Справа №481/729/16-к 27.02.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000362 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 3 листопада 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колоски, Джанкойського району, АР Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 .
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вироку Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.11.2016р. змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п.2 ч.2 ст.76 КК України додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В інший частині вирок залишити без змін.
Короткий зміст вироку.
Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.11.2016р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки за умови, що засуджений не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки , передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та клопотання.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності вини засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України.

Вказує, що відповідно до положень ч.2 ст.76 КК України (в редакції Закону України №1492-VIII від 07.09.2016р) на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти певні обов`язки, перелічені в даній статті, зміни до якої набули чинності 08.10.2016р.

Зазначає, що судом неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність, що стосується обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, та органів нагляду за вказаною особою, у зв`язку з чим, апелянт вважає, що вирок стосовно ОСОБА_6 підлягає зміні.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області встановлено, 14.06.2016 року близько 22:00 години обвинувачений ОСОБА_6 з метою викрадення чужого майна, перелізши через дерев`яну хвіртку огорожі проник на територію господарського подвір`я по АДРЕСА_1 , яке належить потерпілій ОСОБА_8 . Вилізши на дах сараю обвинувачений ОСОБА_6 звідти перейшов на дах житлового будинку і відігнувши металевий цвях дверцят, проник до горища будинку. Знаходячись на горищі будинку обвинувачений ОСОБА_6 виявив моток алюмінієвого дроту, який вирішив викрасти. Взявши моток алюмінієвого дроту обвинувачений ОСОБА_6 через двері викинув його на землю. Коли і сам обвинувачений зліз з горища то був помічений потерпілою ОСОБА_8 , яка в цей час вийшла на подвір`я. Не бажаючи бути упізнаним, обвинувачений ОСОБА_6 натягнув на голову одну полу жакета та відкрито схопив моток алюмінієвого дроту, який в цей час намагалась забрати потерпіла, і втік від потерпілої ОСОБА_8 через городи. Викраденим мотком алюмінієвого дроту обвинувачений розпорядився на власний розсуд, завдавши своїми діями потерпілій ОСОБА_8 матеріальні збитки на суму 422 грн 75 коп.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ), вчинене з проникненням у приміщення.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, пом`якшуючи обставини справи, а саме визнання ОСОБА_6 своєї вини, щиросердне розкаяння у вчиненому, відшкодування збитків. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим суд врахував особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога із синдромом залежності від алкоголю.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, та звільнив його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений доказами, перевіреними судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому суд першої інстанції допитав обвинуваченого, дослідив характеризуючі обвинуваченого матеріали і з урахуванням повного визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, судом в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, за доцільністю не проводилось дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.
На підставі викладеного колегія суддів відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст. 349 КПК України докази не досліджувались та апелянтом не оскаржуються.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у скоєному, відшкодував шкоду потерпілій, характеризується негативно, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває, проте перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері.

Таким чином, суд врахував всі пом`якшуючі покарання обставини, та дані про особу обвинуваченого та обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк із застосуванням до нього положень ст.75КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Разом з тим, доводи прокурора про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність, при застосуванні вимог ст.76 КК України є слушними.
Законом України від 07.09.2016 № 1492 VIII «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016р., ст. 76 КК України викладено в новій редакції та п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016) передбачено, що суд, у разі звільнення від відбування покаранням, покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, на осіб звільнених від відбування покарання, суд може додатково покласти і обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Однак, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 та звільняючи його від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд першої інстанції зазначив орган по здійсненню нагляду за поведінкою особи, звільненої від відбування покарання з випробуванням - кримінально виконавчу інспекцію, що суперечить вимогам кримінального закону, який діяв на момент постановлення вироку .

Прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність що стосується як обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, так і органу нагляду за вказаною особою.

З аналізу зазначених вище норм слідує, що закон України про кримінальну відповідальність, а саме нова редакція ст. 76 КК України від 07.09.2016р. погіршує становище засудженого. Відповідно до вимог ст.5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи,не має зворотної дії в часі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.11.2016 року ОСОБА_6 засуджений за кримінальне правопорушення, яке він вчинив 14.06.2016 року, тобто до дня набрання Законом України від 07.09.2016 року № 1492 VIII чинності, а тому її положення не можуть бути застосовані, оскільки погіршують становище обвинуваченого. Тому доводи прокурора щодо необхідності покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016р. не підлягають задоволенню.

Водночас є слушними доводи прокурора в частині неправильного зазначення судом органу, який повинен здійснювати нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробування. Оскільки, станом на день ухвалення вироку, контроль за поведінкою засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації, а не кримінально виконавчою інспекцією.

Отже, суд 1 інстанції ухвалюючи стосовно ОСОБА_6 вирок неправильно застосовував закон України про кримінальну відповідальність (ст.76 КК України), зазначивши у вироку орган, який повинен здійснювати нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням кримінально виконавчу інспекцію, тому апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначення органу по здійсненню нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, на підставі положень п.4 ч.1 ст. 409, ст.. 413 КПК України, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405,407,409, 413 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 3 листопада 2016 року, стосовно ОСОБА_6 - змінити в частині застосування ст.. 76 КК України, зазначивши про зміну органу по здійсненню нагляду за особами звільненими від відбування покарання з випробуванням, вказавши орган з питань пробації, замість кримінально виконавчої інспекції.

В іншій частині вказаний вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді