судді Верховного Суду України ОСОБА_2. стосовно
постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 26 січня 2017 року у провадженні № 5-480кс(15)16
за заявою засудженого ОСОБА_1 про перегляд
ухвали суду касаційної інстанції від 16 серпня 2016 року
Білозерський районний суд Херсонської області ухвалою від 2 березня 2016 року, за клопотанням засудженого ОСОБА_1, керуючись статтями 367, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та на підставі частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України (далі - КК), у строк покарання, призначеного ОСОБА_1 вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 6 грудня 2013 року у виді позбавлення волі, зарахував строк попереднього ув'язнення з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі, тобто застосував Закон України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання» (далі - Закон № 838-VIII).
Апеляційний суд Херсонської області ухвалою від 21 квітня 2016 року залишив без задоволення апеляційні скарги засудженого і його захисника, які просили також зарахувати у строк покарання період з 29 травня 2014 року по 17 липня 2015 року, а ухвалу місцевого суду - без зміни.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 серпня 2016 року, керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду апеляційної інстанції у зв'язку з тим, що скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Таке рішення касаційний суд мотивував тим, що судові рішення, якими вирішуються питання, пов'язані з виконанням вироку, не підлягають касаційному оскарженню, бо таке оскарження не передбачене в частині 5 статті 539 КПК, а оскільки оскаржене судове рішення стосується питання, пов'язаного з виконанням вироку, то воно не перешкоджає кримінальному провадженню у справі, а отже, згідно з частиною 2 статті 424 КПК, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
У заяві засуджений ОСОБА_1 просив переглянути рішення суду касаційної інстанції на підставах, передбачених пунктами 2 і 3 частини 1 статті 445 КПК, скасувати його і направити справу на розгляд до суду касаційної інстанції, оскільки вважав, що судове рішення, оскаржуване ним у касаційному порядку, належить до предмета касаційного перегляду. На підтвердження неоднакового застосування однієї й тієї самої норми права, передбаченої кримінальним процесуальним законом, заявник додав копію ухвали касаційного суду від 29 листопада 2016 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої особи на ухвалу суду апеляційної інстанції щодо застосування Закону № 838-VIII.
Більшість складу Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України (далі - Суд) проголосувала за відмову в задоволенні заяви: за пунктом 3 частини 1 статті 445 КПК - у зв'язку з тим, що висновок Суду стосувався інших норм, передбачених КПК, ніж ті, щодо яких міститься висновок в оскарженому рішенні касаційного суду; за пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК - у зв'язку з тим, що обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися. Як зазначив Суд у мотивувальній частині постанови, «заяву в частині оскарження судового рішення суду касаційної інстанції на підставі, передбаченій пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК, Суд вбачає необґрунтованою. Засуджений ОСОБА_1 у заяві не послався на норми КПК, які, на його думку, застосовані неоднаково судом касаційної інстанції в оскарженому судовому рішенні, та не проаналізував їх.»
Не погоджуючись із викладеним у постанові висновком про відсутність підстав для перегляду справи за заявою ОСОБА_1 щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої кримінальним процесуальним законом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, керуючись частиною 2 статті 454 КПК, вважаю за необхідне зазначити наступне.
1. Дотримання заявниками вимоги про зазначення в заяві обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, яку викладено в пункті 3 частини 2 статті 448 КПК, перевіряється суддею-доповідачем при виконанні приписів статті 450 КПК. Після завершення перевірки відповідності заяви вимогам КПК суддя-доповідач вирішує питання про допуск справи до провадження і в разі, якщо дійде висновку, що подана заява є обґрунтованою, - відкриває провадження (частина 1 статті 451 КПК).
У заяві про перегляд ухвали суду касаційної інстанції засуджений ОСОБА_1 зазначив підстави для її перегляду - передбачені пунктами 2 і 3 частини 1 статті 445 КПК - та навів стисле обґрунтування цих підстав. Зокрема, щодо підстави, передбаченої пунктом 2 частини1 статті 445 КПК, засуджений у п'ятому абзаці на другій сторінці заяви зазначив, що «прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм права, передбачених частиною 2 статті 424 та частиною 5 статті 539 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, є ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 29.11.2016 року №585/520/16-к, згідно якої інша колегія суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ визнала судове рішення щодо розгляду клопотання про зарахування строку попереднього ув'язнення з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі предметом касаційного оскарження та відкрила касаційне провадження за касаційною скаргою засудженого на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 20.10.2016 р., прийнятою за результатами розгляду апеляційної скарги засудженого на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.07.2016 р., якою відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув'язнення з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі.» Також заявник зазначив про те, що клопотання про зарахування судом строку попереднього ув'язнення на підставі Закону № 838-VIII суди розглядають за правилами статті 539 КПК, яка надає правової визначеності перегляду в апеляційному порядку і зовсім не торкається сфери касації, адже не містить ані прямої, ані непрямої заборони щодо перегляду судових рішень у касаційному порядку.
За таких обставин позиція засудженого, який, вважаючи, що такі судові рішення є предметом касаційного розгляду, просив Суд переглянути ухвалу касаційного суду в його справі, є зрозумілою, а зазначений у постанові висновок про невмотивованість заяви - безпідставним. Висновок більшості складу Судової палати у кримінальних справах про необхідність аналізувати в заяві норми права, на які посилається засуджений, не відповідає положенням пункту 3 частини 2 статті 448 КПК, які зобов'язують заявника обґрунтовувати в заяві підстави для перегляду судового рішення, передбачені статтею 445 КПК.
2. Висновку про те, що оскаржуване ОСОБА_1 судове рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку, суд дійшов, виходячи з положень статті 424 КПК, яка визначає судові рішення, що можуть бути предметом касаційного перегляду, та з урахуванням приписів частини 5 статті 539 КПК, яка встановлює можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали суду, постановленої за наслідками вирішення судом питань, пов'язаних із виконанням вироку. Ухвалюючи це рішення, касаційний суд керувався положеннями статті 428 КПК, яка регламентує відкриття касаційного провадження.
Згідно з частиною 1 статті 428 КПК, «суд касаційної інстанції відкриває касаційне провадження протягом п'яти днів з дня надходження касаційної скарги, якщо немає підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги або відмови у відкритті касаційного провадження», а згідно з частиною 2 цієї статті - «постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо: 1) касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку; 2) з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.»
Отже, вирішення питання про те, чи належить оскаржуване судове рішення до предмета касаційного перегляду, тобто правозастосування норми, передбаченої статтею 424 КПК, відбувається на стадії відкриття касаційного провадження. В залежності від результату вирішення цього питання, касаційний суд відкриває провадження або відмовляє у відкритті провадження за конкретною касаційною скаргою, а відповідне рішення приймає за процедурою, передбаченою статтею 428 КПК.
В іншій справі, ухвалу в якій заявник надав для порівняння, суд касаційної інстанції, перевіряючи на стадії відкриття провадження касаційну скаргу іншого засудженого на ухвалу щодо застосування Закону № 838-VII, дійшов протилежного, ніж у справі ОСОБА_1, висновку: зазначив про відсутність підстав як для залишення без руху чи повернення скарги, так і для відмови у відкритті касаційного провадження за цією скаргою, та, керуючись частиною 1 статті 428 КПК, відкрив касаційне провадження. Отже, по-іншому вирішивши питання про те, чи належить подібне судове рішення до предмета касаційного перегляду, суд інакше застосував норму права, передбачену статтею 424 КПК.
Наведене свідчить про існування різних підходів до вирішення питання про те, чи належать до предмета касаційного перегляду судові рішення щодо застосування Закону № 838-VIII. Неоднаковість у застосуванні судом касаційної інстанції норми кримінального процесуального права, що визначає судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, підлягала усуненню відповідно до процесуальних повноважень Суду у порядку та спосіб, визначені главою 33 КПК, - на підставі пункту 2 частини 1 статті 445 КПК.
Згідно з положеннями глави 33 КПК, Суд переглядає судові рішення у межах поданої заяви та задовольняє заяву в разі наявності однієї з підстав, передбачених частиною 1 статті 445 КПК, або відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норма права застосована правильно. Висновок більшості складу Судової палати в кримінальних справах про те, що в даному провадженні не підтвердились обставини, які стали підставою для перегляду, вважаю необґрунтованим, оскільки, виходячи з положень статті 456 КПК, Суд мав право зробити такий висновок, розглянувши по суті справу, допущену до перегляду. Відмова в розгляді заяви ОСОБА_1, поданої на підставі пункту 2 частини 1 статті 445 КПК, залишила відкритим порушене заявником питання про те, чи належать до предмета касаційного перегляду судові рішення щодо застосування Закону № 838-VIII, та обмежила право засудженого на справедливий суд, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суддя
Верховного Суду України ОСОБА_2