н/п 1-кп/640/185/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2017 Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, одруженого, має на своєму утриманні сина, 2013 р.н., не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 357 КК України
ВСТАНОВИВ:
05.08.2014 року у м. Харкові ОСОБА_7 потрапив у ДТП на автомобілі «Toyota Yaris», д.н. НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності його жінці ОСОБА_6 , після чого даний автомобіль з механічними пошкодженнями розмістив у знайомого по вул. Сідора Ковпака, 5-А, літ. В у м. Харкові. Надалі, з метою проведення ремонту вищевказаного автомобіля ОСОБА_7 звернувся до своєї доньки ОСОБА_8 , яка порекомендувала йому ОСОБА_4 , так як раніше у нього ремонтувала свій автомобіль.
Крім того, у серпні 2014 року, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_4 та повідомив йому про необхідність ремонту автомобіля «Toyota Yaris», д.н. НОМЕР_1 , після чого за домовленістю з ОСОБА_4 за місцем мешкання по АДРЕСА_1 разом із цим автомобілем передав важливий особистий документ - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що належить його жінці ОСОБА_6 .
У грудні 2014 року, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 з метою подальшого заволодіння транспортним засобом, що належить ОСОБА_6 , привласнив цей документ та передав його своєму знайомому ОСОБА_9 разом із незаконно проданим останньому автомобілем «Toyota Yaris», д.н. НОМЕР_1 .
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї провини, суд, дослідивши показання останнього, вислухавши показання потерпілої, свідків, наданих в судовому засіданні, всебічно оцінивши їх і дослідивши інші докази у справі, вважає, що провина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні доведена в повному обсязі і підтверджується наступними доказами:
- показаннями свідка ОСОБА_13 , даними в судовому засіданні та який пояснив, що його знайомий ОСОБА_7 розповідав йому про те, що надав для ремонту ОСОБА_4 автомобіль «Toyota Yaris», д.н. НОМЕР_1 , той взяв грошові кошти за ремонт, але тривалий час не повертає ані автомобіль, ані грошові кошти. Також, ОСОБА_13 вказував, що був при поверненні даного автомобілю ОСОБА_14 та бачив його не відремонтований стан та чув пояснення ОСОБА_9 під час повернення автомобілю, що саме ОСОБА_4 продав йому вказаний автомобіль та пообіцяв зробити довіреність від власника.
- показаннями свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні, який пояснив, що з ОСОБА_4 вони товаришують і в кінці 2015 року ОСОБА_4 звернувся до нього з пропозицією придбати автомобіль «Toyota Yaris» у пошкодженому стані. Він погодився та передав ОСОБА_4 грошові кошти за цей автомобіль у розмірі близько 2500 доларів США. Той передав йому технічний паспорт на вказаний автомобіль, привіз автомобіль на евакуаторі та пообіцяв зробити довіреність від колишнього власника протягом 1 місяця. На протязі тривалого часу ОСОБА_4 не зробив довіреність, пояснюючи це відсутністю власника в Україні, у зв`язку з цим він настояв на тому, щоб ОСОБА_4 написав йому розписку, що він в нього придбав автомобіль та віддав грошові кошти. Розписку ОСОБА_10 написав без заперечень, при цьому сам текст розписки писала його дружина, оскільки вона є юристом, а ОСОБА_10 власноруч її підписав та поставив свій підпис, погоджуючись з викладеним. Також, пояснював, що причин оговорювати ОСОБА_10 в нього немає, вони товаришували до цього, ніяких майнових відносин у них немає, у ОСОБА_10 перед ним також не було ніяких фінансових зобов*язань, чисті листи з підписами ОСОБА_10 ніколи в нього не брав. Після спливу тривалого проміжку часу він, не отримавши довіреність від ОСОБА_4 знайшов власника автомобілю «Toyota Yaris» та встановив, що ОСОБА_10 не мав права на продаж вказаного автомобілю, а лише взяв його та технічний паспорт для ремонту, а власник шукає свій автомобіль. Після з*ясування всіх цих обставин, він повернув автомобіль та технічний паспорт власникові ОСОБА_14 , отримавши за автомобіль частину витрачених ним коштів.
Окрім показань потерпілої та свідків провина ОСОБА_4 також підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема:
-Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 05.08.2014 року за участю автомобіля «Toyota Yaris», д.н. НОМЕР_1 , де були зафіксовані пошкодження даного автомобіля під час ДТП в центральній передній частині автомобіля. (а.с. 164).
-свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Yaris», д.н. НОМЕР_1 та належністю даного автомобіля потерпілій ОСОБА_6 (а.с. 165).
-заявою ОСОБА_9 до слідчого про добровільне надання автомобіля «Toyota Yaris», д.н. НОМЕР_1 для вилучення з поясненнями, що даний автомобіль придбав за 3000 доларів США в грудні 2014 року у ОСОБА_4 (а.с. 166).
- даними в протоколі огляду місця події від 26.11.2015 року з фотофіксацією, в ході якого під час вилучення автомобіля «Toyota Yaris», д.н. НОМЕР_1 у ОСОБА_9 за участі ОСОБА_15 та понятих, були зафіксовані пошкодження автомобіля в центральній передній частині даного автомобіля (а.с. 168-175).
- розпискою ОСОБА_7 про отримання автомобіля «Toyota Yaris», д.н. НОМЕР_1 26.11.2015 року. (а.с. 176).
- висновком судової почеркознавчої експертизи № 265 від 24.06.2016 року, згідно якого рукописний текст розписки від 27.04.2014 року - виконаний ОСОБА_4 (а.с. 216-222)
-розпискою від 24.04.2015 року за підписом ОСОБА_4 про те, що він привіз та віддав на запчастини автомобіль «Toyota Yaris», 2008 року, номер кузова автомобіля з д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_16 , претензій не має, зобов*язується надати довіреність. Також, на обороті даної розписки вказано, що розписка складена вірно, в його присутності, грошові кошти отримані за автомобіль в повному обсязі, претензій не має, 24.04.2015 року. (а.с. 201).
- висновком судової почеркознавчої експертизи № 265 від 24.06.2016 року, згідно якого короткий рукописний запис « ОСОБА_4 » на лицьовому боці розписки від 24.04.2015 року, рукописний на зворотньому боці розписки від 24.04.2015 року, що починається словами «Расписка составлена верно,…» та закінчується словами :….запчасти. 24.04.2015 ОСОБА_4 », підписи від імені ОСОБА_4 : біля короткого рукописного запису « ОСОБА_4 » на лицьовому боці розписки від 24.04.2015, під текстом розписки від 24.04.2015, що починається словами «Расписка составлена верно,…» та закінчується словами :….запчасти. 24.04.2015 ОСОБА_4 » - виконані ОСОБА_4 (а.с. 216-222).
Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові та речові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.
Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.
Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. Даних обставин під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено.
Посилання захисту на очевидну недопустимість доказів суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не спростовує можливість дослідження таких доказів в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Натомість стороною захисту не надано достатніх доказів, які б свідчили про очевидну недопустимість всіх наданих до суду доказів по справі.
Таким чином, з огляду на положення статей 85, 86, 89 КПК України всі надані стороною обвинувачення докази по справі є допустимими і даних на спростування зазначеного стороною захисту не надано.
Фактичне заперечення обвинуваченим власної провини у скоєному розцінюється судом як прагнення уникнути відповідальності за скоєні кримінальні правопорушення - злочини, оскільки його провина у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 357 КК України повністю підтверджується сукупністю наведених доказів, достовірність та допустимість яких не викликає у суду сумніву.
На підставі викладеного, суд погоджується з позицією прокурора щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 по ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 357 КК України та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, та за ч.3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння шляхом привласнення іншим важливим особистим документом.
Доводи захисту про невідповідність показань свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні та під час досудового розслідування суд вважає необґрунтованими, оскільки будь-яких обґрунтованих підстав не довіряти наданим в судовому засіданні показанням цього свідка суду не надано, доказів про неприязливі стосунки між обвинуваченим та свідком або фінансові зобов*язання обвинуваченого перед свідком, що могли сприяти наданню неправдивих свідчень та оцінці їх суду також не представлені. Також, суд зазначає, що покази свідка Чоларія щодо розміру грошових коштів за придбаний автомобіль не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого в даному випадку та не спростовує висновків суду.
Крім того, судом встановлено, що крім показань вищезазначеного свідка, провина обвинуваченого у скоєному підтверджується і іншими дослідженими в судовому засіданні доказами та зазначеними в мотивувальній частині вироку на підтвердження встановлених судом обставин.
Також, не надані до суду і будь-які докази на підтвердження позиції захисту про те, що обвинуваченим був проведений частково ремонт автомобіля та закупівля запчастин за грошові кошти, надані потерпілим. Всі ці обставини, повідомлені обвинуваченим на свій захист суд вважає голослівними та недоведеними в судовому засіданні. Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на підписання ним чистих листів, наданих йому Чоларієм або його дружиною також є голослівними та спростовується фактами, які були з*ясовані під час розгляду справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами сторони обвинувачення на підтвердження обвинувачення, яке інкриміноване ОСОБА_4 .
Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що дати розписок від 24.04.2015 року та від 27.04.2015 року ніким не оспорюються, а дана обставина щодо дати цих розписок свідчить про наявність умислу на заволодіння грошовими коштами, транспортним засобом та свідоцтвом про реєстрацію у обвинуваченого ОСОБА_4 , що також не спростовано стороною захисту в судовому засіданні.
Таким чином, з урахуванням викладеного та дослідження всіх доказів, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, суд приходить до переконання, що своїми діями ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальні правопорушення за обставин, викладених у вироку, та його дії правильно кваліфіковані за по ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 357 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому за вчинене, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких та невеликої тяжкості злочинів, є злочинами проти власності та безпеки руху, суспільну небезпеку вчинених злочинів та його моральну сторону, відношення обвинуваченого до скоєного, особу винного та відсутність підтверджених даних про відшкодування завданої шкоди потерпілій до або під час судового розгляду.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином України, має постійне місце проживання та реєстрацію в м. Харкові, одружений, на своєму утриманні має малолітню дитину 2013 р.н., на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, не працевлаштований та офіційних джерел доходу не має.
Також, судом враховані і представлені дані про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286, ч.1 ст. 289 КК України в 2007 році, однак постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.08.2012 року за клопотанням обвинуваченого кримінальне провадження було закрите у зв*язку з закінченням строків давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 звільнений від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286, ч.1 ст. 289 КК України на підставі ч.1 ст. 49 КК України.
Вивченням особи обвинуваченого враховані всі дані по особистості, надані до суду, в тому числі і перебування дружини ОСОБА_4 у декретній відпустці по догляду за дитиною та наявність у обвинуваченого батьків-пенсіонерів, які мають ряд захворювань та потребують лікування.
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом також не встановлено.
Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкцій статей, які інкриміновані обвинуваченому на момент скоєння ним діяння та доведеності в судовому засіданні, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров*я, його поведінку до затримання та під час судового розгляду, відсутність в нього судимостей, його матеріальний стан та відношення до скоєного, відсутність пом*якшуваючих та обтяжуючих обставин, суспільну небезпеку скоєного.
Дослідивши всі вищезазначені обставини, суд призначає за доведеним під час судового розгляду обвинуваченням ОСОБА_4 для виправлення та попередження нових злочинів покарання в межах санкцій статей, за які він обвинувачується, зазначаючи, що тільки таке покарання достатнє для попередження нових злочинів та для його виправлення.
Однак, в силу вимог ст. 75 КК України, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки. Призначене покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи і його особу і дані про вчинене ним.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку ст.100 КПК України.
Цивільний позов по даній кримінальній справі під час судового розгляду поданий з порушенням КПК України, а тому був повернутий заявникові, що не позбавляє потерпілу ОСОБА_6 звернутись до ОСОБА_4 з вимогами про відшкодування завданих збитків в порядку цивільного судочинства.
Суд також вважає за необхідне керуючись ст.ст. 118, 122, 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 витрати на проведення експертиз у загальному розмірі 3120,28 грн.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового слідства не обирався, клопотань з даного питання до суду не надходило.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:
-по ч.1 ст. 190 КК України - у вигляді 2 років обмеження волі
-по ч.3 ст. 357 КК України у вигляді 1 року обмеження волі
-по ч.2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ч.ч.1-2 ст.76 КК України обов`язки: періодично з*являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.ч.1-2 ст. 76 КК України необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
Речові докази (автомобіль «Toyota Yaris», д.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), передані потерпілому за зберігання залишити у користуванні власника ОСОБА_6 .
Речові докази (розписки від 24.04.2015 року та від 27.04.2015 року), залучені до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах справи.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 3120,28 грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1