Ухвала
іменем україни
29 серпня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги захисника засудженої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000449, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянки України, уродженки с. Рясне
Яворівського району Львівської області,
яка мешкає у АДРЕСА_1 ,
такої, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженої ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
Зазначеним вироком суду першої інстанції, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 382 КК до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 грн.
Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати зазначені судові рішення, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що вирок ґрунтується на недопустимих доказах отриманих внаслідок порушення прав людини, а також на доказах, які не підтверджують прямо чи опосередковано існування обставин, що підлягають доказуванню. Зазначає про те, що суд не звернув уваги на такі обставини, як: відкриття виконавчого провадження по виконанню ухвали Господарського суду Львівської області від 23 серпня 2013 року здійснювалося вже після прийняття рішення по суті справи, яким обмежувався термін дії зборони, встановлений вказаною ухвалою суду; акт державного виконавця від 03 березня 2014 року був складений з порушенням Інструкції з організації примусового виконання рішень, тобто без відповідного підпису начальника Галицького ВДВС ОСОБА_8 , який був присутній при його складенні і доводив до відома ОСОБА_5 резолютивну частину рішення про заборону здійснення підприємницької діяльності у приміщенні ТОВ «Агат», а також через відсутність відповідної постанови про утворення виконавчої групи; свідки, які залучалися в якості понятих, не змогли в суді пояснити у чому полягала діяльність, яку здійснювала ОСОБА_5 , оскільки у їх присутності факту купівлі-продажу товару вони не підтвердили, а свідок ОСОБА_8 взагалі повідомив суду, що не пам`ятає обставин за яких він зустрічався з обвинуваченою. Крім того, договори консигнації, накладні та рахунки, покладені в основу обвинувачення ОСОБА_5 , підтверджують лише факт здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_5 , а не ТОВ «Агат», яка при цьому здійснювала свою підприємницьку діяльність у приміщенні ТОВ «Агат», оскільки володіла у ньому на праві приватної власності двома кімнатами, де здійснювати підприємницьку діяльність їй заборонено не було. Зазначає, про невідповідність судових рішень вимогам статей 370, 374, 419 КПК. Вказує на формальний підхід з боку апеляційного суду при перевірці доводів апеляційної скарги сторони захисту та порушення вимог статті 404 КПК у зв`язку з безпідставною відмовою у повторному дослідженні доказів, допустимість та правильність дослідження яких, ставилася під сумнів.
Прокурор у касаційній скарзі порушує питання про перевірку ухвали апеляційного суду, яку просить скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 419 КПК. Зазначає про відсутність в оскаржуваному судовому рішенні переконливих аргументів на спростування доводів апеляційної скарги захисника з приводу відсутності в діях обвинуваченої ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , будучи повідомленою20 січня 2014 року про зміст та попередженою про кримінальну відповідальність за невиконання або ухилення від виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 23 серпня 2013 року № 914/3074/13, якою заборонено будь-яким суб`єктам господарювання проводити (здійснювати) будь-яку підприємницьку діяльність у 32/100 частках приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 , співвласником якого є ТзОВ «Агат», вказану ухвалу суду не виконала і у період з 20 січня по 02 червня 2014 року продовжила здійснювати підприємницьку діяльність у вищезазначеному приміщенні.
Також, ОСОБА_5 , будучи повідомленою 03 березня 2014 року про зміст та попередженою про кримінальну відповідальність за невиконання або ухилення від виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2014 року № 914/4854/13, якою заборонено директору ТзОВ «Агат» - ОСОБА_5 проводити (здійснювати) будь-яку підприємницьку діяльність, що не пов`язана із статутною діяльністю товариства, а також ФОП ОСОБА_5 проводити (здійснювати) будь-яку підприємницьку діяльність у нежитлових приміщеннях, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме XII 5,3 кв.м., VII9,1 кв.м., IX 1,9 кв.м., VII 0,8 кв.м., Х 1,8 кв.м. та VI(торговий зал) 29,4 кв.м., співвласником якого є ТзОВ «Агат», вказану ухвалу суду не виконала і у період з 03 березня по 02 червня 2014 року продовжила здійснювати підприємницьку діяльність у вищезазначеному приміщенні.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої на підтримку касаційних скарг, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційна скарга захисника частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
Судове рішення апеляційного суду повинно відповідати передбаченим ст. 370 КПК вимогам законності, обґрунтованості і вмотивованості. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК, в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.
Усі доводи, що містяться в апеляційних скаргах, мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів з тим, щоб жоден з них не залишився нерозглянутим.
Наведених вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав апеляційну скаргу, в якій, із наведенням відповідних обґрунтувань, просив його скасувати.
При цьому захисник наполягав на тому, що докази покладені в основу обвинувального вироку є неналежними та недопустимими, оскільки отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню. Наполягав на повторному дослідженні доказів та закритті кримінального провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Зокрема захисник акцентував увагу на необхідності дослідження ухвал Господарського суду Львівської області, невиконання яких інкримінувалося ОСОБА_5 , з метою встановлення суб`єктів та строку дії заборони; матеріалів виконавчих проваджень, в межах яких, на думку захисника, проводилися незаконні виконавчі дії, а також договорів консигнації, накладних тощо. Також захисник, ставив під сумнів правильність складання виконавчих документів та повноважень державних виконавців. Оспорював достовірність викладених у вироку суду першої інстанції показань свідків.
Апеляційний суд відмовив захиснику у задоволенні апеляційної скарги, однак жодного аналізу фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та мотивів своєї відмови в рішенні не навів. В ухвалі суд не дав вичерпних відповідей стосовно всіх тверджень захисника, а також ретельно не проаналізував і не зіставив усіх доказів, на які посилалася сторона захисту.
Погоджуючись із висновками місцевого суду з приводу доведеності винуватості ОСОБА_5 і допустимості доказів, покладених в основу обвинувачення, апеляційний суд обмежився лише перерахунком доказів наведених у вироку, взагалі не розкривши їх змісту. Висновки про належність оцінки доказів, відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та правильності кваліфікації дій засудженої сформульовані загальними фразами.
Також, в ухвалі апеляційного суду не викладено належного мотивування власних висновків про доведеність обвинувачення, які би ґрунтувалися на аналізі доводів апеляційної скарги захисника, їх співставленні з висновками районного суду та зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Разом з тим, за наявності приводу та можливості, апеляційний суд не дослідив безпосередньо всіх доказів у їх сукупності і не надав їм власної оцінки з точки зору належності, допустимості та достовірності, як це передбачено приписами ст. 94 КПК, чим порушив одну з основних засад кримінального провадження визначену у статтях 7, 23 КПК безпосередності дослідження показань, речей і документів.
Про необхідність дотримання принципу безпосередності дослідження доказів при розгляді кримінального провадження наголошував Верховний Суд України в своїй постанові від 21 січня 2016 року, врахування висновків якого згідно з вимогами ч. 1 ст. 458 КПК є обов`язковим. Відповідно до вказаного рішення, ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом.
Наведене свідчить про те, що ухвалу суду апеляційної інстанції відповідно до статей 370, 419 КПК не може бути визнано законною і обґрунтованою і, згідно з частиною першою статті 412 КПК, вона підлягає скасуванню.
З огляду на зазначене, рішення суду апеляційної інстанції скасовується на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК із призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази надані сторонами, перевірити інші доводи, викладені у апеляційній та касаційній скаргах захисника, й відповідно до вимог ст. 370 КПК ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись статями433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції задовольнити.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3