АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1815/16 Справа № 179/1478/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000508, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

Встановила:

В апеляційний скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується з вироком суду першої інстанції через неповноту судового розгляду та просить змінити вирок в частині визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 125 КК України. Посилається на те, що суд не взяв до уваги те, що під час досудового розслідування не було дотримано порядок дослідження огляду трупа, що викликає сумніви в достовірності зібраних даних про обставини кримінального провадження та їх допустимості, як доказів. Вказує на те, що із показів потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що після огляду трупа ОСОБА_10 05 червня 2013 року на території ферми йому дозволили забрати труп брата і наступного дня доставити до Петриківського моргу для проведення його дослідження. Зазначає, що протокол огляду трупа від 05 червня 2013 року містить виправлення. Крім того, огляд трупа від 06 червня 2013 року слідчий провів з 12.30 год. до 13.00 год., тобто вже під час проведення судово-медичним експертом дослідження трупа, яке розпочалось зі слів допитаного ОСОБА_11 о 08 годині 25 хвилин, що підтверджується висновком експерта № 73Е. Звертає увагу на те, що суд не допитав свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить вирок суду що ОСОБА_6 змінити через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визнати обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив скоєних ним злочинів та тяжкі наслідки, завдані злочином. Свої вимоги мотивує тим, що у мотивувальній частині вироку суд зазначив, що до обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , суд визнав лише вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що судом не враховано те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів та тяжкі наслідки, завдані злочином.

Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року у виді 3 років обмеження волі більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 16 червня 2016 року, з врахуванням строку попереднього ув`язнення з 07 червня 2013 року по 04 березня 2015 року на підставі ч. 5 ст.72 КК України.

За вироком суду 04 червня 2013 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_6 разом з неповнолітнім ОСОБА_15 підійшли до раніше знайомого їм ОСОБА_10 , який знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_2 , де між ним виникла бесіда, яка в подальшому переросла у словесний конфлікт. На фоні раптово виниклих неприязних відносин у ході словесного конфлікту у ОСОБА_6 виник злочинний намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний намір та маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , в результаті сварки, яка сталася на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, діючи з єдиним умислом, спрямованим на заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, почав наносити останньому множинні удари руками та ногами в область тулуба, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер зліва 8-10 по передній пахвинній лініях, переломів ребер справа 2-6 по передній пахвинній лініях і 1-9 по задній пахвинній лініях, пошкодження пристінкової плеври в області переломів 1-4, 8 ребер по задній пахвинній лінії праворуч, перелому грудини в області 1-го міжребер`я з крововиливом у м`які тканини, вогнищевих крововиливів в областях переломів ребер по передніх пахвинних лініях справа та зліва, обширного крововиливу у м`які тканини в області переломів ребер справа по задній пахвинній лінії, крововиливу у праву плевральну порожнину, саден грудної клітки справа, синців на грудній клітці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і призвели до смерті потерпілого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримання апеляційної скарги з доповненнями до неї обвинуваченого, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з доповненнями до неї, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Посилання в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що судовий розгляд за провадженням проведено неповно, а висновки суду не підтверджені зібраними у справі доказами є необгрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.
Обвинувачений ОСОБА_6 в доповненні до апеляційної скарги не заперечував, що наніс не більше трьох ударів та спричинив легкі тілесні ушкодження, а з його слів в судовому засіданні він вказав, що наніс ОСОБА_10 три удари (в плече, в область тулуба, по нозі), як показував на слідчому експерименті.
Із показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що під час сварки, ОСОБА_6 вдарив ногою ОСОБА_10 в область лівого плеча правою ногою, від чого останнього похилило до землі, потім - рукою в обличчя, а коли останній впав на землю, ногою по ногам.
Свідок ОСОБА_16 пояснила, що приймала участь в якості понятої при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , в ході якого останній показував , як наносив удари ОСОБА_10 , зокрема, що наносив один удар рукою в обличчя та три-чотири удари ногою по тулубу ОСОБА_10 , що також підтвердив ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту з ним.
Із показань свідка ОСОБА_17 , з яким ОСОБА_10 розпивав спиртні напої неподалік (близько 15 м) від ферми, де знайшли труп ОСОБА_10 , показав, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 04 червня 2013 року приблизно о 21.00 год. виник конфлікт та він попереджував ОСОБА_10 , що "треба йти додому, бо закінчиться недобре".
Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 показали, що бачили ОСОБА_10 живим на фермі у курнику лежачим 05 червня 2013 року з 07.00 год. до 09.00 год., ніхто на фермі його не бив.
Крім того, свідок ОСОБА_21 пояснив про те, що 06 червня 2013 року зустрів біля сільської ради ОСОБА_6 та запитав в нього, чи це він спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_10 , то ОСОБА_6 підтвердив це йому.
Показання зазначених свідків підтверджуються фактичними даними, що містяться у протоколі огляду місця події, де було виявлено труп потерпілого; слідчих експериментів за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_15 ; у висновках судово-медичних експертиз; а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Розглянувши проведені у кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, суд установив причину смерті ОСОБА_10 та ступінь тяжкості заподіяних останньому тілесних ушкоджень. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, суд з`ясував, що потерпілому було нанесено не менш чотирнадцяти дій тупих твердих предметів з відносно обмеженою контактуючою поверхнею. Прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо кількості, локалізації, характеру й механізму утворення виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, а також зваживши на відповідні роз`яснення експерта ОСОБА_22 під час апеляційного розгляду, зіставивши їх з іншими доказами, суд установив наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та настанням смерті.
За матеріалами кримінального провадження смерть ОСОБА_6 настала від закритої травми грудної клітини з численними переломами ребер праворуч та ліворуч, грудини, правостороннім гемотораксом (1550 мл крові), що призвели до розвитку плевропульмонального шоку. Як убачається з висновку експертних висновків, тілесні ушкодження не несуть характерологічних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати його немає можливості, такими могли бути рука, стиснена в кулак, нога (як взута у взуття, так і без) або аналогічні тупі тверді предмети, спричинені у короткий термін часу, одне за одним і послідовність їх спричинення встановити неможливо. Сукупність ушкоджень в області грудної клітини знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_6 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 2 ст. 121 КК.
З огляду на викладене доводи у скарзі щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятими, а тому колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення на ч. 1 ст. 125 КК України.
Суд першої інстанції ретельно перевіряв доводи, висунуті обвинуваченим ОСОБА_6 на свій захист. Викладений у вироку мотив визнання цих доводів безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам провадження, колегія суддів знаходить обгрунтованими і погоджується з ними.
Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим в апеляційній скарзі з доповненнями до неї, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.
Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, суд повинен був допитати свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , при тому обвинувачений та його захисник, коли в судовому засіданні прокурор в зв`язку з неявками та неможливістю розшукати даних свідків відмовлявся від заявленого клопотання про їх допит, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник проти цього не заперечували та не наполягали на виклику вищеназваних свідків, також є безпідставними. Крім того, на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
З наведених підстав посилання обвинуваченого в доповненні до апеляційної скарги на те, що труп ОСОБА_9 був знайдений у зачиненому сараї, та хто його закрив, невідомо, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Твердження, викладені в доповненні до апеляційної скарги про те, що під час досудового розслідування не було дотримано порядок огляду трупа, передбачений ч. 3 ст. 238 КПК України, протокол огляду трупа від 05 червня 2013 року містить виправлення, огляд трупа від 06 червня 2013 року слідчий провів під час проведення судово-медичним експертом дослідження трупа, мають місце, але зазначені обставини не є порушеннями, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги вищевказані висновки, які є належно аргументовані експертами, відповідають фактичним обставинам справи, водночас не суперечать іншим взятим до уваги доказам.
Не заслуговують на увагу, до того ж, доводи апелянта з приводу можливої причетності до спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень інших осіб, оскільки ці обставини були предметом перевірки як і на досудовому розслідуванні, так і в суді.
На думку колегії суддів, встановлені фактичні обставини справи, зокрема і поведінка обвинуваченого та потерпілого, що передувала події, їх стосунки вказують на умисні дії ОСОБА_6 , спрямовані на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.
Визначаючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені зокрема у постановах від 19 березня 2015 року, 28 травня 2015 року № 5-4кс15, № 5-25кс15, де Верховний Суд України констатував наявність непрямого невизначеного умислу в діях осіб щодо спричинення потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, за якого особа, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.
Переконливих доказів на підтвердження доводів, викладених обвинуваченим в апеляційній скарзі, не наведено, і такі не були встановлені судом апеляційної інстанції.
За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_6 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 2 ст. 121 КК України.
Що стосується доводів прокурора про визнання обставинами, що обтяжують покарання: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив скоєних ним злочинів та тяжкі наслідки, завдані злочином, у силу ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
За приписами ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворішепокарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник. Водночас за змістом процесуального закону апеляційний суд не вправі постановити свій вирок і погіршити в певній частині становище засудженого тоді, коли в апеляційній скарзі було порушено питання про скасування вироку місцевого суду, але прокурором не було висловлено вимогу ухвалити новий вирок, яким визнати обставинами, що обтяжують покарання: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив скоєних ним злочинів та тяжкі наслідки, завдані злочином.
Таким чином, колегія суддів не обговорює питання у частині включення до вироку щодо ОСОБА_6 посилання на визнання обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив скоєних ним злочинів та тяжкі наслідки, завдані злочином.
Вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено суттєвих порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 перебував під вартою з 07 червня 2013 року по 04 березня 2015 року, та з 16 червня 2016 року по 27 грудня 2016 року.
Враховуючи положення ст. 5 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року та зарахування обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк тримання його під вартою до набрання чинності вироку, ухваленого щодо нього, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 16 червня 2016 року по 27 грудня 2016 року включно, з врахуванням строку попереднього ув`язнення з 07 червня 2013 року по 04 березня 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4