АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2459/16 Справа № 205/5830/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002686 від 17 червня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора що приймала участь в суді першої інстанції ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2016 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1. вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2011 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;
2. вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року за ст.ст. 198, 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, звільненого 01 серпня 2015 року по відбуттю строку покарання;
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2016 року:

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за те, що16 червня 2016 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_3 та реалізуючи свій злочинний умисел, через паркан перебрався на територію вказаного домоволодіння, звідки, діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_9 , - алюмінієвий бідон та алюмінієве корито, на загальну суму 1061, 67 грн., після чого з викраденим з місця злочину зник.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2016 року скасувати та ухвали новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
Прокурор вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Прокурор зазначає, що орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_7 за частиною ч. 3 ст.185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинена повторно.
На думку прокурора, суд необгрунтовано змінив кваліфікацію вчинених ОСОБА_7 дій з ч. 3 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України, посилаючись на те, що така кваліфікація як «вчинення злочину з проникненням у сховище» не знаходить свого об`єктивного підтвердження, оскільки територія домоволодіння загалом не є спеціальним місцем, призначеним для тимчасового або постійного зберігання матеріальних цінностей, та не підпадає під ознаки сховища, - що було би підставою для кваліфікації дій винної особи за ч.3 ст.185 КК України.
Прокурор зазначає що крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, передбачає визначення, по-перше, ознак «житло», «інше приміщення», «сховище»; по-друге, ознак «проникнення». Тільки сукупність цих ознак дає можливість кваліфікувати крадіжку за ч.3 ст. 185 КК України.
Разом з тим, слід враховувати, що «сховище» поняття широке та ним може бути будь-яке місце, яке призначене для постійного чи тимчасово зберігання майна і має засоби охорони від доступу сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо).
Під проникненням у сховище розуміється незаконне вторгнення до нього будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; обманним шляхом; з використанням підроблених документів тощо).
Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.
Аналізуючи докази, зібрані в ході досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 16.06.2016 підійшов до домоволодіння АДРЕСА_3 , котре належить ОСОБА_9 , де реалізуючи свій злочинний умисел, повторно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для інших осіб, ОСОБА_7 за допомогою фізичного зусилля, переліз через паркан вищевказаного домоволодіння, тим самим незаконно проник до сховища, яке належить потерпілому. Оглядом місця події від 01.07.2016 за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що територія домоволодіння огороджена по всьому периметру парканом, вхід здійснюється через металеву хвіртку.
Вищезазначене свідчить, що ОСОБА_7 на територію домоволодіння проник не законно, територія домоволодіння має засоби охорони, а саме огорожу, тобто підпадає під ознаки сховища, тому дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати саме за ч.3 ст.185 КК України.
Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора яка просила задовольнити апеляційну скаргу та перекваліфікувати дії обвинуваченого,думку обвинуваченого який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 458 КПК висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права , викладений у його постанові,прийнятий за результатом розгляду справи, є обов`язковим у тому числі для судів, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідності із судовим рішенням ВСУ.
Для правозастосування ч.3 ст. 185 КК України, колегія суддів виходить з висновків Верховного Суду України, які знайшли своє відображення у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року № 5-33 кс 12.

Логіко-граматичне тлумачення формулювання (словосполучення) «крадіжка, поєднана з проникненням у сховище» дає підстави вважати, що під проникненням до будь-якого приміщення слід розуміти: а) фізичне входження, потрапляння до нього з метою заволодіння майном, що знаходиться у ньому; б) доступ до майна, що знаходиться у сховищі, будь-яким способом (без фізичного входження до нього), який дає змогу заволодіти таким майном, вилучити його із приміщення.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне, недозволене, протиправне потрапляння (входження) до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншої охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища.

Свій висновок про відсутність у діях ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки проникнення у сховище, суд апеляційної інстанції інстанції мотивував тим, що згідно з частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України заволодіння чужим майном шляхом проникнення, зокрема, у сховище чи інше приміщення, передбачає, що винна особа для реалізації свого корисливого мотиву, долаючи перешкоди або безперешкодно, таємно безпосередньо вторгається (потрапляє) всередину цього сховища, або ж досягає задуманого за допомогою різних способів, які дозволяють викрасти майно з приміщення без входу до нього. На думку колегії суддів обвинувачений не вдавався до зазначених дій, а використав можливість незаконного привласнення чужого майна, потрапивши на територію домовладіння хоча і через паркан.
Разом з тим, колегія суддів , проаналізувавши рішення Верховного Суду України , враховуючи наведений у рішенні Семантичний зміст цього терміну такий: сховище приміщення, споруда для зберігання чого-небудь. Юридичний зміст сховища дещо відрізнятиметься від його філологічного наповнення. Так, необхідно врахувати, що для зберігання габаритного майна, зберігання великої кількості майна та й у інших випадках, поміщення його у якісь споруди чи на склади фізично неможливо або економічно невигідно. Зберігання майна не завжди здійснюється на земельній ділянці.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження домоволодіння потерпілого було огороджено парканом, але не встановлено об`єктивних даних,що саме територія домовладіння являється сховищем для зберігання матеріальних цінностей,а тільки те, що вказана територія для обслуговування домовладіння була огороджена парканом не може відносити її до поняття« сховище».
Наведене свідчить про те,що колегія суддів не може погодитись з доводами прокурора, що територія домоволодіння потерпілого, підпадає під кваліфікацію "сховище",тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність кваліфікуючої ознаки « проникнення у сховище» та з огляду на скоєне правильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме ч.2 ст. 185 КК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни , скасування вироку, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора яка приймала участь в суді першої інстанції ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2016 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді апеляційного суду:
----------------------- ----------------------- ----------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3