печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2017 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю слідчого ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , звернулася до Печерського районного суду міста Києва та просила скасувати арешт на автомобіль MERCEDES - BENZ S500 4MATIC, номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску, посилаючись на наступне: 04 березня 2015 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_6 накладено арешт на транспортний засіб автомобіль MERCEDES - BENZ S500 4MATIC, номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску за клопотанням старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про накладення арешту на транспортні засоби, які зареєстровані за особою, яка є фігурантом у кримінальному провадженні номер 0001764 від 31 грудня 2014 року у с праві номер 757/7292/15-к. При цьому вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 08 квітня 2014 року номер НОМЕР_2 та обліковою карткою номер НОМЕР_3 від 08 квітня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, її захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. У зв,язку з викладеним, адвокат зазначає. Що накладення арешту є помилковим, вказане майно належить ОСОБА_5 , яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого по справі та не несе за законом матеріальну відповідальність за їх дії, просила скасувати вказаний арешт. У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримала клопотання.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання та заявив про те, що після отримання відповідей на запити та з,ясування підстав отримання ОСОБА_5 вказаного транспортного засобу у власність на даний момент відпала необхідність у продовженні арешту.

Слідчий суддя вважає клопотання підлягаючим задоволенню за таких підстав: Управлінням спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні номер 0001764 від 31 грудня 2014 року за фактом одержання фізичною особою неправомірної вигоди у особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368-2 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва по справі номер 757/7292/15-к від 04 березня 2015 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління с спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на два транспортні засоби, в тому числі автомобіль MERCEDES - BENZ S500 4MATIC, номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску. У судовому засіданні встановлено, що вказаний автомобіль належить ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 08 квітня 2014 року номер НОМЕР_2 та обліковою карткою номер НОМЕР_3 від 08 квітня 2014 року. Згідно інформації Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем Міністерства внутрішніх справ України номер 45/956 від 19 лютого 2015 року автомобіль MERCEDES - BENZ S500 4MATIC, номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску ніколи не належав на праві власності та не був зареєстрований за фігурантом кримінального провадження номер 0001764 від 31 грудня 2014 року. Ст.171 КПК України передбачено, що у клопотання слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, зроджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України. У відповідності до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку. ОСОБА_5 вказаний автомобіль належить на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 08 квітня 2014 року номер НОМЕР_2 . Будь-яких спорів про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не існує, право власності ніким не оспорюється.

В результаті викладеного, всупереч нормам Кримінально-процесуального кодексу України та основам європейського права, які захищають непорушність права власності та передбачені Європейські конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема в протоколі №1 прийнятому до неї, було застосовано захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді арешту майна, за відсутності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та обґрунтованої потреби, що виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи. З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини. Тлумачення даного поняття наявне зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якого термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Отже для накладання арешту на майно обов`язково повинна бути наявна обґрунтована підозра, що передбачено ч. 3 ст. 132 КПК України, яка може бути підтверджена пред`явленою підозрою згідно зі ст. 276-278 КПК України. Аналогічну позицію Європейський суд з прав людини висловлював у справі «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» від серпня 1990, пункт 48.

Відповідно до статті 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В той же час згідно із частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви, стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, винесення рішень може ґрунтуватися лише на достатніх доказах. Обґрунтованість рішення не може розглядатися без оцінки достатності доказів для досягнення того рівня знань про обставини справи, який вимагається для цього рішення. Достатність доказів утворюють належні, допустимі та достовірні докази.

При розгляді вказаного клопотання слідчого, було проігноровані законні права власника, не досліджено належним чином докази на предмет їх допустимості, достовірності та належності, що призвело, поміж іншого, до зазначення в ухвалі інформації, що власником майна являється ОСОБА_5 , що є правдивими даними, окрім цього не встановлено зв`язку між особою щодо дій якої порушена кримінальна справа та власником вказаного транспортного засобу. .

На час розгляду вказаного клопотання будь-які судові спори щодо зазначеного майна відсутні, а право власності ОСОБА_8 на арештований автомобіль ніхто не оскаржує. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених статтею 131 Кримінально процесуального кодексу України (надалі КПК України), є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його, або розпоряджатися чи користуватися ним. Порядок скасування арешту майна встановлюється статтею 174 КПК України. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа за клопотанням якої було арештовано майно. Необхідність скасування накладення арешту майна можуть обумовити такі обставини: відшкодування підозрюваним, обвинуваченим завданої ним шкоди, з метою забезпечення відшкодування якої був накладений арешт; зміна кваліфікації дій підозрюваного, обвинуваченого на статтю Кримінального кодексу, санкція якої не передбачає додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна, якщо арешт майна був накладений саме з метою її забезпечення; помилкове накладення арешту на майно осіб, які не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії. Крім того, ОСОБА_8 є єдиним, законним власником майна, а саме: автомобіля MERCEDES - BENZ S500 4MATIC, номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску. У свою чергу арешт є помилково накладеним, поміж іншого з тих причин, що був застосований щодо особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за їх дії. Аналогічної думки притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року погоджується із вказаною позицією та зазначає що: «Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру». Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Аналогічне питання розглядалося Верховним судом України в постанові № 6-26цс13 від 15 березня 2013 року, предметом перегляду якого стала суперечка за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження. При розгляді вище зазначеної справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, розглядаються заяви на правильність арешту майна.

Вказаний транспортний засіб не перебуває у власності інших фізичних чи юридичних осіб, як це було зазначено у клопотанні слідчого, та щодо яких здійснюється кримінальне провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешті майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розгляду чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обгрунтовано.

На час розгляду справи досудовим слідством не встановлена причетність ОСОБА_8 до злочинних дій, які являються об,єктом кваліфікації у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для продовження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна заявника.

На підставі ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва по справі номер 757/7292/15-к від 04 березня 2015 року на автомобіль MERCEDES - BENZ S500 4MATIC, номер кузова НОМЕР_1 , 2009 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08 квітня 2014 року номер НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя