Справа № 750/4142/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/388/2017
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001094,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого Новозаводським районним судом м. Чернігова:

1) 28.10.2009 року за ст. 289 ч. 2 КК України на 5 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки;

2) 11.03.2010 року за ст. 185 ч.3, 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі; 21 квітня 2015 року був звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 та ст. 395 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі,

- за ст. 395 КК України на 5 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зарахований час перебування ОСОБА_6 в Чернігівському слідчому ізоляторі з 04 березня 2016 року по 16 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Внесену за ОСОБА_6 заставу в сумі 41 340 грн. повернуто ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 11 954 грн. 66 коп. процесуальних витрат.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 3 800 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_12 14 100 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради 2 760 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Питання про долю речових доказів та документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд:

1) ОСОБА_6 11 березня 2010 року був засуджений Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року обвинуваченому ОСОБА_6 був встановлений адміністративний нагляд строком на 2 роки.

При звільненні з місць позбавлення волі 23 квітня 2015 року Веремеєнка ознайомили з порядком і умовами відбування адміністративного нагляду, а також з наслідками ухилення від його відбування.

Перебуваючи під адміністративним наглядом ОСОБА_6 , в період часу з 05 січня по 04 березня 2016оку без поважних причин та без повідомлення органу, на який покладено функції здійснювати адміністративний нагляду, самовільно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, змінив своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та виїхав за адресою: АДРЕСА_2 .

2) В ніч з 09 лютого на 10 лютого 2016 року, ОСОБА_6 повторно, шляхом пошкодження вікна проник у будівлю Чернігівської міської лікарні № 1, за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, буд. 44, де шляхом пошкодження вхідних дверей проник у каб. 310, звідки таємно викрав: 3 000 грн., ноутбук марки «Асус» модель Х55VD-SX002D, вартістю 5400 грн., телефон марки «Alcatel» модель One touch 219C, вартістю 559 грн., а всього викрав майна на загальну суму 8 959 грн., що належало потерпілій ОСОБА_13 ..

Продовжуючи злочинні дії, шляхом пошкодження вхідних дверей, проник у каб., 223, звідки таємно викрав системний блок марки «Celeron processor 2.7 GHz», вартістю 2760 грн., що належав Чернігівській міській лікарні № 1.

3)У ніч з 10 лютого на 11 лютого 2016 року, ОСОБА_6 повторно, шляхом пошкодження вікна, проник в ательє «Багіра», що в буд. АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав: 600 грн., жіночу сумку з написом на застібці-кнопці «Mideast», вартістю 36 грн., жіночу сумку чорного кольору, вартістю 30 грн., пальто, вартістю 120 грн.,куртку, вартістю 250 грн., плащ, вартістю 1350 грн., мікрохвильову піч марки «Gorenie», вартістю 419,30 грн., чорну жіночу дублянку вартістю 6000 грн. та хутряну шубу вартістю 2000 грн., що належали фізичній особі-підприємцю ОСОБА_12 , чим заподіяв матеріальну шкоду на загальну суму 10 805,30 грн.

4)У ніч з 29 лютого на 01 березня 2016 року, ОСОБА_6 повторно, шляхом підбору ключа, відкрив вхідні двері та проник у приміщення майстерні годинників, що на першому поверсі в буд. АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав: 3800 грн., годинник марки «Omax» модель М3-В вартістю 199 грн., годинник марки «Xinjia. 30m Waterproof xj-702LED» вартістю 90 грн., годинник марки «Philips Persio» модель 5 вартістю 295 грн., годинник марки «Omax» модель LG2528 вартістю 399 грн., годинник марки «Q&Q Quartz.Water Resist 50M. 6-50382V WLP» вартістю 337 грн., годинник марки «Omax» модель HB J259 вартістю 374 грн., годинник марки «Omax» модель CE 0168 вартістю 340 грн., жіночий годинник марки «Omax» модель 2M0005 вартістю 179,40 грн., годинник марки «Q&Q Quartz.Water Resist 50M 6-50382V WLP» вартістю 408 грн., годинник марки «Pefrect 9492088» вартістю 218 грн., годинник марки «Pefrect» модель GP 576вартістю 128 грн., портативний DVD плеєр «Ergo» модель TF DVD 999TV вартістю 900 грн., а всього викрав майна на загальну суму 7667,40 грн., яке належало фізичній особі-підприємцю ОСОБА_11

5) 04 березня 2016 року, в ранковий час, ОСОБА_6 повторно, шляхом пошкодження замку на вхідних дверях, проник у перукарню «Бантик», що по АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав: 400 грн., косметичку з пластиковим покриттям, вартістю 16 грн., лак для нігтів марки «Lambre» 8 мл вартістю 8,40 грн., лак для нігтів марки «Golden Rose.Paris Nail Lacquer», вартістю 32,20 грн., лак для нігтів марки «Nogotok. Lastinf finush. Up to 7 days. Тон 155», вартістю 4,60 грн., косметичку марки «Sunflower» вартістю 56 грн., сумку-клатч марки «Luxe» вартістю 70 грн., машинку для стрижки волосся марки «Filips» модель QC 5120 вартістю 160 грн., машинку для стрижки волосся марки «Ga.ma» модель GM580, вартістю 155,50 грн., туалетну воду марки «Persive» 30 мл вартістю 68 грн., фарбу для волосся марки «Gamma Color» вартістю 84,60 грн., кавоварку марки «Technika» модель TK-7901, вартістю 70 грн., лак для нігтів марки «Color Intense», 10 мл вартістю 28 грн., лак для нігтів марки «Стандарт міні. BK Nail Polis 7ml», вартістю 7,42 грн., дитячий комплект марки «Adidas» вартістю 141 грн., дитячий комплект марки «Racingun» вартістю 135 грн., жіночу сумку марки «Herve Leger» вартістю 38 грн., плойку-гофре для волосся марки «Scarlett» модель SC-061 вартістю 238,40 грн., фен для волосся марки «Coif*in» модель NE 3 RSK вартістю 411,60 грн., дитячі черевики марки «No prob», вартістю 89,10 грн., жіночу куртку марки «D&N Dinasti», вартістю 38,20 грн., помаду марки «Avon pink cooler», вартістю 30 грн., крем-фарбу для брів та вій волосся марки «Concept Profy touch», 30 мл вартістю 12 грн., помаду марки «Avon peony pop» вартістю 32,50 грн., помаду марки «Mary Kay Shell 022872», вартістю 87,50 грн., косметичку марки «Sunflower» вартістю 98 грн., машинку для стрижки волосся марки «Vitek» модель VT-1355 вартістю 254,10 грн., крем-фарбу для волосся « фотолінія Palette 568 карамельний каштановий» вартістю 7 грн., масло з ромашкою марки «Johnsons baby 200 мл», вартістю 53,60 грн., окислювач для волосся марки «10 V Procolor oxygen Crem 1000 мл» вартістю 47,50 грн., жіночу сумку марки «Ginge» вартістю 52 грн., а всього майна на загальну суму 2926,22 грн., яке належало фізичній особі-підприємцю потерпілій ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 395, ч. 3 ст. 185 КК України закрити, мотивуючи тим, що досліджені у судовому засіданні докази з точки зору їх належності та допустимості, показання свідків у своїй сукупності, жодним чином не доводять вину ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні.

Показання свідка ОСОБА_15 щодо проживання обвинуваченого за іншою адресою з жовтня по березень 2015 року повністю спростовуються показання свідків обвинувачення ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в частині відсутності у останніх інформації про зміну місця проживання ОСОБА_6 , та які взагалі мають суперечності між собою і не відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Зокрема, свідок ОСОБА_15 зазначав, що обвинувачений проживав по АДРЕСА_2 з жовтня по березень 2015 року, що не відповідає даним в листку нічних та контрольних перевірок за місцем проживання ОСОБА_6 , згідно яких останній знаходився за місцем реєстрації.

В той же час, листки нічних та контрольних перевірок за особою, яка перебуває під адміністративним наглядом, на думку захисника, не відповідають формі, встановленій додатком №12 до підпункту 5.5 Інструкції та не можуть бути допустимим доказом у кримінальному провадженні.

Особи, що здійснювали безпосередній нагляд за ОСОБА_6 , надали суперечливі показання в частині початку ухилення обвинуваченого від адміністративного нагляду, що в цілому ставить показання свідків під сумнів.

Чинним законодавством не передбачений особливий порядок повідомлення про зміну місця проживання особою, яка перебуває під адміністративним наглядом, дільничного інспектора, а тому, усі сумніви щодо винуватості повинні трактуватися на користь обвинуваченого.

Як вважає захисник, критична оцінка судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, оскільки показання названих свідків узгоджуються між собою та з показаннями про непричетність до вчинення злочинів обвинуваченого ОСОБА_6 . Навпаки вказує на те, що суд повинен критично поставитись до показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які є працівниками поліції і жоден з них очевидцем вчинення ОСОБА_6 інкримінованих злочинів, не був.

Документи, на які суд посилається, як на допустимі на належні докази вини ОСОБА_6 , не містять фактичних даних щодо його причетності до вчинення інкримінованих злочинів, а тому не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Довідка ЧМЛ № 1 щодо балансової вартості викраденого системного блоку та довідки ФОП ОСОБА_12 про вартість викраденого майна, не можуть вважатись допустимими доказами, оскільки товарознавча експертиза щодо вартості викраденого майна, проведена не була.

Речові докази у кримінальному провадженні, згідно переліку наведеного на сторінках 15-16 оскаржуваного вироку, як речові докази стороні захисту та обвинуваченому не відкривались, вони відсутні як речові докази і в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що у відповідності до положень ч. 12 ст. 290 КПК України вказує на недопустимість таких доказів в даному кримінальному провадженні.

Результати проведених процесуальних дій з вказаними речовими доказами також є недопустими та не належними доказами, оскільки встановити зворотнє не видається можливим через відсутність предмета дослідження. Речові докази судом безпосередньо досліджені не були.

Захисник звертає увагу, що на порушення вимог ст. 374 КПК України, вирок не містить мотивувальної частини та аргументів, які доводять вину ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні, в зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження за недоведеністю винуватості ОСОБА_6 у вчиненні, інкримінованих йому кримінальних правопорушень, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив про виклик додаткових свідків, про повторний допит свідка ОСОБА_21 , у якого він не зміг спитати в суді першої інстанції, чому він його обмовляє, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, посилаючись на норми кримінального та процесуального права, докази, що надані суду першої інстанції стороною обвинувачення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Склад злочину, передбаченого ст. 395 КК України, є формальним і з об`єктивної сторони може бути вчинений шляхом залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Ухвалою Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 був встановлений адміністративний нагляд строком на два роки, як за особою, що двічі засуджувалась за тяжкі умисні злочини і під час відбування покарання вперта не бажала стати на шлях виправлення та залишалася небезпечною для суспільства ( том 2 а. п. 15-18)

Зокрема рішенням суду ОСОБА_6 було заборонено залишати місце проживання по АДРЕСА_6 з 21 години до 05 години ранку наступної доби.

Доводи захисту про суперечності в поясненнях свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які здійснювали нагляд за поведінкою ОСОБА_6 , за місцем проживання і пояснювали, що останній спочатку регулярно з`являвся на відмітки, однак з грудня 2015 року перестав з`являтись, а під час перевірок за домашньою адресою, двері їм ніхто не відкрив, перевірялися як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, та не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01 грудня 1994 року, особи, щодо яких встановлений адміністративний нагляд, зобов`язані вести законослухняний спосіб життя, не порушувати громадський порядок та додержуватися обмежень, встановлених судом.

Обвинувачений ОСОБА_6 не виконував обмежень, встановлених судом як особа, що перебуває під наглядом, залишаючи місце проживання після 21 години, так і покинув місце проживання, де з його слів розпочали ремонт квартири, яку згодом продали.

