АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0014670 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нікольське, Ємельяновського району, Красноярського краю РФ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
17.05.2007р. Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ст.186 ч.2 КК України до 4-х років позбавлення волі, 13.02.2014р. Оболонським районним судом м.Києва за ст.185 ч.3 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі, звільнився 27.05.2014р. на підставі ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014р.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3-х (трьох ) років 6-ти (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 визначено обчислювати з 29 лютого 2016 року.

Зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме строк його тримання під вартою як запобіжний захід з 29 лютого 2016 року по 31 березня 2017 року, виходячи з співвідношення одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі відповідно до ст.72 ч.5 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та його особі внаслідок суворості та призначити йому більш м`яке покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано наявності на його утриманні малолітньої дитини, 2016 року народження. Крім того зазначає, що відбуваючи призначене судом першої інстанції покарання позбавлений можливості відшкодування потерпілим шкоди.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Як установив суд, 09 грудня 2015 року близько 09.00 години ОСОБА_5 , знаходячись по АДРЕСА_3 , з метою повторного таємного викрадення чужого майна з проникненням у житло, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , за допомогою викрутки зламав циліндровий механізм сувального замка вхідних дверей квартири, проник до зазначеної кватири, звідки повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_7 , загальною вартістю 3000 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Крім того, 11 лютого 2017 року близько 12.00 години ОСОБА_5 , знаходячись по АДРЕСА_5 , з метою повторного таємного викрадення чужого майна з проникненням у житло, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_6 , за допомогою викрутки зламав циліндровий механізм сувального замка вхідних дверей квартири, проник до вказаної кватири, звідки повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , загальною вартістю 18549грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

29 лютого 2016 року близько 12.00 години ОСОБА_5 , знаходячись по АДРЕСА_7 , з метою повторного таємного викрадення чужого майна з проникненням у житло, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_8 , за допомогою викрутки зламав циліндровий механізм сувального замка вхідних дверей квартири, проник до вказаної квартири, звідки повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , загальною вартістю 15437грн. 24 коп., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 в таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, за ч.3 ст.185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувалися також і обвинуваченим.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК Українине є предметом апеляційного розгляду.

Дії ОСОБА_5 за вказаними ознаками вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
Доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання враховано пом`якшуючу покарання обставину, а саме щире каяття, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, його вік, сімейні, обставини, наявність малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, вид та вартість викраденого майна, повернення викраденого майна потерпілій ОСОБА_9 , поверненя частини викраденого майна потерпілій ОСОБА_8 , відшкодування матеріальної шкоди частково потерпілій ОСОБА_7 , тобто обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65, 71 КК України, воно за видом та розміром відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_5 колегія суддів, не убачає.
Крім того слід зазначити, що у зв`язку з набранням 24.12.2015 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та внесенням змін у ст. 72 КК України колегія суддів вважає необхідним зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 29 лютого 2016 року по день набрання вироку суду законної сили, тобто до дня постановлення рішення Апеляційним судом міста Києва.

Враховуючи те, що у вироку суд зарахував строк попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання ОСОБА_5 з 29 лютого 2016 року по 31 березня 2017 року, а не по дату набрання вироку законної сили, тому в цій частині вирок суду слід змінити.
Інших істотних порушень вимог КПК України, які б були підставами для скасування чи зміни вироку суду не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 425, 426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 змінити в порядку ч.2 ст.404 КПК України в частині застосування ч.5 ст.72 КК України щодо обчислення строку відбування покарання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК Українизарахувати ОСОБА_5 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 лютого 2016 року по день набрання вироку суду законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3