АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/161/17 Справа № 185/3102/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000094 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю
прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років; вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів, ОСОБА_6 /а.с.п.181 т.1/ просить визнати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року незаконним, скасувати його та призначити новий судовий розгляд, оскільки висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, внаслідок чого були порушені норми процесуального та матеріального права, а також його право на захист, з подальшим незаконним прийняттям рішенням по справі.
Посилається на те, що судом не були допрошені свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Також судом першої інстанції не взяті до уваги покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , експертів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .
Вважає, що речові докази не підтверджують його вину у вчинені інкримінованого йому злочину.
Зазначає, що на даний час він перебуває у цивільному шлюбі, від якого має двох малолітніх дітей 2005 року народження та 2009 року народження, які перебувають на його утриманні. Також вказує, що він раніше не судимий та має місце реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, сприяв розкриттю злочину.
В апеляційній скарзі /а.с.п.183-185 т.1/ захисник ОСОБА_7 просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, згідно з яким останнього визнати винним за ст. 119 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує, що судом було безпідставно зроблено висновок про винність особи обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України.
Так, захисник зазначає, що обвинуваченому загрожувала небезпека, внаслідок якої останньому були спричинені тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_22 , що підтверджує висновок судово-медичної експертизи та підтвердив свідок ОСОБА_18 .
Вважає, що такий доказ, як протокол огляду місця події з фото таблицею від 12 січня 2016 року є недопустимим, оскільки слідчі дії проводилися в порушення вимог ст. 223 КПК України, при цьому звертає увагу, що вказана процесуальна дія (огляд місця події) проводилася о 21 годині 50 хвилин, при цьому виклик поліції здійснено о 22 годині 10 хвилин ( за даними ЄРДР).
Вказує, що до цього часу не встановлено та не знайдено пістолет, з якого було здійснено постріл в ОСОБА_22 .
Крім цього, захисник зазначає, що згідно пояснень свідків: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_15 останні негативно характеризують особу загиблого, при цьому надавши позитивну оцінку особі обвинуваченого.
Також звертає увагу, що у вироку суду не зазначена суб`єктивна сторона злочину, не конкретизовано умисел його скоєння.
Щодо даних, які характеризують особу обвинуваченого, захисник наголошує на тому, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, раніше не судимий, мав місце роботи на момент затримання, проживає у цивільному шлюбі упродовж шести років та виховує двох дітей своєї фактичної дружини, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
У зв`язку із зазначеним вважає, що вирок є незаконним та необґрунтованим, що є підставою для його скасування із постановленням судового рішення за ст. 119 КК України із застосуванням вимог ст. 75 КК України.
В апеляційній скарзі /а.с.п.186-187 т.1/прокурор Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити, а саме доповнити резолютивну частину вироку словами: «Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому, прокурору, потерпілій. В іншій частині вирок - залишити без змін».
В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що згідно зі ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку повинно бути зазначено порядок отримання копій вироку та інші відомості, однак в порушення вищевказаної норми, суд цього у резолютивній частині не зазначив.
В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити. Апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Прокурор та потерпіла ОСОБА_9 не підтримали подані в кримінальному провадженні апеляційні скарги.

За встановлених у вироку обставин ОСОБА_6 12 січня 2016 року в період часу, приблизно з 17 години 00 хвилин до 20 години 20 хвилин разом із своїм знайомим ОСОБА_24 за місцем проживання останнього в квартирі АДРЕСА_2 вживали спиртні напої. Цього ж дня, приблизно о 20 годині 20 хвилин пішли до магазинів, де ОСОБА_24 показав ОСОБА_6 предмет, схожий на пістолет, після чого вказаний предмет залишився у ОСОБА_6 .

Приблизно о 20 годині 40 хвилин вищевказаного дня, ОСОБА_6 , зустрів раніше йому не знайомого ОСОБА_22 , між якими стався конфлікт.

В процесі розвитку конфліктної ситуації, близько 20 години 43 хвилин, ОСОБА_22 наніс правою рукою один удар в область голови ОСОБА_6 , від якого ОСОБА_6 впав на землю, разом з тим на землю випав предмет схожий на пістолет, де у ОСОБА_6 в той же час та в тому ж місці виник злочинний умисел на умисне вбивство ОСОБА_22 .

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, бажаючи умисно позбавити ОСОБА_22 життя, ОСОБА_6 здійснив з нього один постріл в життєво важливий орган потерпілого ОСОБА_22 в голову, після чого втік з місця вчинення злочину.

Зазначеними злочинними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_22 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового сліпого поранення голови з пошкодженням головного мозку, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення. Тілесне ушкодження у вигляді вогнепального пошкодження голови з розмізуванням головного мозку знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_22 , який о 21 годині 50 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманого поранення помер в автомобілі швидкої допомоги.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинуваченого та його захисника щодо не доведення його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким судом у вироку надано належну оцінку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у протиправному заподіянні смерті ОСОБА_22 за ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується :

- показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що 12 січня 2016 року приблизно о 20 годині 40 хвилин, виходячи з магазину «Варус», зіштовхнувся плечем з раніше не знайомим ОСОБА_22 , внаслідок чого між ними виник конфлікт, під час якого потерпілий наніс йому удар рукою в ліве око, від чого він впав на землю, потерпілий висловлював на його адресу погрози, на що він, захищаючись від потерпілого, здійснив постріл з пістолету у повітря, бажаючи налякати, після чого втік з місця злочину та скинув пістолет у річку, та почав переховуватися в іншому місці області.

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що він з відстані приблизно 20 30 метрів бачив конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_22 , як потерпілий вдарив обвинуваченого кулаком в обличчя, після чого ОСОБА_6 впав та здійснив постріл, а під час огляду місця злочину, де він був понятим, у його присутності була виявлена та вилучена гільза з пістолету.

Його показання відповідають протоколу огляду місця події з фототаблицями від 12 січня 2016 року, відповідно до якого зафіксована наявність на місці вчинення злочину тіло потерпілого, сліди крові, а також предмет, схожий на гільзу (а. к. п. 8-14 т. 1);

- показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що до його брата ОСОБА_18 приходив обвинувачений та розповідав, що він здійснив постріл в людину, після чого викинув пістолет у водойму, а також те, що обвинувачений переховувався у місті Новомосковську Дніпропетровської області, куди він їздив та переконував ОСОБА_6 повідомити правоохоронні органи про вчинення злочину;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні пояснив, що в січні 2016 року чергував на ринку «ПШС» в м. Новомосковську Дніпропетровської області та чув суперечку двох чоловіків, один з яких вигукнув: «Я тебе вб`ю», а потім через 3-4 хвилини пролунав постріл;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні підтвердив, що взимку 2016 року у вечірній час біля магазину «Варус» виявив чоловіка, лежачого на землі, з голови якого йшла кров у зв`язку з чим, викликав швидку допомогу.

Такі показання обвинуваченого і свідків узгоджуються між собою та із протоколом огляду трупу від 12 січня 2016 року, з якого вбачається, що була встановлена особа вбитого і виявлене вогнепальне кульове поранення голови (а. к. п. 16-20 т. 1); протоколом огляду свинцевої кулі, вилученої з трупу потерпілого ОСОБА_26 ( а. к. п. 58-60 т. 1).

- висновком судової балістичної експертизи № 35/07 26 від 15 січня 2016 року, відповідно до якого встановлено, що предмет, виявлений під час огляду трупу ОСОБА_22 міг бути використаний як металевий снаряд у патронах калібру 9 мм Р. А. до зброї «несмертельної дії», які споряджені саморобним способом (а. к. п. 187 т. 1);

- висновком судової балістичної експертизи № 08/3 1/3 2-28 від 31 березня 2016 року, яким встановлено, що дані патрони використовуються для стрільби з пістолету калібру 9 мм Р. А., а також можуть використовуватися для стрільби з переробної газової, сигнальної або саморобної зброї (а. к. п. 164 т. 2);

- висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якого встановлено спричинення потерпілому ОСОБА_22 тілесних ушкоджень у вигляді вогнепального кульового сліпого поранення голови з пошкодженням головного мозку, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, від якого й настала смерть потерпілого ( а. к. п. 100-104 т. 2).
Експерт ОСОБА_20 в суді першої інстанції підтвердив висновки проведених ним експертних досліджень та зазначив, що постріл міг бути зроблений у потерпілого обвинуваченим з положення сидячи, чи лежачи або стоячи, та був зроблений з дистанції.

- іншими доказами, зазначеними у вироку.

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не бажав смерті потерпілого, спростовуються обставинами кримінального провадження, які переконливо свідчать про усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій, передбачення їх суспільно-небезпечних наслідків і бажання їх настання.
Так, під час розвитку конфлікту між ним та потерпілим обвинувачений миттєво застосував зброю, здійснивши постріл саме в голову потерпілого, тобто в життєво важливий орган, а тому обвинувачений не міг не усвідомлювати, що такі дії можуть призвести до смерті людини.

Направлення каналу поранення відповідно до висновку судово-медичного експерта (т.2, а.с.100-104) розповсюджується зліва направо в горизонтальному напрямку, що спростовує доводи обвинуваченого та його захисника щодо здійснення обвинуваченим пострілу вгору та вчинення вбивства через необережність.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , який спостерігав за розвитком конфлікту, не вказував на те, що обвинувачений кликав будь-кого на допомогу у зв`язку із загрозою небезпеки, а пояснив, що після того, як обвинувачений впав, він почув хлопок, що вказує на раптовість виникнення злочинного умислу у обвинуваченого на умисне вбивство ОСОБА_22 . Крім того, відповідно до пояснень експерта ОСОБА_20 та висновку судово-медичного експерта (т.2, а.с.100-104) постріл був зроблений з дистанції, що не свідчить про наявність реальної небезпеки для обвинуваченого в момент застосування зброї, та спростовує доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

Твердження сторони захисту про те, що у вироку неправильно зазначено показання свідка ОСОБА_18 , в частині того, що він почув постріл, тоді як свідок пояснював, що почув хлопок, не відповідають технічному запису показань зазначеного свідка в судовому засіданні в суді першої інстанції, під час якого головуючим ставились питання для уточнення пояснень свідка, на які він надав відповідь, що це був постріл.

Додатково про умисел на вбивство потерпілого свідчить також і поведінка обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, який після вистрілу терміново покинув місце події із знаряддям злочину, яке викинув у річку, участі в наданні допомоги потерпілому не приймав, а сам почав переховуватися.
Зазначені обставини беззаперечно вказують на наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на вбивство ОСОБА_22 , що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні на підставі показань свідків, експерта у сукупності з дослідженими матеріалами кримінального провадження.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що під час огляду місця події було допущено порушення вимог ст.223 КПК України, оскільки понятим була заінтересована особа.
Та обставина, що свідок ОСОБА_18 був очевидцем кримінального правопорушення, сама по собі не свідчить про його заінтересованість у результатах кримінального провадження і не перешкоджала його залученню до огляду місця події як понятого відповідно до положень ч.7 ст.223 КПК України. Процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого або потерпілого вказана особа не набувала, інших обставин, які б ставили під сумнів правомірність її участі у слідчій дії як понятого, в кримінальному провадженні не встановлено. Сама по собі та обставина, що відповідно до встановлених у вироку обставин свідок ОСОБА_18 показав обвинуваченому пістолет, не свідчить про заінтересованість свідка, показання якого в частині розвитку конфлікту між обвинуваченим і потерпілим не суперечать показанням самого обвинуваченого. Щодо розбіжностей у часі проведення вказаної процесуальної дії, яка почала проводитись о 21 годині 50 хвилин, тоді як виклик поліції за відомостями, внесеними до ЄРДР, здійснено о 22 годині 10 хвилин, то колегія суддів не вбачає підстав для визнання цього доказу недопустимим, оскільки в судовому засіданні допитувався свідок ОСОБА_18 , який був понятим та підтвердив, що дійсно проводилась зазначена слідча дія, яка відповідно до положень ч.3 ст.214 КПК України може бути проведена до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому деякі розбіжності у часі, що складають 20 хвилин, за вказаних обставин не є істотними порушеннями, які б мали наслідком визнання доказу недопустимим.

Посилання сторони захисту на те, що не знайдено знаряддя вчинення злочину, відсутній на одязі обвинуваченого порох, на місці скоєння злочину немає слідів, які б вказували на обвинуваченого, на думку колегії суддів не спростовує висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині, які підтверджуються сукупністю приведених вище доказів, та показаннями самого обвинуваченого, який не заперечує, що це він зробив постріл, але ненавмисно.

Твердження як захисника, так і обвинуваченого щодо неякісного відеозапису виклику швидкої допомоги, слідчого експерименту та недопустимість як доказу самого слідчого експерименту не заслуговують на увагу, оскільки висновки суду не ґрунтуються на вказаних стороною захисту доказах.

Зазначені в апеляційній скарзі захисника відомості щодо поганої характеристики потерпілого не ґрунтуються на досліджених судом першої інстанції матеріалах кримінального провадження, відповідно до яких потерпілий був Почесним донором України, за місцем служби характеризувався позитивно, та не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у вироку суду у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, викладено форму вини- бажаючи умисно позбавити ОСОБА_22 життя, що вказує на прямий умисел та спростовує доводи апеляційної скарги захисника щодо не зазначення суб`єктивної сторони складу злочину.

Так, відповідно до ст.24 КК України прямий умисел відрізняється від непрямого умислу його вольовою ознакою, яка полягає в бажанні настання суспільно-небезпечних наслідків, що і відображено у вироку суду.

Посилання сторони захисту на погані погодні умови, внаслідок яких ОСОБА_6 не міг передбачати, коли робив постріл, куди влучить куля, не заслуговують на увагу, оскільки свідок ОСОБА_18 , який хоча і говорив про погані погодні умови, але в судовому засіданні послідовно пояснював як бачив на відстані і потерпілого, і обвинуваченого, чітко розповідав про їх взаємне розташування, відстань від нього до потерпілого, яка становила 3-5 метрів, що спростовує доводи сторони захисту про відсутність видимості в межах такої відстані. Зазначені висновки також підтверджуються фототаблицею до протоколу огляду, з якої вбачається оглядовість місця події.

Доводи обвинуваченого щодо неповноти судового слідства, оскільки не було допитано всіх свідків, не заслуговують на увагу з тих підстав, що в суді апеляційної інстанції учасники пояснювали, що очевидцем події був лише один свідок - ОСОБА_18 , якого допитано в суді першої інстанції, ті обставини, що потерпілий помер в автомобілі швидкої допомоги, що встановлено у вироку суду, відповідають змісту висновку судово-медичного експерта (т.2, а.с.100-104), а тому відсутні підстави стверджувати про неповноту судового розгляду.

За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Щодо зауваження сторони захисту з того приводу, що судом першої інстанції не було виконано вимоги ч.4 ст.395 КПК України та не надано можливість обвинуваченому ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції було забезпечено реалізацію права обвинуваченого на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого щодо не врахування особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, мав постійне місце проживання, працював, позитивно характеризувався, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, проживав у цивільному шлюбі, на думку колегії суддів заслуговують на увагу та є підставою разом із з урахуванням поведінки потерпілого, часткового визнання вини обвинуваченим для пом`якшення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, але у зв`язку із встановленою судом обставиною, що обтяжує покарання, - у розмірі, що є більшим за мінімальний, оскільки призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до п.1 ч.1 ст.408 КПК України є підставою для зміни вироку та часткового задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що у вироку не зазначено у резолютивній частині порядок отримання копій судового рішення, знайшло своє підтвердження, оскільки згідно зі ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку повинно бути зазначено порядок отримання копій вироку та інші відомості. Однак колегія суддів вважає, що дана обставина не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування чи зміну судового рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст.405,407,408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року змінити.
Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.
В решті вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4