Порушення заборони виходу з квартири у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу особою, що перебуває під адміністративним наглядом, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свідок ОСОБА_18 - співмешканка обвинуваченого, не тільки не спростувала версію захисту, а й підтвердила обвинувачення та показання, на теперішній час працівників поліції, щодо того, що ОСОБА_6 з грудня місяця 2015 року проживав з нею у кв. АДРЕСА_7 та в нічний час гуляли по місту.

Дільничні інспектори, які намагалися з`ясувати місце перебування ОСОБА_6 , звертались до його матері, яка відмовилась надавати письмові пояснення, але вказала, що за домашньою адресою не проживає.

Після відсутності обвинуваченого за місцем реєстрації він перестав з`являтися на відмітку до поліції, не виконував інші обов`язки, визначені судом.

Ухилення від адміністративного нагляду шляхом зміни місця проживання є триваючим злочином, а тому для з`ясування обставин правопорушення чи наявності складу злочину, потрібний був час.

З рапорту інспектора ОСОБА_17 від 21 січня 2016 року вбачається, що під час відвідування місця реєстрації ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , останнього вдома не було, двері квартири відчинила його мати та повідомила, що її син вже близько двох тижнів за даною адресою не проживає, де він мешкає їй не відомо, мобільного телефону він не має.

Свідок ОСОБА_15 , який пояснював, що він робив ремонт в квартирі ОСОБА_6 , який на час ремонту разом із співмешканкою ОСОБА_23 проживав за його домашньою адресою- по АДРЕСА_2 з жовтня 2015 року по березень 2016 року, тільки підтверджують доводи обвинувачення про зміну місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Мати обвинуваченого проживала за адресою, де проводився ремонт, тоді як сам ОСОБА_6 виїхав з квартири з метою ухилення від адміністративного нагляду, оскільки в заборонений час гуляв по місту, на реєстрацію до органів внутрішніх справ ( тепер поліції) кожного вівторка місяця перестав з"являтися, та у нічний час вчиняв крадіжки чужого майна.

Доводи захисту про відсутність визначеної форми повідомлення про зміну місця проживання, особою, яка перебуває під адміністративним наглядом, не виправдовують обвинуваченого в ухиленні від такого нагляду. У разі, якщо повідомлення дільничних працівників про зміну місця проживання було зроблене в усному порядку і вони не відмітили цього в своїх документах, то це питання було б з`ясоване наступного вівторка при явці ОСОБА_6 на реєстрацію, проте і цього обов`язку, він не виконував.

Посилання захисника на те, що листок реєстрації та листок нічних перевірок, які наявні в матеріалах кримінального провадження, не відповідають вимогам Інструкції, не відповідають дійсності.

Відповідно до додатків 12 та 13 Інструкції «Про організацію здійснення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі» визначено форму листка контролю за дотриманням установлених обмежень дій піднаглядним та форму реєстраційного листка, яким наявні у матеріалах кримінального провадження документи, відповідають.

За змістом судове рішення у формі вироку повинне складатися із вступної, мотивувальної та резолютивної частини, кожна з яких містить певне коло питань, але кожна попередня частина обумовлює наступну та є єдиним цілим обґрунтованого висновку суду про винуватість чи невинуватість особи, у вчиненні злочинів.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

По епізоду крадіжки майна з кабінетів Чернігівської лікарні №1, та епізоду крадіжки годинників обвинуваченого ОСОБА_6 чекав його товариш свідок ОСОБА_21 , якому він пояснював, що ходив до іншого товариша забирати речі.

В першому випадку речі забиралися в районі Чернігівської міської лікарні №1, де серед сумок ОСОБА_6 приніс коробку з-під системного блоку комп`ютера, у другому випадку - 5-6 сумок забиралося в районі вул. Доценка м. Чернігова.

Свідок ОСОБА_21 доводився товаришем обвинуваченого і у нього не було жодних підстав повідомляти неправдиві відомості органам поліції. З Чернігівської міської лікарні №1 серед інших речей був викрадений системний блок від компютера.

Речі, викрадені з міської лікарні знайдені не були, відповідно вартість їх була визначена балансова та по середній ринковій ціні аналогічним речей того самого виду та марки. Буквальне тлумачення норми кримінально-процеусального закону про визначення розміру матеріальної та моральної шкоди тільки шляхом призначення та проведення експертиз, не допускається.

Вартість викраденого майна з Чернігівської лікарні №1, яка є державним лікувальним закладом, на підставі відомостей обліку товарно-матеріальних цінностей та по ціні аналогічних речей, викрадених з кабінета лікаря, не перевищує середньої вартості на такі речі, на день вчинення крадіжок. А тому ставити під сумнів правильність визначення вартості майна, у колегії суддів немає жодних правових підстав.

Саме в квартирі АДРЕСА_7 , де проживав обвинувачений разом із ОСОБА_18 , були знайдені годинники тих марок та найменувань, а також портативний DVD плеєр, які були викрадені з майстерні по ремонту годинників по АДРЕСА_4 та які належали потерпілому ФОП ОСОБА_11 ( протокол огляду від 04.03. 2016 року).

Недовіра суду першої інстанції до показань свідка ОСОБА_19 , яка пояснювала, що велику кількість годинників ОСОБА_6 придбав на Центральному ринку у чоловіка на ім`я ОСОБА_24 , цілком обґрунтована.

Обвинувачений не займається ремонтом годинників, не є колекціонером, не має постійного доходу чи заробітку, а відповідно купувати таку кількість годинників та такої марки, не було жодної потреби.

Заперечуючи про свою причетність до крадіжки речей з ательє « ОСОБА_25 », обвинувачений ОСОБА_6 не міг пояснити, звідки в приміщенні ательє, після крадіжки речей, на поверхні мікрохвильової печі був виявлений його відбиток середнього пальця правої руки та на поверхні столу - слід долоні правої руки, що підтверджується висновком дактилоскопічної експертизи від 12.02.2016 року №401 ( том. 2 а. п. 124-131). В сусідньому під`їзді були виявлені частина викрадених речей, які не встиг обвинувачений перевезти та розпорядитися ними.

Будучи допитаною в якості потерпілої власниця ательє « ОСОБА_25 » ФОП ОСОБА_12 , пояснювала, що до неї після виклику поліції та розслідування крадіжки звертався обвинувачений ОСОБА_6 , який просив забрати заяву, він продаватиме квартиру та відшкодує їй збитки.

На ранок, коли працівники поліції розшукували осіб, причетних до крадіжки майна з ательє, поряд з приміщенням ательє, на спортивному майданчику зустріли обвинуваченого ОСОБА_6 , який пояснив інспектору поліції ОСОБА_22 , що він займається спортом, на чужому подвір`ї, далеко від місця свого проживання.

Версія обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що крадіжку з перукарні «Бантік» вчинив ОСОБА_26 , а йому приніс викрадене майно, не відповідає дійсності.

За клопотанням обвинуваченого суд робив запити та отримав інформацію, що серед значної кількості інкримінованих ОСОБА_26 кримінальних правопорушень, злочин за 04 березня 2016 року, не значиться.

Крім того, за обвинуваченим ОСОБА_6 , згідно ухвали слідчого судді апеляційного суду Чернігівської області від 12 лютого 2016 року ( том 2 а. п. 141-142) проводилися негласні слідчі дії із застосуванням спеціальних засобів спостереження та фіксації.

А саме, спостереження показало, що о 03 годині 54 хв. 04 березня 2016 року ОСОБА_6 разом із ОСОБА_18 приїхали на перехрестя вулиць Молодіжна з вул. Г. Полуботка м. Чернігова, де оглянули магазини, перейшли в сторону вул. Рокосовського, де по дорозі на проспекті Перемоги зацікавилися перукарнею «Бантік». ОСОБА_6 зламав замок, проникли до перукарні, звідки вийшли з рюкзаком та пакетом. Обвинувачений знайшов автомобіль, на якому забрав ОСОБА_18 з пакетами, дорогою ії зупинили працівники поліції та виявили викрадене майно з перукарні.

Працівники поліції не тільки прослідкували за вчиненням злочину, а й вилучили та повернули викрадене майно власниці, що вбачається з протоколу огляду речей, їх опису, впізнання потерпілою ФОП ОСОБА_14 .

