перешкоджають об`єктивному, повному та всебічному розгляду справи та прийняттю правильного рішення по справі.
Зокрема, за наявності в матеріалах справи клопотання обвинуваченої ОСОБА_13 , в якому вона наводила доводи на свій захист на спростування обвинувачення, посилаючись в обгрунтування своїх доводів на необхідність проведення по справі очних ставок між нею та іншими обвинуваченими і свідками по справі (т.27 а.с.125-126), слідчий, задовольнивши клопотання обвинуваченої ОСОБА_13 в цій частині та пославшись в своїй постанові на те, що очні ставки між усіма учасниками процесу буде проведено згідно графіку проведення слідчих дій (т.27 а.с.128), так і не вжив заходів до виконання своєї постанови, оскільки очні ставки з іншим обвинуваченим та свідками по справі не проводив, та не перевірив доводи обвинуваченої ОСОБА_13 , наведені нею на свій захист, що також порушує право на захист останньої та істотно впливає на виконання вимог ст.22 КПК України по всебічному, повному та об`єктивному дослідженню обставин, що покладається на прокурора, слідчого і особу, яка провадить дізнання, а не на суд.
В матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про неможливість виконання органом досудового слідства таких слідчих дій, як очні ставки між обвинуваченими та свідками по справі. Крім того, слідчий, незважаючи на вказівку зазначену в ухвалі Апеляційного суду м.Києва від 16 серпня 2010 року, яка підлягає обов`язковому виконанню, про порушення вимог ст.26 КПК України та необгрунтоване виділенням в окреме провадження матеріалів справи щодо організатора та інших учасників інкримінованих ОСОБА_11 дій (т.1 а.с.76-77), не вжив заходів під час додаткового розслідування для виконання вказівки суду щодо необхідності активізації розшуку інших осіб, щодо яких прийняті рішення про порушення кримінальних справ за фактами, інкримінованими ОСОБА_11 та вирішення питання про об`єднання кримінальних справ в одному провадженні.
Із матеріалів кримінальної справи вбачається, що під час додаткового розслідування взагалі будь-які слідчі дії та оперативно-розшукові заходи по розшуку організатора та інших учасників інкримінованих ОСОБА_11 дій у даній кримінальній справі не проводились.
Виділення слідчим в порушення вимог ст.26 КПК України в окреме провадження матеріалів справи щодо організатора та інших учасників інкримінованих ОСОБА_11 та ОСОБА_13 дій негативно відображається на всебічності, повноті та об`єктивності дослідження і вирішення справи, оскільки відсутність вказаних осіб при розгляді справи по суті істотно ускладнює встановлення істини по справі, а в разі їх встановлення і виклику до суду при розгляді справи щодо ОСОБА_11 і ОСОБА_13 для дачі пояснень у статусі свідків також істотно обмежить права і вказаних осіб у судовому процесі.
Крім того, із матеріалів кримінальної справи та змісту обвинувального висновку вбачається, що органом досудового слідства неконкретно пред`явлено обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .
Так, згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні замаху на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах та у службовому підробленні, яке виразилось у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, іншому підробленні документів, складанні та видачі завідомо неправдивих документів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Однак, із змісту обвинувального висновку вбачається, що орган досудового слідства, посилаючись на фактичне виконання ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , в різний період часу, повноважень службової особи, а саме директора ТОВ «В.І.К.-Україна», не зазначив в формулюванні обвинувачення в чому саме полягали дії ОСОБА_11 та ОСОБА_13 по фактичному здійсненню ними повноважень директора ТОВ «В.І.К.-Україна», зловживаючи якими останні вчинили замах на заволодіння чужим майном.
Крім того, органом досудового слідства неконкретно пред`явлено обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст.27ч.2, 28ч.2, 366ч.1 КК України, оскільки в обвинувальному висновку не зазначено в чому саме полягали дії кожного з обвинувачених по іншому підробленню документів, крім того органом досудового слідства дії ОСОБА_11 та ОСОБА_13 кваліфіковані як вчинені за попередньою змовою групою осіб, тобто за кваліфікуючою ознакою, яка взагалі не передбачена диспозицією ч.1 ст.366 КК України.
Посилання ж в цій частині пред`явленого обвинувачення на ч.2 ст.28 КК України при кваліфікації дій обвинувачених є необгрунтованим, оскільки вказаною нормою загальної частини Кримінального кодексу України визначено просту форму співучасті, яка передбачає співвиконавство злочину за попередньою змовою двох і більше осіб про спільне його виконання.
За відсутності такої кваліфікуючої ознаки, прямо передбаченої диспозицією статті кримінального кодексу України вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб може бути визнано обставиною, яка обтяжує покарання.
Невідповідність обвинувального висновку вимогам КПК України є обставиною, що згідно зі ст.237 КПК України також перешкоджає повному, всебічному та об`єктивному розгляду справи, оскільки саме обвинувальний висновок є основним документом, у якому формулюється обвинувачення і який визначає предмет судового слідства та межі розгляду справи.
В судовому засіданні, в ході судового слідства прокурор мав можливість скористатись, передбаченим законом правом зміни обвинувачення в суді, разом з тим послався на відсутність підстав для зміни обвинувачення прокурором в суді.
Враховуючи, що судом були вичерпані передбачені процесуальним законом можливості перевірки зібраних досудовим слідством доказів по справі на підтвердження доведеності винності ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та встановлених органом досудового слідства суперечливих фактичних даних, а наявні в матеріалах справи суперечності та неправильності потребують додаткової перевірки, що істотно впливає на повноту і всебічність судового розгляду, суд приходить до висновку про необхідність направлення даної кримінальної справи на додаткове розслідування, у зв`язку з невиконанням органом досудового слідства вимог ст.22 КПК України по всебічному, повному і об`єктивному дослідженню обставин справи, що покладається саме на прокурора, слідчого, особу, яка проводить дізнання, а не на суд.
В ході додаткового розслідування необхідно провести відповідні слідчі дії для повного з`ясування та перевірки обставин, зазначених в мотивувальній частині даної постанови для усунення суперечностей та допущеної неповноти і порушень кримінально-процесуального закону.
Дана неповнота проведеного досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні з урахуванням специфіки процесуальної форми судового розгляду.
Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст.ст.22, 296, 281 КПК України (в редакції 1960 року), суд,-
клопотання адвоката ОСОБА_10 про направлення кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.27ч.2,15ч.2,191ч.5 та ст.ст.27ч.2, 28ч.2, 366ч.1 КК України для проведення додаткового розслідування - задовольнити.
Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.27ч.2,15ч.2,191ч.5 та ст.ст.27ч.2, 28ч.2, 366ч.1 КК України, направити прокурору м.Києва для організації проведення додаткового розслідування, в ході якого усунути неповноту та неправильність досудового слідства та виконати дії, зазначені в мотивувальній частині даної постанови.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання - залишити без зміни.
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва протягом 7 діб.
Суддя: