№ 336/3030/15-к
Пр. № 1-кп/336/10/2017
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з повною середньою освітою (11 класів), неодруженого, що працює водієм-курьєром за договором з фізичною особою-приватним підприємцем ОСОБА_7 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого;

у вчиненні злочину, що передбачений ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив кримінально каране діяння проти здоров`я людини за таких обставин.

В проміжок часу між 17 годинами 10 хвилинами та 17 годинами 40 хвилинами 20 січня 2015 року обвинувачений, керуючись умислом на навмисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, біля будинку № 107 по вул. Епропівській в м. Запоріжжі на підгрунті неприязні, що виникла і розвивалася під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 у зазначеному місці, навмисно наніс потерпілому не менш ніж три удари руками та металевим предметом в область голови, які спричинили ОСОБА_8 відкритий проникаючий вдавлений перелом скроневої кістки справа з ділянкою розмозження головного мозку, які відповідно до висновку судової медичної експертизи кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Крім описаних ушкоджень, обвинувачений за вказаних обставин спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин правої тім`яної області, крововилив м`яких тканин лівої скулової області.

В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, заявивши, що умислу на спричинення здоров`ю потерпілого такої тяжкої шкоди він не мав, а діяв в стані необхідної оборони, захищаючи безпеку власну та інших осіб від можливості протиправного застосування потерпілом зброї, придатної для здійснення пострілів.

Щодо події кримінально караного діяння показав, що близько 16-00 години 20 січня 2015 року до нього приїхала ОСОБА_9 , з якою він на той час підтримував товариські стосунки, і розповіла, що вранці до місця її проживання будинку АДРЕСА_2 приїжджав її чоловік ОСОБА_10 , спільне проживання з яким вона припинила. Зі слів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 під час цього відвідування перебував в неадекватному стані, погрожував вбивством ОСОБА_11 , членам її родини, розбив каністрою вікно. Під час їхньої розмови Ані зателефонувала її бабуся і повідомила, що передача, призначена для батька ОСОБА_11 , який в той час був госпіталізований з інсультом, зібрана і її можна відвозити до лікарні. ОСОБА_11 попросила обвинуваченого супроводити її до житла, а потім і до закладу охорони здоров`я. Він сів за кермо її автомобіля і вони направились до будинку, де проживає ОСОБА_11 з родичами, по мірі наближення до якого вони побачили чоловіка, який різко вийшов з-за кущів, і направив свої кроки до автомобіля ОСОБА_13 . ОСОБА_6 , переконавшись в тому, що до них наближається саме потерпілий, вийшов з машини і пішов йому назустріч. В цей час потерпілий вийняв з внутрішньої кишені куртки пістолет і направив його в бік обвинуваченого, а після цих дій прозвучав щиголь, і потерпілий вдарив обвинуваченого в ліве плече рукояткою пістолета. Після цих дій обвинувачений, злякавшись за свою безпеку і за безпеку ОСОБА_11 та її малолітньої дитини, вийняв з салону автомобіля балонний ключ, який використовував напередодні, міняючи в автомобілі Ганни колесо, і почав наносити потерпілому удари по руці, яка тримала пістолет, з метою вибити зброю з рук нападника. Після кількох ударів ОСОБА_8 оступився і впав під бампер, а потім вскочив, побіг до своєї машини, яка знаходилась за два квартали до місця пригоди, сів за кермо та поїхав. Обвинувачений заявив, що припускає, що, обороняючись, він міг вдарити ОСОБА_8 і по голові. Внаслідок удару пістолетом по плечу у нього утворився синець на плечі, але за отриманням медичної допомоги він не звертався.

Цей ключ він викинув, проїжджаючи повз водойму в районі Капустяного кладовища в м. Запоріжжі, коли після описаних подій повіз ОСОБА_14 відвідати в лікарні батька.

В цей же день він добровільно з`явився до Шевченківського райвідділу.

Крім того, обвинувачений показав, що коли в цей день до описаних подій він міняв колесо на автомобілі ОСОБА_15 , вона, отримавши від чоловіка дзвінок, включила голосовий зв`язок і обвинувачений почув, як той погрожував вбивством ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , заявляючи, що спалить їх. Зі слів ОСОБА_17 знає, що ОСОБА_18 має травматичну зброю, якою не лише погрожує оточуючим, а й іноді і застосовує її для спричинення ушкоджень, тому в описаній ситуації у нього іншого вибору, окрім як забезпечити (обеззброїти) потерпілого в такий спосіб, не було.

Окрім вказаної версії завдання ударів ОСОБА_8 , обвинувачений пояснив, що, сприймаючи як реальну, загрозу, якою були наповнені дії обвинуваченого, що наставив на потерпілого зброю, він почав відмахуватися гайковим і попав ним потерпілому по голові.

Винуватість обвинуваченого у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження за описаних обставин підтверджує сукупність таких, досліджених у судовому засіданні, доказів.
Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000273 20 січня 2015 року невстановлена особа, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, біля будинку АДРЕСА_2 , в ході раптової сварки з ОСОБА_8 нанесла останньому тяжкі тілесні ушкодження (а. с. 1, 2 т. 2).
Як випливає з рапорту оперативного чергового Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, о 19 годині 39 хвилин до Шевченківського районного відділу надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що до п`ятої міської клінічної лікарні швидкої та екстреної медичної допомоги о 19 годині 15 хвилин самостійно звернувся ОСОБА_8 за отриманням медичної допомоги у зв`язку із спричиненням забійної рани голови відомою йому особою поблизу будинку АДРЕСА_2 (а. с. 23 т. 2).
За змістом протоколу прийняття від ОСОБА_8 , який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.01.2015 року ОСОБА_8 просить притягнути до відповідальності осіб, які о 17-00-17-30 годині 20 січня 2015 року біля будинку № 107 по вул. Епропівській в м. Запоріжжі спричинили йому тілесні ушкодження та намагалися вбити його (а. с. 26 т. 2).
З протоколу огляду місця події і фото таблиці до нього витікає, що місцем пригоди є ділянка місцевості між будинками № 107 та АДРЕСА_2 в напрямку від будинку № 109 до перехрестя вулиць Епропівської і Архітектурної в м. Запоріжжі, з якого вилучено кришку від пляшки з надписом «SHAKE» з нашаруванням речовини бурого кольору (а. с. 29-32 т. 2).
З висновку експерта № 428 від 04.03.2015 року випливає, що на спортивній кофті потерпілого ОСОБА_8 виявлена кров людини, чиє походження від потерпілого не виключається (а. с. 64-66 т. 2).
Як свідчить висновок експерта № 425 від 04.03.2015 року, на металевій кришці, вилученій з місця події, наявна кров людини, чиє походження від потерпілого ОСОБА_8 не виключається (а. с. 80-82 т. 2).
Згідно з висновком судової медичної експертизи № 555 від 16.03.2015 року відкритий проникаючий вдавлений перелом скроневої кістки справа з ділянкою розтрощення головного мозку у ОСОБА_8 кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення. Ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предметів, їхня давність може відповідати строкам, вказаним в медичній документації (а. с. 84-86 т. 2).

Зазначений висновок констатує наявність у потерпілого і інших тілесних ушкоджень, а саме: рани в тім`яній області заправа, в лобній області зліва, на правій кисті, садна лівої кисті і обличчя, гематоми кистей обох рук, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судової медичної експертизи № 1251-Д від 16.04.2015 року ОСОБА_8 поступив до нейрохірургічного відділення клінічної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» о 19 годині 15 хвилин 20 січня 2015 року з такими ушкодженнями: відкритий проникаючий вдавлений перелом скроневої кістки справа (з наружною раною у скронево-тім`яній області), забійна рана м`яких тканин правої тім`яної області, синець м`яких тканин лівої вилицевої області (а. с. 88-90 т. 2).

Утворення вказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 за умови його однократного падіння з висоти власного росту на тупу пласку поверхню виключається.

Не виключається можливість вчинення ОСОБА_8 активних дій з моменту спричинення тілесних ушкоджень до моменту звернення до міської клінічної лікарні екстреної і швидкої медичної допомоги, яке співпало з 19 годинами 15 хвилинами 20 січня 2015 року (а. с. 97-99 т. 2) .

Відповідно до висновку судової медичної експертизи № 340 від 24.01.2015 року будь-яких видимих тілесних ушкоджень, а також слідів їхнього загоювання, які за давністю могли б бути віднесені до строку, вказаному в обставинах справи, на тілі ОСОБА_19 не виявлено (а. с. 107 т. 2).

