Провадження № 11-кп/780/427/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 30.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
30 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

- 21.12.2012 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік 1 місяць позбавлення волі, звільнений 12.09.2013 року умовно-достроково на 2 місяці 3 дні,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 24 травня 2016 року близько 17 години, знаходячись біля ставка, що неподалік вул. Київська в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області викрав мобільний телефон марки «Nokia 101» вартістю 256, 50 гривень, який належить ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд чим завдав ОСОБА_8 матеріального збитку на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року в частині покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність змінити та із визначених судом на підставі ст. 76 КК України обов`язків ОСОБА_7 виключити обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В решті вирок залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016) суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009) визначалось, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України лише на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Прокурор вказав, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року ОСОБА_7 засуджено за кримінальне правопорушення, яке він вчинив 24.05.2016 року, тобто до набрання Законом України від 07.09.2016 № 1492-VIII чинності.

З аналізу зазначених вище норм слідує, що закон України про кримінальну відповідальність, а саме нова редакція ст. 76 КК України від 07.09.2016 року в частині заборони виїзду за межі України взагалі, а не тільки на постійне проживання, погіршує становище засуджених.

Прокурор зазначив, що прийшовши до переконання, що ОСОБА_7 необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням, суд не мав права покладати на нього обов`язок, передбачений п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016) у виді заборони виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, оскільки нова редакція ст. 76 КК України, погіршує становище засудженого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котра підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задоволити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні і не оспорюється в апеляційні скарзі.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилось в покладенні обов`язку на обвинуваченого ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (ст. 76 п. 2 ч. 2 КК України в редакції від 07.09.2016 року), оскільки це погіршує його становище так як на момент вчинення ним злочину визначалось, що суд може зобов`язати засудженого на виїжджати за межі України лише на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, то колегія суддів вважає їх надуманими, оскільки дозвіл на виїзд за межі України на постійне проживання передбачає за своїм змістом більш суворіші умови ніж погодження, а тому, вважати, що обов`язок покладений на обвинуваченого судом передбаченого ст. 76 КК України в редакції від 07.09.2016 року погіршує його становище є безпідставно.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: