Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А
Іменем України

06 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10
та обвинуваченої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000008 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року, щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Якутськ РФ, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та фінансово-господарських функцій строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Також суд застосував до ОСОБА_11 п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» зі змінами, внесеними Законом України від 06.05.2014 р. та звільнив її від відбування основного та додаткового покарання, призначеного за даним вироком.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_12 , на підставі наказу № 4 від 18.02.1998 року, будучи директором фірми (нерезидента) «Voyager Distribution company Limited» (код 26010186, зареєстрованого на Британських Вірджинських островах за № 145962, фактичне місцезнаходження Литва, м. Каунас, пр. Саванорю, 246, в подальшому «Вояджер»), в силу покладених на неї організаційно-розпорядчих обов`язків та виконуваних нею адміністративно-господарських функцій, усвідомлюючи покладену на неї відповідальність та діючи в порушення вимог нормативних документів України, в період з листопада 2002 року по травень 2003 року, неналежно виконувала свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них при здійсненні нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, при наступних обставинах.

Так, у 2002 році ОСОБА_11 , переслідуючи намір на отримання прибутку фірми (нерезидента) «Вояджер», пов`язаного з придбанням спирту етилованого ректифікованого для подальшої переробки на антикрижану рідину «Арктика АК - 65» на території України, з подальшою реалізацією продукції за межі країни, була ознайомлена з нормативними актами України, які були пов`язані з такою діяльністю. Будучи обізнаною про те, що як директор фірми-нерезидента «Вояджер», зареєстрованого на Британських Вірджинських островах, на території України є іноземним замовником і відповідно до законодавства України має право реалізувати на митній території України готову продукцію лише через зареєстроване ним в Україні постійне представництво, яке сплачує податки, збори, передбачені законом при продажу товарів на митній території України. Маючи реальну можливість діяти так, як того вимагають інтереси служби та нормативні акти України, через несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, ОСОБА_13 цього не зробила, не звернулась до податкового органу, не здійснила реєстрацію підприємства, як постійного представництва нерезидента в Україні та платника податку.

В подальшому, ОСОБА_13 , як директор фірми-нерезидента «Вояджер», маючи на меті здійснювати на території України господарську діяльність пов`язану з придбанням спирту етилованого ректифікованого для подальшої переробки на антикрижану рідину «Арктика АК - 65» на території України, з подальшою реалізацією продукції за межі країни, та отримувати у зв`язку з цим прибуток, у 2002 році, перебуваючи на території України, уклала контракт № 39 від 04 жовтня 2002 року з Сумським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Сумиспирт», які діяли на підставі договору комісії № 39-К укладеного з ДП «Дубов`язівський спиртовий завод». Згідно контракту № 39 від 04 жовтня 2002 р. було придбання спирту етилованого ректифікованого для подальшої переробки на антикрижану рідину «Арктика -АК 65» на території України, з подальшою реалізацією продукції за межі України.

На виконання умов зазначеного контракту ОСОБА_13 , виступаючи директором фірми «Вояджер», уклала контракт № 04/10 на переробку давальницької сировини від 04.10.2002 року з ДП «Дубов`язівський спиртовий завод», згідно якого останній зобов`язувався з давальницької сировини (спирту) здійснити переробку на антикрижану рідину «Арктика АК-65» на виробничих потужностях TOB МП НВФ «Екологічна ініціатива».

За результатами виконання зазначених договорів з давальницької сировини (спирту) з походженням її з України, на потужностях TOB МП НВФ «Екологічна ініціатива» була виготовлена антикрижана рідина «Арктика-АК-65».

В подальшому ОСОБА_12 як директор «Вояджер», порушуючи зобов`язання за договором № 04/10 від 04.10.02 р. (пункту 1.2.), де зазначено, що готова продукція передається Замовнику (ДП «Дубов`язівський спиртовий завод») по акту прийому-передачі для подальшої її реалізації за межі території України, отримала від TOB МП НВФ «Екологічна ініціатива» готову продукцію - рідину антикрижану «Арктика АК-65» в кількості 362 417 кг., яку передала на зберігання TOB «ЛитУкрЕкоріт».

