Ухвала
іменем україни

05 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002206, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Київ, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_3 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених через м`якість, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що апеляційний суд постановив рішення, яке не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не проаналізував та не дав вичерпної відповіді на них, як наслідок засуджені отримали покарання, хоча і в межах санкції, але м`яке за своїм розміром.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги усіх пом`якшуючих обставин та належним чином не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України. Крім того, суд не дослідив повторно усіх доказів та безпідставно не врахував доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 .

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2016 року, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено:
- ОСОБА_5 - за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна; за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна;
- ОСОБА_6 - за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна; за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна;
- ОСОБА_7 - за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна; за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна.
За вироком суду ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

На початку червня 2015 року ОСОБА_5 , будучи знайомим з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , знаходячись на території стадіону «Зеніт» у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області під час відпочинку та розпиття спиртних напоїв, запропонував останнім вчинити викрадення грошових коштів та інших матеріальних цінностей з будинку свого знайомого ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 , на що останні погодилися. Після чого вони з метою реалізації свого злочинного корисливого умислу стали готуватися до вчинення злочину.

Так, 17 червня 2015 року близько 08.00 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою зі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прибули до с. Юрівка Києво-Святошинського району Київської області, де за заздалегідь розробленим планом ОСОБА_5 пішов до будинку ОСОБА_13 , щоб дочекатися його від`їзду та повідомити про це телефоном ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які залишилися чекати на території дитячого майданчика поряд із зазначеним будинком. Близько 10.00 год. ОСОБА_5 , дочекавшись від`їзду ОСОБА_13 та його цивільної дружини ОСОБА_12 , повідомив про це телефоном ОСОБА_7 , після чого останній та ОСОБА_6 через відчинену ОСОБА_5 хвіртку зайшли на територію подвір`я. Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел та корисливу мету, ОСОБА_5 у гаражі за вказаною адресою знайшов металевий лом і господарські рукавиці, які передав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_5 зняв москітну сітку на одному з вікон першого поверху будинку, а ОСОБА_7 , вдягнувши рукавиці, за допомогою металевого лому відчинив металопластикове вікно шляхом віджиму, після чого ОСОБА_5 разом зі ОСОБА_7 проникли до будинку, в середині якого почали шукати грошові кошти та інші матеріальні цінності. В цей час ОСОБА_6 залишився стояти біля вікна в місці проникнення, спостерігаючи за обстановкою з метою попередження можливості їх викриття в злочинній діяльності власниками будинку та сторонніми особами. Не знайшовши грошових коштів та інших матеріальних цінностей, ОСОБА_5 разом зі ОСОБА_7 і ОСОБА_6 вирішили дочекатися повернення додому потерпілого, щоб вчинити напад на нього з метою заволодіння його майном та його умисного вбивства з корисливих мотивів, за допомогою знайдених у шафі двох одиниць мисливської зброї - гладкоствольної рушниці марки «Сайга 410 К» № НОМЕР_1 та гладкоствольної рушниці марки «Сайга 410 К» № НОМЕР_2 , зареєстрованих на потерпілого, та заряджених мисливськими набоями 410 калібру, про що було відомо всім обвинуваченим. Після цього ОСОБА_5 залишив будинок та за раніше узгодженим спільним планом продовжував знаходитись на території подвір`я за вказаною адресою, спостерігаючи за появою господаря будинку, щоб повідомити про його прибуття ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , який на той час вже перебував в середині будинку разом з ОСОБА_7 , проникнувши через пошкоджене вікно. Цього ж дня, близько 14.00 год. ОСОБА_5 , знаходячись на подвір`ї за вказаною адресою, помітивши, що до будинку під`їхав автомобіль ОСОБА_13 , повідомив про це телефоном ОСОБА_6 , а сам залишився на подвір`ї будинку, при цьому умисно не повідомивши потерпілого про перебування в його будинку сторонніх осіб. Відразу ж після цього ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , дочекавшись появи в будинку потерпілого ОСОБА_13 , застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя, вчинили напад на останнього: ОСОБА_6 умисно здійснив один постріл з мисливської гладкоствольної рушниці «САЙГА 410 К» № НОМЕР_1 в грудну клітину. ОСОБА_7 , маючи на меті доведення спільного злочинного умислу до кінця, в той час як ОСОБА_13 після першого пострілу намагався вибігти з будинку, також умисно здійснив в його напрямку 2 постріли з мисливської гладкоствольної рушниці «Сайга 410 К» № НОМЕР_2 , однак не влучив, оскільки ОСОБА_13 встиг вибігти з будинку на вулицю. Проте невдовзі від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді вогнепального кульового поранення грудей з правого боку з пошкодженням легені та розвитком крововтрати ОСОБА_13 помер.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників, які підтримали скаргу захисника ОСОБА_8 та заперечили проти скарги прокурора, пояснення прокурора та потерпілої, які заперечили проти скарги захисника та підтримали скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання захисник, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації їх дій за даною нормою кримінального закону судом присяжних зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджені за попередньою змовою групою осіб вчинили напад з проникненням у житло з метою заволодіння майном ОСОБА_13 , поєднаний із насильством, та умисне вбивство останнього, підтверджується показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_14 , даними, що містяться у протоколах огляду, слідчого експерименту та висновках експерта.

На думку колегії суддів,висновки суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Щодо доводів прокурора та захисника, наведених у їх касаційних скаргах, про неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність у засуджених ОСОБА_6 . ОСОБА_7 обставин, що обтяжують покарання рецидив злочинів, а також дані про особи засуджених.

Таким чином, висновки, зроблені судом присяжних, з якими погоджується й колегія суддів, про призначення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, відповідають вимогам статей 65 67 КК України. Призначене засудженим покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його суворим чи м`яким, як про це зазначено в касаційних скаргах прокурора та захисника, колегія суддів не знаходить.
З огляду на вищезазначене вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухвалений з дотриманням вимог ст.ст. 370, 374 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, ретельно перевірив зазначені в апеляційних скаргах доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, вказавши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2016 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3