Справа № 460/533/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.12.2016 року

Яворівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000722 від 28 грудня 2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, безпартійного, мобілізованого військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , такого, який згідно ст.89 КК України, не має судимості,

за ст.408 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
30 січня 2015 року, ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.

Цього ж дня, ОСОБА_4 вибув для проходження військової служби у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де наказом командира військової частини за №25 від 01 лютого 2015 року, був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта цієї військової частини.

Вимогами ст.ст.17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних сил України військовослужбовцями.

У відповідності до вимог ст.ст.11, 16-17, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби по мобілізації, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення ним розташування військової частини, він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

05 березня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», яким зокрема статтю 408 КК України викладено в новій редакції і відповідно до частини 3 якої, криміналізоване самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

У порушення вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_4 , з метою зовсім ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , при наступних обставинах.

Так, 23 квітня 2015 року, близько 08 години, військовослужбовець, призваний на військову службу по мобілізації військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 , з метою ухилитися від проходження військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, самовільно залишив територію військової частини-польова пошта НОМЕР_1 та незаконно перебував поза її межам, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 .

Солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини, приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини, солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що як мобілізований військовослужбовець, він, змушений був повернутися додому, оскільки його мати, за незадовільного стану здоров`я, потребувала матеріальної допомоги. Як мобілізований військовослужбовець, розуміє, що поступив неправильно, щиро розкаюється у вчиненому, просить також суворо його не карати і не позбавляти волі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.

При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи докази, що були добуті та дослідженні в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що пред`явлена підозра ОСОБА_4 за ст.408 ч.3 КК України в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, оскільки судом не встановлено вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 дезертирства в умовах особливого періоду.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід перекваліфікувати з ст.408 ч.3 КК України на ст.408 ч.1 КК України, так як ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби.

Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, повністю визнав свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:

-не покидати територію військової частини без дозволу командира частини,

-контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 домашній арешт, до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.

У випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби, контроль за його поведінкою покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1