Отримавши у власність готову продукцію ОСОБА_11 , як директор «Вояджер», не провівши митного оформлення продукції та не вчинивши запланованих дій направлених на вивезення продукції за межі України, протягом 12-17 травня 2003 року, не маючи представництва на території України, здійснила продаж товару зі складу TOB «ЛитУкрЕкоріт» м. Славутич на користь фірми «Francos LLC» (зареєстрована в штаті Делавар, США, 113 Баркдейл Професійний Центр Ньюарк ДЕ 19711), про що були складені видаткові накладні № 4 від 12.05.03р., № 5 від 12.05.03р., № 6 від 12.05.03р., № 7 від 12.05.03р., № 12 від 12.05.03р., № 13 від 13.05.03р., № 14 від 13.05.03р., № 15 від 16.05.03р., № 17 від 15.05.03р., № 18 від 17.05.03р., № 19 від 17.05.03р., всього 362 417 кг, на загальну вартість 862 552,0 грн.

ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що вона, як службова особа фірми (нерезидента), зобов`язана здійснювати керівництво на підприємстві у відповідності з діючим законодавством, несе повну відповідальність за наслідки прийнятих нею рішень, в тому числі і ті, що пов`язані з фінансово-господарською діяльністю, через несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків під час здійснення операцій не зареєструвала постійне представництво нерезидента в Україні для здійснення господарських операцій на митній території України, діючи в порушення вимог нормативних документів України: п. 3 ст. 4 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах», п. 13.8 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» - п. 7.1 «Положення про порядок реєстрації та обліку постійних представництв нерезидентів в Україні як платників податку на прибуток», ст. 67 Конституції України, п. 7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 (із змінами та доповненнями), ст.ст. 9, 11 Закону України «Про систему оподаткування» № 77/97-ВР від 18.02.1997 року (із змінами та доповненнями), як директор фірми-нерезидента «Вояджер», за результатами здійснених у періоди листопад 2002 року - травень 2003 року фінансово-господарських відносин, які були направлені на виготовлення продукції на території України - рідини антикрижаної «Арктика АК-65», та у зв`язку з цим отримання прибутку від продажу, із-за несумлінного ставлення до своїх службових обов`язків, хоча мала реальну можливість їх виконувати належним чином, до податкових органів України не повідомила про отримані прибутки від здійснених господарських операцій та відповідно зобов`язання по сплаті податків відповідно до вимог податкового законодавства України в загальній сумі 172 510 грн., що більше ніж в двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжким наслідком.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду уточнень, просить вирок суду щодо ОСОБА_11 скасувати, а кримінальне провадження щодо неї закрити, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченої посилається на те, що вирок суду щодо ОСОБА_11 є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, як вважає адвокат ОСОБА_10 судом першої інстанції не встановлено та не доведено факту продажу/реалізації фірмою «Вояджер» на митній території України антикрижаної рідини «Арктика АК-65», яка була перероблена з давальницької сировини спирту етилового ректифікованого, придбаного на підставі контракту № 39 від 04.10.2002 року, укладеного між Сумським обласним державним об`єднанням спиртової і лікеро-горілчаної промисловості «Сумиспирт» (м. Суми) в якості Продавця та фірмою «Вояджер» в якості Покупця з метою його переробки на антикрижану рідину на території України та подальшою реалізацією продукції за межі України, оскільки дослідженими під час судового розгляду доказами, у тому числі висновком судово-бухгалтерської експертизи № 5505 від 25.07.2005 року, встановлено лише факт передачі фірмою «Вояджер» на зберігання вказаної рідини до ТОВ «СП ЛитУкрЕкоріт» та її подальше відвантаження/передачу фірмі «Франкос ЛЛЦ».

Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_11 , суд першої інстанції, не перевіривши належним чином обставин справи, дійшов до безпідставних та необґрунтованих висновків щодо ухилення обвинуваченої від сплати податку на додану вартість в сумі 172510,40 грн., і як наслідок невиконання/неналежного виконання нею, як директором, своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, оскільки факт продажу антикрижаної рідини «Арктика АК-65» беззаперечно спростовується ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.07.2006 року.

Також захисник вказує на те, що з моменту повернення справи щодо ОСОБА_11 на додаткове розслідування, органом досудового слідства не були встановлені обставини, на які звертав увагу апеляційний суд, а вирок ухвалений Шевченківським районним судом м. Києва 25 грудня 2014 року, ґрунтується саме на обставинах та подіях, які досліджувались та знайшли своє відображення в ухвалі апеляційного суду від 10.07.2006 року.

Аналізуючи встановлені зазначеним судовим рішенням обставини справи, зокрема щодо господарської операції з переуступки права вимоги між фірмами нерезидентами «Вояджер», «Малтон» і «Франкос ЛЛЦ», які взагалі не були досліджені органами досудового слідства та попередніми судовими інстанціями, а також норми діючого законодавства на час інкримінованих його підзахисній дій, захисник ОСОБА_10 робить висновок про те, що за результатами господарської операції з уступки вимог боргу (факторингу) обвинуваченою ОСОБА_11 , як директором фірми «Вояджер», не було спричинено будь-яких збитків державі, в тому числі шляхом несплати до бюджету податку на додану вартість в сумі 172510,40 грн., а тому в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти її задоволення; дослідивши частково наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази; провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на вимоги апеляційної скарги щодо скасування вироку суду та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, колегія суддів переконана в тому, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у службовій недбалості, а саме у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зокрема, як прямо зазначено у вироку, крім повного визнання своєї вини самою обвинуваченою, її винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, підтверджується наданими суду письмовими доказами, а саме:

- даними висновку № 5505 судово-бухгалтерської експертизи від 25 липня 2005 року, відповідно до якого при здійсненні продажу на митній території України, антикрижаної рідини «Арктика АК - 65» на суму 862552,00 грн., фірмою «VOYAGER DISTRIBUTION COMPANYLIMITED» було порушено норми Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах» від 04.10.2001 року № 2761-ІІІ та «Положення про порядок реєстрації постійних представництв нерезидентів в Україні як платників податку на прибуток» затвердженого наказом ДПА України № 293 від 12.08.1997 року та не нараховано податок на додану вартість в сумі 172510,40 грн.;
- листом Головного управління міжрегіонального управління статистики у м. Києві від 27.07.2005 року, відповідно до якого, інформація про представництво фірми «VOYAGER DISTRIBUTION COMPANYLIMITED» та її представництва, до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 01 липня 2005 року не надходила;
- висновком Головного державного податкового ревізора-інспектора ОСОБА_14 з питань здійснення господарських операції фірмою «VOYAGERDISTRIBUTION COMPANY LIMITED» м. Каунас Литва нерезидент України на митній території України, відповідно до якого вказана фірма нерезидент не здійснивши реєстрацію постійного представництва в Україні порушила чинне законодавство України та ухилилась від сплати податку на додану вартість при продажу товару фірмі «FRANKOSLLC» на загальну суму 143758,00 грн. (сума податкового зобов`язання, яке виникає при продажу рідини антикрижаної «Арктика АК-65» в кількості 362417 кг на загальну суму 862552,00 грн.);

- генеральною довіреністю, виданою компанією «FRANKOS LLC» від 03.05.2003 року, якою ОСОБА_15 була уповноважена укладати будь-які угоди та здійснювати будь-яку діяльність, яка має відношення до діяльності та справ компанії, а також іншими, наведеними у вироку документами, в тому числі актами прийому передачі та накладними, відповідно до яких, після переробки спирту етилованого на антикрижану рідину «Арктика АК - 65», фірма «VOYAGERDISTRIBUTIONCOMPANY LIMITED» передала ТОВ «ЛитУкрЕкоріт» на зберігання вказану рідину, з подальшим її відпуском фірмі «FRANKOSLLC» (всього за період з 12 по 17 травня 2003 року вказаній фірмі було відвантажено 362417 кг антикрижаної рідини на загальну суму 862552 грн.).

Перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів знаходить їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах кримінального правопорушення та нормах відповідного законодавства, які діяли на час вчинення злочину, з огляду на таке.

Основним доводом апеляційної скарги захисника є те, що дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено факту продажу антикрижаної рідини «Арктика АК-65», яка була вироблена з давальницької сировини фірмою «Вояджер» фірмі «FRANKOS LLC», а також факту спричинення діями ОСОБА_11 тяжких наслідків охоронюваним законом державним інтересам, у вигляді несплати до бюджету податку на додану вартість у розмірі 172510,40 грн., в результаті допущеної нею службової недбалості, що є обов`язковою кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та його об`єктивної сторони.

Однак, колегія суддів вважає його недостатнім для висновку про те, що в діях ОСОБА_11 відсутній склад зазначеного кримінального правопорушення, виходячи з наступного.

За своєю конструкцією ст. 367 КК України є банкетною нормою, а тому для того, щоб надати правильну правову оцінку дослідженим по справі доказам, необхідно проаналізувати відповідне законодавство, яке регламентує питання пов`язані зі сплатою до державного бюджету податків і зборів.
Оскільки господарська діяльність фірми «Вояджер», директором якої була ОСОБА_11 , розпочалася із закупівлі на митній території України давальницької сировини, її переробки та подальшої реалізації, слід почати з аналізу вимог Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах» від 4 жовтня 2001 року № 2761-III.

Пунктом 3 ст. 3 цього Закону встановлено, що іноземний замовник має право реалізувати на митній території України готову продукцію, що вироблена з давальницької сировини, закупленої на митній території України, лише через зареєстроване ним в Україні постійне представництво, яке сплачує податки і збори, передбачені законом при продажу товарів на митній території України.

Відповідно до положень ст. 1 цього Закону, право власності на давальницьку сировину на кожному етапі її переробки, а також на вироблену з неї готову продукцію належить замовнику. Замовник це субєкт господарської діяльності, який надає давальницьку сировину для вироблення готової продукції.
Відповідно до п. 1.4. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР, який діяв на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_11 злочину, під продажем товарів розуміються будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Наведені вище вимоги законодавства, а також встановлені судом першої інстанції та наведені у вироку обставини вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, дозволяють стверджувати про те, що обвинувачена, як директор фірми «Вояджер», тобто як службова особа, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, в порушення вимог діючого на час вчинення злочину законодавства, які наведені у вироку, здійснюючи господарську діяльність, не тільки не зареєструвала в Україні постійне представництво вказаної фірми, яке повинно сплачувати податки і збори, передбачені законом при продажу товарів на митній території України, а й фактично реалізувала в межах митної території України готову продукцію, що була вироблена з давальницької сировини, а саме антикрижану рідини «Арктика АК-65», вартість якої становить 862552 грн. фірмі «FRANKOS LLC», шляхом її безоплатної передачі, чим державі були спричинені тяжкі наслідки у вигляді несплати податку на додану вартість у розмірі 172510,40 грн.
Посилання захисника у скарзі на те, що висновок судово-бухгалтерської експертизи № 5505 від 25 липня 2005 року не може бути визнаний достатнім доказом того, що при здійсненні продажу вказаної рідини фірма «Вояджер» повинна була нарахувати податок на додану вартість в сумі 172510,40 грн., оскільки факт продажу беззаперечно спростовується ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.07.2006 року, слід визнати безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону з огляду на таке.
По-перше, відповідно до згаданої ухвали, Апеляційний суд м. Києва скасував вирок Шевченківського районного суду від 27 березня 2006 року, який було постановлено щодо ОСОБА_11 за її обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, а матеріали справи повернув на додаткове розслідування, а тому, у відповідності до положень ст. 374 діючого на той час КПК України 1960 року, приймаючи вказане рішення, апеляційний суд не мав права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, а також переваги одних доказів над іншими, в тому числі робити будь-які висновки про доведеність чи недоведеність факту продажу антикрижаної рідини або про достовірність чи недостовірність висновку судово-бухгалтерської експертизи.

