У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2017 року

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді ˗ доповідача ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 6 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 31 жовтня 2016 року на бездіяльність прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0004626, внесеному до ЄРДР 2 червня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищезазначену ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 6 квітня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вказану ухвалу Апеляційного суду Одеської області на підставі пункту 2 частини другої статті 428 КПК.

У заяві ОСОБА_1 порушує питання про перегляд Верховним Судом України зазначених судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК. Вважає, що вищезазначені судові рішення не відповідають положенням Конституції України, нормам чинного кримінального процесуального законодавства та Закону України «Про судоустрій і статус суддів». На обґрунтування своїх вимог заявник надає постанову Верховного Суду України від 3 березня 2016 року № 5-347кс15 та просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю ˗ доповідача, перевіривши доводи заяви та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення в кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Положення пункту 3 частини першої статті 445 КПК встановлює, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Перегляд судових рішень з цієї підстави передбачає перевірку висновку щодо застосування норм права судом касаційної інстанції в оспореному рішенні у зіставленні з правовим висновком про застосування цих же норм у постанові Верховного Суду України.

Відповідно до вимог статті 448 КПК у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України, зазначаються, зокрема, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК.

Натомість, ОСОБА_1 не зазначив конкретну норму права, яку б суд касаційної інстанції застосував усупереч висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року. Враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, суд позбавлений можливості самостійно зробити висновок, яку саме норму (норми) КПК, за змістом заяви, заявник розцінює як застосовані касаційним судом усупереч висновку, викладеному в зазначеній постанові Верховного Суду України.

Як убачається зі змісту постанови № 5-347 кс 15 від 3 березня 2016 року, предметом перегляду Верховного Суду України було застосування судом касаційної інстанції норм права, які містяться в статті 24 і частині четвертій статті 394 КПК у аспекті права «іншої особи» на перегляд судом вищого рівня судового рішення, що стосується її прав, свобод та інтересів, хоча така особа і не брала участь у судовому розгляді (не була учасником судового засідання). При цьому Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб'єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу.

Зіставлення висновку в доданій до заяви постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року та висновку в оскаржуваному рішенні суду касаційної інстанції про неможливість перегляду в апеляційному порядку ухвал слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність прокурора, свідчить про те, що висновки Верховного Суду України стосувалися інших норм, передбачених КПК, ніж ті, щодо яких міститься висновок у оскаржуваному рішенні касаційного суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 є необґрунтованою, і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444, 446, 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_1 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5