Дата документу Справа № 336/8504/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1490/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винним і засуджено за те, що він в період часу з 01-00 год. до 01-30 год. 31 липня 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись навпроти будинку №131 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі та між будинками АДРЕСА_3 , діючи умисно, в ході виниклої сварки із ОСОБА_10 , яка відбулася на ґрунті спільного розпиття спиртних напоїв, з метою умисного вбивства, наніс ОСОБА_11 один удар ножем в область грудної клітки з лівої сторони, чим спричинив йому проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням передньої та задньої стінок лівого передсердя, від отриманого поранення постраждалий помер, тим самим ОСОБА_9 вчинив його умисне вбивство.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ст.ст.72, 71 КК, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2014 року, остаточно призначено 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, цивільний позов, речові докази та процесуальні витрати.

В апеляційних скаргах обвинувачений і його захисник, не погодились із вироком суду, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема апелянти, зазначали, що у справі не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочині. А тому апелянти просили вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого і його захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційних скарг; вивчивши позицію прокурора та потерпілої, які заперечили проти доводів та вимог апеляційних скарг і вважали за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у злочині, вчиненому за викладених у вироку обставинах, ґрунтуються на доказах, зібраних та оцінених судом відповідно до вимог КПК України. При цьому суд першої інстанції, на переконання судової колегії, прийняв до уваги всі заперечення сторони захисту, дав їм належну правову оцінку.

Так, судом обґрунтовано покладено в основу обвинувачення зібрані у кримінальному провадженні докази, яким судом дано належну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Зокрема свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що відпрацювавши 30 липня 2014 року увечері близько 21-30 год. 21-40 год. вона пішла додому. Вже вночі вона вийшла з дому, щоб вигуляти свого собаку. Було біля 1-00 год., бо, виходячи з дому, вона подивилася на годинник. Під час прогулянки собака вирвався та побіг у напрямку ринку. Вона бігла слідом за ним. При цьому її пес забіг за аптеку, а вона його переслідувала, просуваючись між багатоповерховими будинками по вул. Чарівній, один з яких має номер 131. Раптом звідти вона побачила обвинуваченого, ОСОБА_11 , що так і сидів у своєму кріслі, та ОСОБА_13 , який стояв неподалік від них, за аптекою, звідки виглядував. При цьому обвинувачений, якого вона достеменно впізнала, знаходився поруч з ОСОБА_11 , дещо зігнувшись чи присівши перед ним, а той своїм корпусом був трохи лівіше від ОСОБА_9 . В цей час вона знаходилася метрів за десять і добре все бачила, бо місце освітлювалось освітленням від аптеки. Там обвинувачений вдарив ОСОБА_11 кулаком лівої руки, стискаючи у ньому щось тонке, чим міг бути і ніж. Удар прийшовся у передню верхню частину тулуба, від нього ОСОБА_11 крикнув та здригнувся. Більшого вона не встигла розгледіти, бо злякалася побаченого та побігла додому. ОСОБА_14 при цьому так і продовжував стояти за аптекою, дивлячись за тим, що відбувається. Наступного ранку вона пішла на роботу. Неподалік вона у кріслі знову побачила ОСОБА_11 , але вже мертвого, він при цьому чомусь був загорнутий у поліетиленову плівку - разом із верхніми кінцівками. Поруч були співробітники міліції, які ставили огорожу, визначаючи місце пригоди.

Вимагаючи скасувати вирок суду, обвинувачений та захисник ставили під сумнів покази свідка ОСОБА_12 .

Проте з такими запереченнями сторони захисту колегія суддів не погоджується, оскільки покази свідка ОСОБА_12 упродовж всього часу були послідовними, не містять будь-яких суперечностей та повністю узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами.

Крім того, в апеляційній скарзі захисником зазначено про те, що суд не усунув протиріччя в показах свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , незважаючи на те, що стороною захисту було заявлено клопотання про одночасний допит зазначених свідків. Проте суд не допитав додатково зазначених свідків через неявку свідка ОСОБА_12 .

Проте і з такими запереченнями колегія суддів не може погодитися, оскільки відповідно до ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. А згідно з ч.2 ст.327 КПК прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик, а суд лише сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки свідка шляхом здійснення судового виклику.

Крім того, судова колегія відмічає, що ОСОБА_15 не була безпосереднім очевидцем подій позбавлення життя ОСОБА_11 . Її покази стосувались лише подій, які значно, більш ніж 4 години передували у часі моменту настання смерті потерпілого. Будь-якого істотного значення для доведеності вини ОСОБА_9 чи її спростування показання даного свідка не мають. Таким чином протиріч в показах свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які б мали значення для справи, судова колегія не вбачає.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 31 липня 2014 року відкритої ділянки місцевості, розташованої навпроти будинку № 131 по вул. Чарівній в м. Запоріжжі та між будинками АДРЕСА_3 , де у кріслі було виявлено труп невідомого чоловіка, що перебував у прозорому поліетилені, з видимим пошкодженням в області грудної клітки у вигляді рани.

З висновку експерта №2822 від 01.09.2014 року вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала від одиночного колото-різаного проникаючого поранення передньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням серця, яке ускладнилось гострою крововтратою; при експертизі трупа ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: рана на передній поверхні грудної клітки зліва проникаюча у грудну порожнину з ушкодженням передньої та задньої стінок лівого передсердя; дана рана є колото-різаною, що підтверджується її рівними краями, гострокутними правими і закругленим лівим кінцями, рівними стінками ранового каналу, переважанням довжини ранового каналу над довжиною рани на шкірі; проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням серця має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті; поранення грудної клітки має рановий канал, направлений в тіло спереду назад, зліва направо та зверху вниз; при медико-криміналістичній експертизі встановлено, що рана на передній поверхні грудної клітки виникла від дії односторонньогострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо; найбільша ширина зануреної частини клинка, складає приблизно 21-24 мм; локалізація ушкодження на лівій передній половинці сорочки, вдягнутої на трупі ОСОБА_11 , відповідає локалізації рани на грудній клітці; після отримання тілесного ушкодження, яке потягло смерть, потерпілий міг жити короткий проміжок часу, який обчислюється хвилинами; можливість здійснення в даний проміжок часу активних цілеспрямованих дій (у тому числі рухатись, кричати, звати на допомогу та ін.) з моменту спричинення даного ушкодження до настання смерті малоймовірна.

Згідно до складеного 06 серпня 2014 року протоколу в цей же день за участю ОСОБА_16 було здійснено огляд належної останній однокімнатної квартири АДРЕСА_4 , яка розташована на восьмому поверсі дев`ятиповерхового будинку. Під час огляду квартири на підлозі кухні, зліва від газової печі виявлено та вилучено кухонний ніж з довжиною клинка 25 см та накладною рукояткою чорного кольору.

Відповідно до висновку експерта №984 від 22.10.2014 року встановлено, що у крові трупа ОСОБА_11 , висушеній на марлі, виявлений антиген Н з ізогемаглютининами анти-А та анти-В, що не виключає приналежності його крові до групи 0 з ізогемаглютининами анти-А та анти-В ізосерологічної системи АВ0; кров підозрюваного ОСОБА_9 відноситься до групи АВ ізосерологічної системи АВ0 з супутнім антигеном Н; у змивах з рукоятки ножа, вилученого в ході огляду за адресою: АДРЕСА_2 , знайдено піт без домішок крові та виявлено антиген А, В та Н; отриманий результат не виключає змішення потожирових виділень від особи (осіб) групи АВ та супутнім антигеном Н, незалежно від категорії виділітельства, у тому числі від підозрюваного ОСОБА_9 ; домішок крові від потерпілого ОСОБА_11 при цьому не виключається.

Крім того, з висновку експерта ОСОБА_17 №475 від 27.10.2014 року встановлено, що рана на клапті шкіри з передньої поверхні грудної клітки від трупа ОСОБА_11 утворилась від дії плаского односторонньогострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, що має обух і лезо; найбільша ширина частини клинка, що занурилась, становила близько 21-24 мм; результати проведеного експериментально-порівняльного дослідження дають підстави вважати, що справжнє ушкодження на клапті шкіри могло утворитись від дії наданого на експертизу ножа, який було вилучено під час огляду за адресою: АДРЕСА_2 , на підлозі кухні, зліва від газової печі; можливість утворення справжнього ушкодження від дії клинків інших двох ножів виключається.

В апеляційній скарзі захисник посилалась на те, що суд пославшись у вироку як на доказ вини обвинуваченого на висновок експерта №475 від 27.10.2014 року, в подальшому у вироку визнав цей доказ неналежним.

Проте зазначені заперечення сторони захисту є безпідставними виходячи з такого.

З висновку експерта №475 від 27.10.2014 року вбачається, що експерту на дослідження було надано три ножі, один з яких було вилучено під час огляду за адресою: АДРЕСА_2 , на підлозі кухні, зліва від газової печі.

У зазначеному висновку експерт зазначив, що зазначене ушкодження на клапті шкіри могло утворитись від дії наданого на експертизу ножа, який було вилучено під час огляду за адресою: АДРЕСА_2 , на підлозі кухні, зліва від газової печі. Можливість утворення зазначеного ушкодження від дії клинків інших двох ножів виключається.

Зі змісту вироку суду вбачається, що суд визнав неналежним доказом висновок експерта №475 від 27.10.2014 року лише в тій його частині, в якій зазначено, що можливість утворення зазначеного ушкодження від дії клинків інших двох ножів виключається, оскільки зазначені відомості не підтверджують та не спростовують обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Доводи захисника про те, що ні органом досудового розслідування, ні судом не було встановлено час події кримінального правопорушення, мотив та мету вчинення кримінального правопорушення, є необґрунтованими, оскільки висунуте обвинуваченому ОСОБА_9 і яке визнане судом доведеним містить дані про час вчинення кримінального правопорушення, мотив та мету кримінального правопорушення.

Критично судова колегія ставиться і до заперечень захисту щодо непроведення за клопотанням обвинуваченого і захисника психофізіологічної експертизи із застосуванням поліграфа відносно ОСОБА_9 , висновки якої, на переконання захисту, спростували б доводи обвинувачення щодо причетності обвинуваченого до скоєння вбивства ОСОБА_11 . При цьому судова колегія виходить з того, що у відповідності до п. п. 6.8.1 розділу IV «Психологічна експертиза» «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зі змінами, внесеними Наказом Міністерства юстиції України № 1350/5 від 27 липня 2015 року, передбачено проведення опитування із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа з метою отримання лише орієнтувальної інформації для конструювання версій розслідування.

Не може бути підставою для визнання незаконним судового рішення й заперечення захисту про те, що слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_12 було проведено за відсутності обвинуваченого. Адже відповідно до ч.3 ст.240 КПК до участі у слідчому експерименті лише можуть, але не зобов`язані, бути залучені потерпілий, свідок, захисник, представник, підозрюваний.

Та обставина, що датою повідомлення про підозру ОСОБА_9 зазначено дату 01 липня, а не 01 серпня 2014 року, як це мало місце насправді, пояснюється простою технічною опискою, і на суть справи не впливає. Тому в цій частині судова колегія також ставиться критично до такого заперечення.

Не можна погодитись також і із запереченням захисника й про те, що обвинуваченому не було надано достатньо часу для підготовки до судових дебатів, адже оголошення обов`язкової перерви перед переходом до даної стадії судового розгляду процесуальним законом не передбачено.

Заперечення захисту про те, що досудове розслідування було проведено неповно і не всебічно не може впливати на вирішення питання про законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку, оскільки з огляду на положення ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, судова колегія зауважує, що стороною захисту не прийнято до уваги, що з огляду на положення ст.ст.409, 410 КПК підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції може бути неповнота саме судового розгляду, а не досудового розслідування.

Ретельно аналізуючи покази свідка ОСОБА_12 і акцентуючи увагу суду на деяких протиріччях в її показах, які вона давала під час досудового розслідування, суді та слідчому експерименті щодо куту нанесення ОСОБА_9 ножового поранення, предмету, що він тримав в своїй руці, сторона захисту намагалась довести перед судом неспроможність показів даного свідка. Проте такі деякі неточності, на переконання судової колегії, можуть пояснюватись давністю часу минулого від дня даної події, відсутністю сонячного освітлення через темний час доби на момент скоєння злочину. Властивістю людської пам`яті забувати деякі деталі подій, невірну оцінку обставин, які особа вважала несуттєвими і яким не надавала достатньої уваги. Адже навіть під час апеляційного розгляду під час виступу захисника, яка наводила аргументи критичної оцінки показань ОСОБА_12 , на уточнююче питання суду щодо тривалості даного судового засідання захисник замість 50 хвилин, яке воно в дійсності тривало, зазначила час в 25 хвилин.