По-друге, посилання в ухвалі апеляційного суду від 10.07.2006 року на те, що в матеріалах справи відсутні документи, які б посвідчували факт продажу продукції - антикрижаної рідини «Арктика АК-65», як само по собі, так і у сукупності з посиланнями на показання ОСОБА_11 про те, що вказана продукція була передана фірмі «Франкос ЛЛЦ» в порядку уступки права вимоги боргу, взагалі не може бути визнано доказом, який спростовує факт продажу або належність чи допустимість як доказу висновку судово-бухгалтерської експертизи, оскільки дана ухвала не є і не може бути визнана доказом у розумінні ст. 65 КПК України 1960 року, через те, що не містить і може містити в собі даних, що можуть мати значення для правильного вирішення апеляційної скарги сторони захисту на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року, яким ОСОБА_11 визнано винною та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Більш того, обставини на які захисник посилається у своїй скарзі, зокрема про те, що антикрижана рідина «Арктика АК-65», після її отримання фірмою «FRANKOS LLC», була розвезена до аеропортів міст Бориспіль, Львів та Чернігів, де використана для надання послуг з обслуговування літаків Латвійських авіаліній, що підтвердила і сама обвинувачена, свідчать про те, що в даному випадку, незважаючи на відсутність договору купівлі продажу між фірмами «Вояджер» і «FRANKOS LLC», мала місце господарська операція, яка передбачала фактичну передачу прав власності на вказану рідину іншій особі, яка розпорядилась нею на власний розсуд, незалежно від того, чи передавався цей товар за відповідну компенсацію або на безоплатній основі.
При цьому, колегія суддів вважає помилковим твердження захисника про те, що, у відповідності до п. 5.16 ст. 5 Закону України «Про податок на додану вартість», послуги з обслуговування літаків, звільняються від оподаткування податком на додану вартість, оскільки на час, коли відбувались події інкримінованого ОСОБА_11 злочину, в ст. 5 цього Закону зазначеного пункту взагалі не було, а вказана стаття була доповнена цим пунктом згідно із Законом № 2642-ІV від 03.06.2005, тобто значно пізніше від згаданих подій.
Безпідставними слід визнати і інші доводи апеляційної скарги захисника, оскільки вони не спростовують обґрунтованості висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_11 та правильності правової кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 367 КК України.

Зокрема, враховуючи той факт, що представництво фірми «Вояджер» не було зареєстровано в України, як суб`єкт господарської діяльності та не перебувало на обліку в податкових органах України, посилання захисника на норми Закону України «Про порядок погашення зобов`язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ, який втратив чинність 01.01.2011 р., про те, що не надсилання та/або невручення податкового зобов`язання фірмі «Вояджер» позбавило останню можливості встановити істину у вирішенні даного питання, шляхом проходження процедури апеляційного узгодження, згідно ст. 5 цього Закону або вирішення питання про правомірність чи неправомірність визначеної податковим органом суми податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість відповідними спеціалізованими судовими установами, слід визнати недоречними, оскільки не застосування норм вказаного закону стало можливим через недотримання вимог законодавства саме ОСОБА_11 , як директором фірми «Вояджер», а не з будь-яких інших причин.
До того ж, сама обвинувачена не заперечувала того факту, що фірма «Вояджер» не була зареєстрована та взята на облік постійних представництв нерезидентів в Україні як платників податку на прибуток, що унеможливлювало існування будь-яких взаємовідносин з податковими органами відповідно до вимог законодавства України, хоча згідно п. 2.1.2. ст. 2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР, який втратив силу з 01.01.2013 року, платниками податку з числа нерезидентів є фізичні чи юридичні особи, створені у будь-якій організаційно-правовій формі, які отримують доходи з джерелом їх походження з України, за винятком установ та організацій, що мають дипломатичний статус або імунітет згідно з міжнародними договорами України або законом.

Що ж стосується призначеного ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 367 КК України покарання, в тому числі застосування до неї ст. 75 цього Кодексу, а також її звільнення від відбування основного та додаткового покарання, призначеного за вироком суду на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», то колегія суддів вважає необхідним зазначити про те, що судом першої інстанції, під час вирішення зазначених питань, були дотримані вимоги кримінального закону, зокрема вимоги ст.ст. 50, 65, 85 КК України, якими визначені мета покарання, загальні засади призначення покарання та звільнення від основного і додаткового покарання на підставі закону про амністію.

Будь-яких яких істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які б могли служити підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, приймаючи рішення за наслідками апеляційного розгляду за скаргою захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_10 на вирок суду першої інстанції, в межах повноважень суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необхідним вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/642/2016

Категорія: ч. 2 ст. 367 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_16

Доповідач - суддя ОСОБА_1