Твердження захисника, що йому та обвинуваченому не відкривались речові докази, їх немає в реєстрі матеріалів досудового розслідування, вони не оглядалися судом, а тому вони не можуть розцінюватися як допустимий доказ винуватості ОСОБА_6 , є безпідставними.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, пункти 19, 44 та 45 розділу ІІ «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» свідчать як про наявність постанов про визнання речовими доказами та передачу на зберігання від 11 лютого 2016 року, 13 квітня 2016 року та 18 квітня 2016 року так і підтверджують їх відкриття стороні захисту.

Частина 3 ст. 290 КПК України покладає на прокурора або на слідчого за дорученням прокурора, надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них як докази у суді.

Речі, викрадені у потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_27 та ОСОБА_14 повернуті їм під розписку, про що є записи в протоколах слідчих дій. Сліди рук, взуття, рукавичок - зберігаються в кімнаті речових доказів Чернігівського відділу поліції і бажання їх побачити безпосередньо, у сторони захисту під час досудового розслідування, судового розгляду в суді першої інстанції, не виникало. Суд не зобов`язаний досліджувати предмети злочинних посягань, якщо сторона захисту про це не просить та не виникає щодо цих речей питань.

Доводи захисника про недопустимість показань свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , суперечать вимогам кримінально-процесуального закону та є також безпідставними.

Частина 7 ст. 97 КПК України не допускає використання в якості доказів показань з чужих слів, якщо вони надаються слідчому чи співробітнику оперативного підрозділу. У даному кримінальному провадженні інспектори поліції були очевидцями тих подій, про які надавали пояснення.

Свідок ОСОБА_22 , як працівник поліції у складі оперативної групи виїздив на місце вчинення злочину до ательє « ОСОБА_25 », де оглядаючи територію поблизу ательє зустрів обвинуваченого ОСОБА_6 , який пояснював, що поряд з ательє займається спортом, тоді як з приміщення ательє були вилучені відбитки його пальців, що підтверджується висновками дактилоскопічної експертизи.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , як працівники поліції здійснювали контроль за поведінкою обвинуваченого, як за особою, щодо якої був встановлений адміністративний нагляд. Їх показання не з чужих слів, а саме про обставини, які вони безпосередньо спостерігали чи виявляли.

За правилами ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю, або з порушеннями. Вимога обвинуваченого про виклик свідка ОСОБА_21 , якого суд першої інстанції відмовив у допиті, не підлягає задоволенню, як така, що не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції вжив усі заходи для виклику та явки в судове засідання свідка ОСОБА_21 , який 17 листопада 2016 року допитувався судом першої інстанції під присягою ( 15.04.30 15.18.47) та якому ставив запитання обвинувачений та надавав свої пояснення в момент допиту свідка.

Зауваження обвинуваченого, що свідок має сумнівну репутацію та піддається впливу і що він не встиг у свідка запитати причину його обмови у вчиненні злочинів, не заслуговують на довіру.

Обвинувачений, на відміну від свідка, може не надавати показань проти себе та не несе кримінальної відповідальності за надання за відомо неправдивих показань. Репутація у самого обвинуваченого викликає сумніви в його доброчесності та законослухняності.

Отже, суд належно оцінив усі надані докази стороною обвинувачення та перевірив аргументи сторони захисту і обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах.

При обранні покарання були враховані, як ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини їх вчинення, особа обвинуваченого, який має негативні соціальні зв`язки та схильності, характеризується негативно і призначене покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з тим, в порядку ч.2 ст. 401 КПК України обвинуваченому необхідно провести зарахування терміну попереднього ув`язнення, який рахується з часу взяття під варту і до набрання вироком законної сили, чого суд першої інстанції не зробив, а тому зарахування підлягає час з 11 листопада 2016 року по день постановляння ухвали апеляційним судом.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

В порядку ч. 2 ст. 401 КПК України та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 термін попереднього ув`язнення з 11 листопада 2016 року по 30 березня 2017 року в строк відбування покарання, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_28 ОСОБА_29 ОСОБА_30