Разом з тим, судова колегія відзначає, що свідок ОСОБА_12 , не маючи жодних підстав обмовляти ОСОБА_9 у скоєнні даного особливо тяжкого злочину протягом, як досудового розслідування, так і протягом двох судових розглядів стверджувала, що вона бачила, як обвинувачений вбив ОСОБА_11 , завдавши йому чимось удар у верхню частину тулуба. Це вона бачила з відстані близька 10 метрів, помилитись в особі вбивці вона не могла, оскільки добре знала обвинуваченого. Могла впізнати його з будь-якого боку як ззаду, так і з переду.

Під час судового розгляду судом приймались заходи до встановлення часу настання смерті потерпілого, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи експерта ОСОБА_18 орієнтовний час настання смерті ОСОБА_11 був у проміжку між 03.00 год. та 09.00 год. 31.07.2014 року, тоді як свідок ОСОБА_12 стверджувала, що була очевидцем смерті ОСОБА_11 близька 01.00 год. 31.07.2014 року. Експерт ОСОБА_18 пояснив суду, що при своєму дослідженні він керувався висновком свого колеги ОСОБА_17 , який безпосередньо застосовував методику спектрофотометрії для визначення часу настання смерті ОСОБА_11 .

Будучи допитаним під час судового розгляду експерт ОСОБА_17 суду роз`яснив, що ним дійсно проводилося дослідження скловидного тіла рідини ока загиблого ОСОБА_11 , під час чого був виявлений калій у концентрації 8,3 мекв/л, що відповідає посмертному періоду 8,5 (+- 3) годин що має місце для 68 % випадків, а 95,44 % випадків з такою концентрацією калія підпадають вже під посмертний період - 8,5 (+- 6) годин, що не виключається й у випадку встановленого судом часу нанесення ОСОБА_11 смертельного поранення - у період часу з 1-00 год. до 1-30 год. 31 липня 2014 року.

Таким чином заперечення апеляційних скарг про те, що покази свідка ОСОБА_12 не узгоджуються з реальним часом настання смерті не знайшли свого підтвердження і було спростовано.

Крім того, захисник вимагала визнання недопустимим доказом висновків судової психіатричної експертизи щодо ОСОБА_9 , за якою останнього було визнано осудним, як станом на день смерті ОСОБА_11 , так і на час проведення даної експертизи. При цьому захист виходив лише з того, що в основу експертизи було покладено пояснення експертам ОСОБА_9 , якими він визнавав свою вину у скоєному злочині.

Судова колегія не може погодитись із таким запереченням, оскільки суд поклав в основу обвинувального вироку лише висновки вказаної експертизи щодо осудності ОСОБА_9 . На його пояснення, надані експертам, суд не посилався. Крім того, із самими висновками сторона захисту погодилась. Факт осудності обвинуваченого жодним чином не заперечувався. Передбачених ст. 87 КПК підстав для визнання даного доказу недопустимим не вбачається.

ОСОБА_9 в апеляційній скарзі зазначив, що показання, якими він визнавав свою провину, він давав через психологічний і фізичний тиск на нього з боку співробітників правоохоронних органів.

Судова колегія не приймає до уваги такі заперечення, оскільки такі показання суд першої інстанції не клав в основу обвинувального вироку, не посилався на них, тим самим повністю дотримавшись вимог ч.4 ст.95 КПК.

Тому, на переконання судової колегії, є неприйнятними твердження апеляцій про те, що відповідно до вимог ч.2 ст.17 КПК обвинувачений не зобов`язаний був доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і мав бути виправданим, оскільки надані прокурором, зокрема вищенаведені у цій ухвалі апеляційного суду, докази об`єктивно доводять винуватість обвинуваченого поза розумним сумнівом.

А тому заперечення апеляційних скарг про те, що районним судом було проігноровано вимоги статей 7, 9, 17 КПК та ряду наведених в апеляційних скаргах рішень Європейського суду з прав людини щодо презумпції невинуватості особи є неспроможними.

І хоча в апеляційних скаргах не ставилось питання щодо суворості призначеного покарання, судова колегія таки перевіривши судове рішення в цій частині дійшла висновку, що суд першої інстанції повністю дотримався вимог статей 50, 65 КК, врахувавши усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину й особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином вирок районного суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, є законним та вмотивованим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2016 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4