Допитаний судом свідок ОСОБА_20 показав, що є давнім знайомим ОСОБА_21 , до якого з`явився 20 січня 2015 року на прохання ОСОБА_18 надати допомогу в налагодженні водопроводу, у зв`язку з чим приятелі поїхали до магазину будівельних матеріалів «Епіцентр». Під час перебування в ньому ОСОБА_8 телефонував своїй дружині. Після того, як зробили покупки, вони поїхали до житла ОСОБА_15 , де ОСОБА_12 залишив свідка в своєму автомобілі біля будинку АДРЕСА_2 , а сам пішов до двору. В цей час до двору під будинком, де проживає ОСОБА_22 , під`їхала машина; свідок почув звук удару і зробив висновок, що машина збила ОСОБА_18 , який опинився під її колесами. Після цього один з двох чоловіків, які вийшли з салону автомобіля, підняв ОСОБА_23 і тримав його, поки його супутник наносив ОСОБА_18 удари, тримаючи в руках якийсь предмет, по голові. При цьому учасники конфлікту голосно сварилися, лихословили. ОСОБА_18 вирвався з рук цих осіб і прибіг до автомобіля, його обличчя було закривавлене, з рани на голові текла кров. Він сказав, що треба терміново бігти з цього місця, бо можна отримати ще більшу шкоду. Автомобілем в процесі поїздки до п`ятої міської лікарні керував сам потерпілий, в процесі переміщення сказав свідку, що ці особи побили його на прохання дружини.

Як випливає з показань свідка під час проведеного з його участю 9 квітня 2015 року слідчого експерименту, які (показання) підтвердив свідок після відтворення в суді відеозапису цієї слідчої дії (а. с. 167-174, 177-185 т. 2), після прибуття ОСОБА_8 і ОСОБА_20 до місця, де проживає ОСОБА_24 , потерпілий, побачивши машину своєї дружини « ОСОБА_25 », зі словами « ОСОБА_26 едет» вийшов з машини. За спливом нетривалого проміжку часу свідок почув удар і повернувся в бік, з якого виходив звук цього удару, та побачив автомобіль, який стояв біля будинку ОСОБА_15 , та двох чоловіків, які вийшли з нього і, підійшовши до лівого крила автомашини стали махати руками і ногами, у зв`язку з чим свідок вивів, що вони когось били. Після цього він почув вигук ОСОБА_8 : «Ты мне наехал на ноги, съедь!». Один з чоловіків сів за кермо та здав автомобіль назад. Другий чоловік тримав ОСОБА_23 ззаду під руками, а той, що вийшов з автомобіля, тримаючи в руках якийсь предмет, став бити ним ОСОБА_8 по голові і одночасно вигукувати якись фрази.

В ході проведення зазначеної процесуальної дії свідок продемонстрував, як саме наносилися удари потерпілому.

Як випливає з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час вчинення цієї процесуальної дії свідок ОСОБА_20 впізнав по фотографії ОСОБА_6 як особу, що наносила удари ОСОБА_8 20 січня 2015 року біля будинку АДРЕСА_2 .
Відповідно до висновку додаткової судової медичної експертизи № 1489 Д від 27.04.2015 року (а. с. 102-102) тілесні ушкодження у ОСОБА_8 , а саме: травма голови, що встановлена при проведенні судової медичної експертизи № 555 від 13.02.2015 року, могла утворитися за обставин, вказаних в протоколі слідчого експерименту від 09.04.2015 року з участю свідка ОСОБА_20 .
Свідок ОСОБА_16 в суді підтвердила показання ОСОБА_6 , пояснивши, що конфлікту між колишнім чоловіком, шлюб с яким розірваний на підставі рішення суду, що набрало законної сили, від 01.04.2015 року, вона не бачила, так як одразу по приїзді до її будинку в день, до якого відноситься подія злочину, вона з дитиною на руках побігла додому. Зі слів ОСОБА_6 , з яким вона тепер перебуває у фактичних шлюбних стосунках і проживає однією сім`єю, вона дізналася, що між чоловіками виникла колотнеча, під час якої ОСОБА_18 накинувся на ОСОБА_27 з пістолетом, а той вибив його з рук потерпілого. Коли вона віддала свою доньку бабусі і сестрі, що проживають з нею на території однієї садиби, і вийшла до свого автомобіля, ОСОБА_8 вже видалявся з місця конфлікту до свого автомобіля, на якому залишив вказане місце.
Свідок, крім того, показала, що бачила, як ОСОБА_8 в ході описаних подій діставав з внутрішньої кишені курки пістолет травматичної дії, про зберігання якого потерпілим свідок знала з часу спільного з ним проживання.
Свідок підтвердила показання ОСОБА_6 про наявність в салоні її автомобіля металевого ключа, який вона постійно возить з метою виконання непередбачуваних ремонтних робіт.
Допитана в режимі відеоконференції з Посольством України в Королівстві Іспанія свідок ОСОБА_28 показала суду, що доводиться ОСОБА_8 матір`ю. В період, до якого відноситься подія протиправного заподіяння шкоди здоров`ю сина, вона працювала і постійно проживала в Іспанії. До зазначених подій її сина було госпіталізовано до стаціонару медичного закладу в м. Запоріжжі в період з 6 по 14 січня 2015 року у зв`язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями, яких він, з його слів, зазнав від ОСОБА_6 теперішнього чоловіка колишньої дружини ОСОБА_18 . Вночі 20 січня 2015 року на її телефон прийшло СМС-повідомлення про те, що та й сама особа знову побила його.
Свідок ОСОБА_29 показав суду, що є сусідом родини ОСОБА_30 і проживає в будинку АДРЕСА_3 . 20 січня 2015 року, коли він вийшов на двір, побачив біля автомобіля ОСОБА_31 «Мерседес-Бенц» силуети двох осіб чоловічої статі, які голосно і збуджено розмовляли. При цьому один з них закликав свого співрозмовника на ім`я ОСОБА_18 дати спокій ОСОБА_11 , а другий відповідав, що він все зрозумів. Ці особи стали удалятися від будинку ОСОБА_32 , а ОСОБА_11 , яка також знаходилась неподалік, з дитиною пішла додому. Через нетривалий час учасники конфлікту розійшлися і продовжили рух в різних напрямках.
Свідок ОСОБА_33 пояснив суду, що ввечері 20 січня 2015 року скрізь відкриту фортку в своєму житлі будинку АДРЕСА_2 він почув сварку двох чоловіків в голосі одного з яких впізнав ОСОБА_21 , який є зятем сусіда ОСОБА_34 , і біля автомобіля побачив їхню бійку, в процесі якої вони наносили один одному удари кулаками. Припустивши, що опонентом ОСОБА_23 може бути його сусід ОСОБА_35 та злякавшись за безпеку сусіда, свідок вийшов на вулицю, щоб мати можливість втрутитися в ситуацію, але побачив лише силуети двох осіб, що видалялися в бік вулиці Архітектурної.
Перелічені докази послідовні, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності, логічно поєднуються одне з одним, об`єктивно відтворюють подію злочину.
Оскільки показання обвинуваченого в силу кримінального процесуального законодавства є джерелом доказів, суд, оцінюючи їх у відповідності до ст. 94 КПК України у співставленні з іншими фактичними даними, посилання на які зробив, знаходить їх недостовірними, виходячи з такого.
Оцінюючи показання обвинуваченого, суд враховує їхню суперечливість, коли в одному випадку обвинувачений взагалі заперечує проти нанесення ударів по голові потерпілого, заявляючи, що наносив лише навмисні удари по рукам з метою вибити з них пістолет; в другому випадку заявляє, що допускає нанесення одного ненавмисного удару і по голові, коли він відмахувався від ОСОБА_8 , що насувався на нього з пістолетом.
Аналізуючи показання, коли ОСОБА_6 , визнаючи застосування ним спеціально підібраного для нанесення ударів знаряддя, заперечує завдання ударів по голові, суд знаходить їх недостовірними, такими, що спростовуються дослідженими судом фактичними даними, зміст яких наведений у вироку.
Зокрема, це висновок судової медичної експертизи про наявні у потерпілого тілесні ушкодження в області голови; висновок додаткової судової медичної експертизи, що містить беззаперечний умовивід про неможливість утворення цих ушкоджень при однократному падінні потерпілого з висоти власного росту на тупу пласку поверхню; показання свідка ОСОБА_20 про спричинення ОСОБА_8 особою, в якій він впізнав за фотознімками ОСОБА_6 , ударів по голові.
Показання ОСОБА_6 , за яких він припускає нанесення ОСОБА_8 одного удару по голові спростовують висновки судової медичної експертизи про наявність у потерпілого ОСОБА_8 кількох ушкоджень на голові, чия локалізація свідчить про нанесення кількох ударів (відкритий проникаючий вдавлений перелом скроневої кістки зправа (з наружною раною у скронево- тім`яній області), забійна рана м`яких тканин правої тім`яної області, синець м`яких тканин лівої вилицевої області); а також наведені судом показання свідка ОСОБА_20 .
Крім того, показання про однократний ненавмисний удар в процесі намагань вибити зброю, тобто за обставин, коли він не керувався умислом на нанесення удару, а випадково влучив по голові, суперечать логіці його заяви про бажання лише забезпечити або обеззброїти нападника.
З урахуванням викладеного суд оцінює таку заяву обвинуваченого як вияв позиції захисту від пред`явленого обвинувачення, яку обвинувачений, не будучи суб`єктом переслідування за дачу заздалегідь неправдивих показань, вправі обирати на власний розсуд.

Судом також допитані свідки ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , чиї показання не містять інформації про обставини, що підлягають доказуванню, оскільки зазначені свідки не були очевидцями заподіяння шкоди протерпілому.

Зокрема, свідок ОСОБА_36 показала, що є бабкою ОСОБА_16 і проживає з нею за однією адресою; в день, до якого відноситься подія злочину, ОСОБА_8 два рази проїжджав повз будинку на своєму автомобілі і один раз приїжджав до будинку, його появу свідок спостерігала крізь вікно. ОСОБА_8 голосно розмовляв по телефону, лихословив, за поясом у нього знаходився предмет, схожий на пістолет. Обставини заподіяння шкоди потерпілому свідок не бачила, оскільки знаходилася з дитиною ОСОБА_17 в будинку.

Свідок ОСОБА_37 охарактеризував потерпілого як людину неврівноважену, яка за певних обставин, а саме: під час конфлікту між родиною ОСОБА_30 і ОСОБА_8 4 червня 2014 року, в який втрутився свідок з метою призвати ОСОБА_8 до примирення і належної поведінки, застосував до свідка травматичну зброю.

Судом також оголошені в порядку ст. 358 КПК України за клопотанням сторони обвинувачення письмові документи, зокрема, матеріали експертиз (а. с. 70-71, 75-76 в томі № 2), які хоча й належні до матеріалів цього провадження, проте не містять інформації про обставини, що підлягають доказуванню, тому не згадуються судом на обґрунтування обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Дійшовши висновку про те, що сукупність перелічених судом фактичних даних може бути використана при прийнятті процесуального рішення на користь обвинувачення, суд не може погодитися з твердженнями захисту про те, що в кримінальному провадженні наявні обставини, які виключають злочинність вчинених ОСОБА_6 дій.

Необхідність виправдування ОСОБА_6 адвокат мотивує доводами про те, що під час конфлікту з ОСОБА_8 він перебував в стані необхідної оборони, тобто правомірно захищав законні інтереси свої, а також ОСОБА_16 і її малолітньої дитини від нападу озброєної людини.

Суд не може погодитися з ґрунтовністю цих доводів, виходячи з таких міркувань.
Якщо оцінювати цю заяву з урахуванням показань ОСОБА_6 про те, що він наносив удари лише по рукам ОСОБА_8 , в одній з яких той тримав пістолет, ця заява є позбавленою сенсу, оскільки згадані показання не містять інформації про спричинення шкоди здоров`ю потерпілого за механізмом, описаним в обвинуваченні, у зв`язку з чим ОСОБА_6 і підданий кримінальному переслідуванню.
Відповідно до ст. 36 КК України і роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Так як за змістом Розділу УШ Закону України про кримінальну відповідальність збіг обставин, в яких опинилася особа, призваний усунути саме злочинність вчиненого, тобто дії особи з спричинення шкоди повинні характеризуватися кримінально караним характером, при оцінці цих доводів захисту суд не враховує показання про непричетність обвинуваченого до спричинення ран на голові потерпілого.
Що стосується його показань про можливе нанесення ненавмисного однократного удару монтировкою по голові ОСОБА_8 , суд виходить з того, що предметом доказування при встановленні обставин спричинення шкоди є наявність злочинного посягання потерпілого на охоронювані права обвинуваченого і його оточення.
Між тим встановлені судом обставини на підставі безпосередньо дослідженних наданих сторонами доказів не дають суду підстав констатувати наявність ознак злочинних дій в поведінці ОСОБА_8 .
Доводи про стан необхідної оборони захист обґрунтовує застосуванням потерпілим зброї, придатної для провадження пострілів, і ці обставини, на думку захисту, призвані довести показання потерпілого, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_36 , а також ОСОБА_38 .
Що стосується показань свідка ОСОБА_16 і ОСОБА_39 про випадки застосування ОСОБА_8 травматичної зброї, ці показання є неналежними до цього кримінального провадження, оскільки вони не містять інформації про застосування потерпілим зброї саме під час конфлікту з обвинуваченим.
Показання свідка ОСОБА_36 про те, що близько 16-00 години 20 січня 2015 року вона з вікна бачила за поясом у потерпілого предмет, схожий на пістолет, не свідчать на користь цієї версії сторони захисту, так як очевидцем спричинення потерпілому шкоди цей свідок не була.
Що стосується показань свідка ОСОБА_16 в частині інформації про те, що ОСОБА_8 тримав пістолет на рівні живота, коли ОСОБА_16 в товаристві ОСОБА_6 під`їхала до свого будинку, суд відноситься до них критично, оскільки: по-перше, свідок не бачила застосування ОСОБА_8 зброї напередодні спричинення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень; по-друге, навіть якщо припустити вчинення ОСОБА_8 цих дій, описана ситуація не завадила свідку залишити салон автомобіля і прослідувати до будинку, що свідчить про наявність об`єктивної можливості уникнути за вказаних обставин заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.
Враховуючи, що на час розгляду цієї справи свідок проживає однією сім`єю з обвинуваченим, суд оцінює ці показання як вияв бажання заінтересованої у вирішенні долі провадження особи допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності за вчинені дії.
Показання обвинуваченого, оцінку яких навів суд, спростовують згадані показання свідка ОСОБА_20 про обставини заподіяння побоїв ОСОБА_8 ; а також пояснення ОСОБА_6 лікарю-судово-медичному експерту під час проведення відносно нього експертизи про те, 20 січня 2015 року, близько 17-00-18-00 години він наніс невідомому чоловіку удар ключом по голові, а сам він від будь-кого тілесних ушкоджень не отримував; а також висновки цього дослідження про відсутність на тілі ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень, а також слідів їхнього загоювання, які могли б бути віднесені до строку, що вказаний в обставинах справи (а. с. 107 т. 2, зворотний бік).
Зазначений умовивід експертного дослідження спростовує і показання обвинуваченого в тій частині, що він почав дії з обеззброювання потерпілого, коли зазнав удару рукояттю пістолета по плечу, внаслідок якого у нього на руці утворився синець.
На користь переконання суду про відсутність стану необхідної оборони свідчать і встановлені судом обставини, за яких свідок ОСОБА_16 і малолітня дитина, інтересами чиєї безпеки, за поясненнями ОСОБА_6 , перш за все керувався він, безперешкодно залишили місце пригоди до того, як сталося спричинення шкоди потерпілому.
І хоча судом було задоволено клопотання сторони захисту про допит в якості свідка ОСОБА_40 , чиї показання, на думку захисника і обвинуваченого, могли б свідчити на користь непричетності до інкримінованих йому дій, проте показання в суді цієї особи, який пояснив, що в день, до якого відноситься подія злочину, він бачив на вулиці неподалік від місця пригоди крупного чоловіка, який кричав: «Приб`ю! Уб`ю! і т. і.», а потім бачив бійку двох осіб чоловічої статі, не містять інформації, яка має значення для підкріплення цих доводів захисту, а лише підтверджують встановлені судом обставини про наявність конфлікту між обвинуваченим і потерпілим у вказаний в обвинуваченні час у зазначеному місці.

З наведених міркувань виходить суд, відкидаючи і доводи захисту про застосування положень статті 38 КК України, враховуючи при цьому, що диспозиція цієї норму закону України про кримінальну відповідальність містить обставини, що виключають злочинність діяння, які є відмінними від тих, що встановлені судом.

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що у відсутність обставини, що виключають злочинність діяння, наносячи удари важким металевим предметом в життєво важливой орган людини, яким є голова, обвинувачений не міг не усвідомлювати протиправність своїх дій і якщо не бажати, то свідомо припускати настання наслідків, які мали місце.

Твердження захисту про невстановлення судом особи потерпілого всупереч вимог ст. 342 КПК України на вирішення справи не впливають, так як: по-перше, вимоги ст. 342 КПК України містять обов`язок встановлення осіб, які з`явилися в судове засідання, тоді як потерпілий не брав в ньому участі; по-друге, особа потерпілого встановлена під час досудового розслідування в ході прийняття його заяви, проведення з ним процесуальних дій.
Посилання захисту на необхідність врахування лише тих доказів, які були сприйняті безпосередньо в судовому засіданні, також не підкріплюють позицію захисту, оскільки судом це положення кримінального процесуального законодавства не порушено.
Що стосується неможливості допиту судом потерпілого, відсутність того чи іншого учасника кримінального провадження в судовому засіданні не є перешкодою для вирішення цього провадження на підставі наданих суду фактичних даних.
Неявка потерпілого в суд також не є обставиною, що перешкоджає судовому розгляду, і не є підставою для припинення цього розгляду, оскільки в силу кримінального процесуального законодавства відмова у здійсненні правосуддя є недопустимою і такою, що порушує завдання кримінального судочинства, до яких відноситься захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Інтереси потерпілого в судовому засіданні послідовно представляла його представник, про його волевиявлення щодо перспектив кримінального провадження свідчить його заява про вчинене правопорушення (а. с. 26 т. 2), заява, адресована суду (а. с. 53 т. 3), і навіть його заява про відмову від обвинувачення в цьому провадженні не могла б бути підставою для його закриття. Між тим, як випливає із згаданої судом заяви, що адресована вже суду, обвинувачення в цьому провадженні він підтримує.
Приймаючи перелічені докази при ухваленні обвинувального вироку, суд не погоджується з доводами захисту про недопустимість висновків судової медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень потерпілого, оскільки вони ґрунтуються лише на показаннях ОСОБА_8 .
Ці джерела доказів добуті у встановленому процесуальним законом порядку, підстав, які передбачені параграфом № 1 глави 4 КПК України, для визнання їх недопустими немає, проведення судової експертизи з метою визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень припускає викладення пояснень особи, яку оглядають, тому суд враховує їх як доказ в обґрунтування обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Ствердження захисту про недопустимість прийняття показань з чужих слів, якими є показання свідка ОСОБА_28 , що наповнені інформацією, відомою їй зі слів сина, суд до уваги не приймає, оскільки у відповідності до вимог закону суд і не використовував на користь своїх висновків її свідчення в частині відомого їй зі слів потерпілого опису деталей його побиття, а лише згадав інформацію, безпосепредньо сприйняту свідком, про отримане нею від потерпілого СМС-повідомлення про завдання побоїв тією ж самою особою.

Доводи сторони захисту про те, що під час судового розгляду не встановлено обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень, так як потерпілий отримує їх систематично, є неспроможними, так як сукупність наведених судом доказів містить інформацію про завдання тілесних ушкоджень, належних до цього провадження, в тому числі показання обвинуваченого, свідка сторони захисту.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні обвинуваченому покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, відомостей про особу винуватого, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, враховує думку потерпілого про вид і розмір покарання.

Обвинувачений вчинив тяжке кримінально каране діяння, об`єктом посягання якого є найвища соціальна цінність здоров`я людини, потерпілий в собі представника клопочеться про застосування до нього покарання у вигляді позбавлення волі.

Зазначені обставини, на думку суду, виключають його звільнення від відбування покрання з випробуванням.

Ані обтяжуючих, ані пом`якшуючих його покарання обставини судом не встановлено.

Наведені обставини не дають підстав для застосування положень закону про призначення більш м`якого покарання або покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті обвинувачення.

Разом з тим особа обвинуваченого, який не має судимостей, є соціально зайнятою особою, його позитивні характеристики з місця проживання дають підстави для призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті обвинувачення.

Цивільний позов в кримінальному провадженні вирішений шляхом отримання пояснень представника цивільного позивача, цивільного відповідача, дослідження наданих сторонами доказів в обґрунтування як вимог, так і заперечень.

В обґрунтування позовних вимог представник цивільного позивача пояснила, що вартість спричиненої її довірителю шкоди обчислюється сумою в 133416 грн. 89 коп. і складаються з вартості пошкодженого одягу, в якому перебував потерпілий, коли зазнав шкоди, а також вартості годинника, який він загубив на місці пригоди, на загальну суму в 16210 грн. 47 коп. Вартість отриманої потерпілим правової допомоги становить 46332 грн. 95 коп. Вартість проїзних квитків з Іспанії до місця здійснення досудового розслідування обчислюються сумою в 28099 грн. 51 коп. Оренда житла потерпілого в Іспанії становить 38782 грн. 18 коп., переклад документів 1380 грн., вартість консульського збору за подачу заяв потерпілого до компетентних органів України становить 2611 грн. 85 коп.

Крім майнової шкоди позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 700000 грн., якої він зазнав через глибокі переживання з приводу протиправного тяжкого ушкодження його здоров`я, його тривалого відновлення, зміни звичного засобу життя, необхідності виїзду за межі держави в інтересах забезпечення безпеки та лікування.

Цивільний відповідач позов в частині вимог про відшкодування майнової шкоди визнав в розмірі документально підтверджених збитків, визначення суми яких відносить на розсуд суду. Вимоги про стягнення моральної шкоди не визнав, оскільки умислу на завдання тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, який сам спровокував зазначену ситуацію, не мав.
Всилухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані ними докази, суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь цивільного позивача в частині вимог про відшкодування майнової шкоди, виходячи з таких міркувань.
При розв`язанні вимог про стягнення майнової шкоди, суд враховує принципи диспозитивності і змагальності цивільного і кримінального судочинства, відповідно до яких тягар доведення перед судом переконливості як вимог, так і заперечень закон покладає на сторони процесу, і доходить висновку, що позивач не довів ґрунтовності жодної з позовних вимог, які утворюють ціну позову в цій частині, а з наданих його представником документів випливає, що всі вказані видатки несла ОСОБА_28 .
Оскільки ОСОБА_8 є самостійним суб`єктом матеріальних і процесуальних правовідносин, між тим всупереч вимог принципу змагальності доказів заподіяння матеріальної шкоди саме йому він не надав, суд доходить до необхідності вирішення його вимог шляхом відмови в задоволенні позову в цій частині.
Що стосується особи, яка робила вказані витрати, у неї є право самостійно звернутися до суду з відповідними вимогами за правилами цивільного судочинства.
В силу ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним і документально підтверджені процесульні витрати, до яких відповідно до ст. 120 КПК України належать і витрати на правову допомогу.
Як випливає з наведеної норми кримінального процесуального законодавства, передумовою для покладення на обвинуваченого витрат з отримання потерпілим правової допомоги у випадку ухвалення обвинувального вироку є документальне підтвердження цих витрат.
У зв`язку з відсутністю фактичних даних про те, що саме потерпілий ніс відповідні видатки, при вирішенні цієї вимоги суд виходить з тих самих міркувань, що і при розв`язанні вимог про матеріальні збитки.
Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд знаходить їх ґрунтовними, так як вони зумовлені емоційними переживаннями з приводу протиправного посягання на його здоров`я і його тяжких наслідків, та при вирішенні питання про розмір шкоди, яку належить стягнути, виходить з положень ст. 23 ЦК України, згідно із якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодування, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, суд бере до уваги вік людини, що зазнала тілесних ушкоджень, який є молодою працездатною особою, обсяг доказів щодо глибини його переживань, тяжкості та незручності вимушених змін у його життєвих стосунках.

Разом з цим суд у відповідності до ст. 1193 ЦК України враховує і майновий стан цивільного відповідача, який бере участь в утриманні і вихованні малолітньої особи.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що сума у 5000 грн. у відшкодування моральних страждань потерпілого, є такою, що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості.

Речові докази, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, - підлягають знищенню.

Долучені стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження диски з відеозаписами процесуальних дій, які самі по собі становлять матеріали кримінального провадження, - належить зберігати з матеріалами кримінального провадження.
У відсутність клопотань з боку учасників кримінального провадження про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, який на стадії досудового розслідування не застосовувався, з урахуванням належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 суд не вбачає підстав дляч застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Відомостей про процесуальні витрати на судові експертизи суду не надано.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувати.

Речові докази кришку від пляшки з надписом «SHAKE», змиви речовини бурого кольору, спортивну кофту, спортивний костюм «Адідас», що належать ОСОБА_8 , спортивну кофту, джинсові брюки, пару туфель, що належать ОСОБА_6 , - знищити.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Лютого ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Решту вимог про відшкодування моральної шкоди і вимоги про відшкодування майнової шкоди залишити без задоволення.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження, які не були присутні в судовому засідання, копію вироку буде направлено не пізніше наступного дня після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1