АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0002087 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 21.06.2010 року вироком Ірпінського міського суду Київської області за ч.1 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.
- 14.01.2011 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 22.10.2013 року невідбуту частину покарання замінено на обмеження волі;
- Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08.09.2014 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік 11 місяців 16 днів;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року,

__________________________

Справа: 11-кп/796/1534/2016

Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7

Доповідач: ОСОБА_1

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 21.06.2010 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Згідно вироку, ОСОБА_6 23.12.2015 року приблизно о 11 год. 30 хв., знаходячись на залізничному вокзалі в м. Києві зустрів свого знайомого на ім`я ОСОБА_8 , який дав йому згорток, що містив в собі поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження конопля, який ОСОБА_6 поклав собі до кишені, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб для особистого вживання без мети збуту.
В цей же день, приблизно о 12 год. 00 хв. на станції метро «Вокзальна» ОСОБА_6 був зупинений працівником поліції та при поверхневому огляді його речей було виявлено та вилучено згорток, в якому згідно висновку експерта № 530х від 20.01.2016 р. знаходився наркотичний засіб - канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 5,43 г.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на суворість призначеного покарання, просить переглянути оскаржуваний вирок та призначити йому покарання з випробуванням. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що він є учасником бойових дій, має ряд захворювань, офіційно працевлаштований, проходить навчання у двох вищих навчальних закладах і у нього на утриманні перебуває мати, яка є особою похилого віку, однак незважаючи на це, суд першої інстанції призначив йому занадто суворе покарання.
Також зазначає, що внаслідок перебування на військовій службі, у нього заплановано декілька операцій, для проведення яких йому необхідно працювати та заробляти кошти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України; думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без зміни, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0002087 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за обставин викладених у вироку, апеляційним судом, відповідно до положень ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряються, оскільки як вбачається з журналу судового засідання, фактичні обставини справи учасниками процесу, в тому числі і самим обвинуваченим, не заперечувались і стосовно них відповідно до вимог ст. 349 КПК України докази не досліджувались.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому ОСОБА_6 суд, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який характеризується позитивно, раніше судимий, вчинив даний злочин у період відбуття покарання після звільнення умовно-достроково від призначеного покарання за попереднім вироком, його щире каяття у вчиненому та участь в антитерористичній операції, що суд обґрунтовано врахував як обставини, які пом`якшують покарання, та наявності такої обтяжуючої обставини як рецидив злочину, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував всі ті обставини, які, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує при вирішенні цього питання, в тому числі і ті пом`якшуючі обставини, на які ОСОБА_6 посилається у своїй апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про зміну призначеного йому покарання у виді позбавлення волі на умовний строк, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вимоги ст. 75 КК України застосовується лише у тому випадку, коли для цього є умови і підстави. Проте таких умов і підстав, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який будучи раніше неодноразово судимим на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин у період відбуття покарання після звільнення умовно-достроково від призначеного покарання за попереднім вироком, колегія суддів не вбачає.

Отже, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він зазначає, що працевлаштувався, поновив навчання в Ірпінському аграрно-економічному коледжі, опікується матір`ю після смерті батька, колегія суддів вважає, що призначене йому покарання за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, а тому не може бути визнано явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки з урахуванням наведених у вироку обставин воно є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи обвинуваченого, на які останній послався під час апеляційного розгляду справи, зокрема щодо наявності підстав для його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КК України та закриття

відносно нього кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Так, в абзаці четвертому п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002 року « Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Під час апеляційного розгляду справи колегією суддів було ретельно досліджено питання щодо добровільності звернення ОСОБА_6 до лікувального закладу з метою лікування від наркоманії і за результатами цієї перевірки встановлено, що згідно виписного епікризу № 8835 солдат ОСОБА_6 знаходився на лікуванні з 04.04.16 року по 23.05.2016 року у Клініці психіатрії Національного військового медичного клінічного центру «ГВКГ» (а.с. 93), куди був переведений з ВМКЦ ЦР (м. Вінниця) за направленням командування військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю у ВМКЦ ЦР психіатричного відділення на наявності у пацієнта змішаного розладу особистості і рішенням військово-лікарської комісії проведеної 19.05.2016 року солдат ОСОБА_6 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час.
Після вищезазначеної госпіталізації ОСОБА_6 на обстеження та лікування в клініку психіатрії за допомогою в лікуванні наркологічної залежності не звертався (а.с. 101).

З довідки, яку ОСОБА_6 надав під час апеляційного розгляду справи вбачається, що згідно заяви останній поступив на стаціонарне лікування в Київську обласну психоневрологічну лікарню №2 та знаходився на лікуванні з 05.12.2016 року по 20.12.2016 року з приводу лікування вживання канабіноїдів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_6 до лікувального закладу після виявлення правоохоронними органами факту незаконного придбання та зберігання ним наркотичного засобу, а тим більше під час апеляційного розгляду справи, відбулось не з метою вилікуватися від наркоманії, а з метою у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що унеможливлює застосування щодо нього вимог передбачених ч. 4 ст. 309 КК України.

За наведеного, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим, покарання справедливим і підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку в частині призначеного покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , а також застосування вимог ч. 4 ст. 309 КК України, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3