Справа №490/6250/16-к 07.02.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 лютого 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2016 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієво Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1. 03.12.2008 р. Ворошиловським районним судом м. Донецька за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
2. 27.08.2010 р. Дебальцевським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців;
3. 16.03.2012 р. Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст. 345, ч.2 ст. 345 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці, звільнився 18.02.2016 року за відбуттям покарання;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 187 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2016 року ОСОБА_5 засуджений:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч.1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Постановлено строк відбування покарання обчислювати з 23.03.2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.03.2016 р. до 08.09.2016 р. включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та пом`якшити призначене покарання у виді позбавлення волі до 4 років.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати у частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким пом`якшити покарання, із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що йому призначено занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та його особі.

На думку апелянта, судом не враховано його ставлення до вчиненого, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, молодий вік, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких обставин. Не враховано наявність хвороби «вроджений порок серця».

Зазначає, що після звільнення з місць позбавлення волі, почав проживати з ОСОБА_8 , яка завагітніла. Він не зміг працевлаштуватися та у зв`язку із необхідністю у грошових коштах вчинив злочини. Просить врахувати, що частково повернув потерпілим майно, яким він незаконно заволодів.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що ОСОБА_5 призначено занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого та не враховано усіх обставин, які пом`якшують покарання.

Зазначає, що обвинувачений надавав правдиві показання під час досудового розслідування і в суді, допомагав органу досудового розслідування здобувати докази, чим активно сприяв встановити істину у кримінальному провадженні та розкриттю злочину, відшкодував майнову шкоду, про що вказав потерпілий ОСОБА_9 , публічно просив вибачення у потерпілих та заявив про намір відшкодувати майнову шкоду потерпілій ОСОБА_10 . На думку апелянта, ці обставини вказують на каяття ОСОБА_5 . Посилається на те, що ОСОБА_5 позитивно характеризується. У зв`язку із викладеним вважає, що є підстави для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
26 лютого 2016 року, близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_5 , з метою крадіжки, демонтував частину вхідної двері кімнати, в якій проживав ОСОБА_9 , у будинку по АДРЕСА_3 . Після чого проник до кімнати, звідки таємно викрав майно ОСОБА_9 на загальну суму 9850 грн.
Того ж дня, близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_5 , знаходячись у кімнаті будинку по АДРЕСА_3 , яку наймала його співмешканка ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, попросив останню покликати до вказаної кімнати господарку будинку - ОСОБА_10 .
Після чого ОСОБА_8 зателефонувала ОСОБА_10 та попросила її зайти до кімнати начебто для надання документів, що посвідчують особу ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_10 зайшла до кімнати, ОСОБА_5 , зачинивши вхідні двері кімнати, схопив ОСОБА_10 ззаду, приставив останній до горла заздалегідь заготовлений ніж і почав вимагати у неї грошові кошти, погрожуючи при цьому фізичною розправою.
Намагаючись уникнути загрози життю та здоров`ю, ОСОБА_10 почала вириватися, внаслідок чого ОСОБА_5 спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді різаної рани 3, 4 та 5 пальців правої кисті, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Отримавши тілесні ушкодження та усвідомлюючи реальність загрози своєму життю та здоров`ю, ОСОБА_10 передала ОСОБА_5 належні їй грошові кошти у сумі 1000 грн, заволодівши якими, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник та розпорядився вказаним грошами на власний розсуд.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним:
- у таємному викрадення чужого майна, яке поєднане із проникненням до житла, та його дії кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України;

- у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, та його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 187 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника на підтримку апеляційних скарг, які просили вирок змінити та пом`якшити обвинуваченому покарання, думку прокурора, який просив вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційній суд встановив наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованими.

В цій частині апелянтами вирок не оспорюється, а також не оспорюється кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 187 КК України, яка є вірною.

Наведені апелянтами доводи про призначення ОСОБА_5 занадто суворого покарання, позбавлені підстав, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Вказані вимоги закону судом дотримані та ОСОБА_5 призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими злочинами.

Також враховані дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів та через незначний час після звільнення з місць позбавлення волі 8 днів, знову вчинив тяжкі корисливі злочини, не працює, фактично не має певного місця проживання, за місцем утримання під вартою характеризується посередньо.

Судом враховано щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочинів, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Посилання апелянтів на те, що судом не враховано ставлення обвинуваченого до вчинених злочинів, є безпідставним, оскільки щире каяття, яке ОСОБА_5 висловив під час судового розгляду, враховано судом при призначені покарання.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 добровільно не заявив про вчинений злочин, а зізнався у вчинених злочинах після того, як, будучи викритим у їх вчиненні, був затриманий.

З пояснень потерпілого ОСОБА_9 слідує, що майнова шкода відшкодована частково: йому повернуті лише частково викрадені речі, а телевізор та тюнер повернені розбиті. Крім того, ці речі повернені не добровільно обвинуваченим, а виявлені під час обшуку.

Майнова шкода потерпілій ОСОБА_10 в сумі 1000 грн, якими обвинувачений заволодів під час розбійного нападу, не відшкодована, а в апеляційний скарзі захисник висловила лише про намір обвинуваченого в майбутньому відшкодувати заподіяну майнову шкоду.

Отже, відсутні підстави вважати про активне сприяння розкриттю злочинів з боку обвинуваченого та відшкодування ним завданої шкоди потерпілим, а тому наведені апелянтами доводи про необхідність врахування цих обставин як таких, що пом`якшують покарання, не є слушними.

Також безпідставні посилання захисника на позитивну характеристику ОСОБА_5 , наданої з СІЗО м. Миколаєва, оскільки дана характеристика є задовільною, що вірно врахував суд першої інстанції.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність у обвинуваченого захворювання, про яке він зазначив в апеляційній скарзі. Також під час апеляційного розгляду обвинувачений стверджував про наявність у нього малолітньої дитини, 2016 року народження, але документи на підтвердження цих даних не надано, та за поясненнями обвинуваченого, він в шлюбі з матір`ю дитини не перебував, і батьком дитини не значиться. Отже, дані про наявність у обвинуваченого дитини, а також дані про хворобу, підтвердження не мають, а тому не можуть бути враховані при вирішенні питання щодо покарання.

Хоча злочини вчинені в молодому віці, про що зазначає обвинувачений, але це не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного йому покарання, яке призначено відповідно до вимог ст. ст. 50, 65, 66 КК України, за видом та розміром у межах санкцій, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 187 КК України.

Призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і не є занадто суворим, як вважають апелянти.

Призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Під час судового розгляду встановлено наявність лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття у вчиненому злочині, яка не є достатньою підставою для застосування вимог ст. 69 КК України, оскільки застосування цих вимог закону можливо лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, пом`якшення призначеного покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України, про що просить захисник, неможливо через наведені дані про особу винного, які свідчать про небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення. Тому відсутні підстави для пом`якшення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку, про що просили апелянти під час апеляційного розгляду. Крім того, хоча захисник просила про скасування вироку, але в апеляційній скарзі не навела передбачених законом підстав для прийняття такого рішення.

У строк покарання обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України, з моменту затримання та до дня набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 404, 407,424,425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2016 року у відношенні ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 23.03.2016 р. до 07.02.2017 р. у строк відбування призначеного покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3