У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
м. Київ "16" серпня 2017 р.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури №4, яка полягає у невнесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою про кримінальне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду в порядку ст. 303 КПК України про визнання незаконною бездіяльності прокурора Київської місцевої прокуратури №4 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за його заявою про кримінальне правопорушення відносно судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи свою заяву, ОСОБА_3 вказав, що 03 липня 2017 року він звернувся до прокуратури м. Києва із заявою про скоєння суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України.
У заяві ОСОБА_3 просив прокуратуру м. Києва повідомити про результати її розгляду, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 60 КПК України.
26 липня 2017 року на його адресу надійшов лист вих. № 04/2/3-р-17 від 11.07.2017 року, в якому повідомлялось, що заява про скоєння кримінального правопорушення направлена для розгляду по суті до Київської місцевої прокуратури № 4.
Київська місцева прокуратура № 4 заяву про вчинення суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України не зареєструвала в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та не розпочала розслідування.
В судове засідання особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 з`явився, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Крім того зазначив, що на даний час відсутня будь яка інформація з приводу розгляду його заяви.

Представник Київської місцевої прокуратури № 4 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши зміст скарги, вислухавши в судовому засіданні доводи заявника, слідчий суддя прийшов до наступного:

відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

В силу ст.306 КПК України, скарга на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, розглядається не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження скарги. Розгляд скарги здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та прокурора. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка подала скаргу, та прокурор.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України. Службою безпеки України. Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_3 подав 03.07.2017 року до прокуратури м. Києва заяву про кримінальне правопорушення, вказуючи на те, що в діях судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 374 КК України, які підлягають внесенню до ЄРДР.

Надалі вище вказана заява була спрямована до Київської місцевої прокуратури №4 для розгляду.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влада», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дій або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р. № 8- рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 р. № 4- рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 р. N 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 р. № 3- рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р.. ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р.. та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН. «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН. Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 р.. Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Рада Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.

Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Це стосується і визначеного в ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист .

Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надані у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року.

Крім того, відповідно до ст.5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 року № 6-рп/2001, оцінка законності процесуальних актів і дій суддів належить виключно до сфери правосуддя.

ОСОБА_3 наполягає на тому, що зазначені ним у заяві дії та прийняття рішення відбувалось під час судового засідання, тобто під час здійснення суддею правосуддя.

На підставі вище викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури №4 не підлягає задоволенню,

Керуючись ст. ст. 306, 307, 309 КПК України,-

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурораКиївської місцевої прокуратури № 4 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою про кримінальне правопорушення відносно судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: