справа № 208/592/14-к
№ провадження 1-кп/208/13/17
ВИРОК
Іменем України

07 березня 2017 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді ОСОБА_1 ,

При секретарі ОСОБА_2 ,

За участю:

Прокурора ОСОБА_3 ,

Захисника ОСОБА_4 ,

Обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області кримінальне провадження, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 01.06.2013 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 164 КК України, до одного року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 1 рік;

у скоєнні кримінального правопорушення

передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,

суд

встановив:

ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим 01.06.2013 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 164 КК України та маючи не зняту та непогашену в законом порядку судимість, будучи зобов`язаний, згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2000 року, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітної плати щомісяця до його повноліття починаючи з 13 березня 2000 року, але не менш 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на користь матері ОСОБА_7 .

Однак, ОСОБА_5 знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини, став на шлях злісного ухилення від сплати аліментів з метою уникнути по виконавчому листу утримань, не бажаючи виконувати покладений на нього обов`язок утримання дитини, хоча і був попереджений державним виконавцем про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів.

Відповідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2000 року, ОСОБА_5 повинен сплачувати аліменти в наступному розмірі: за квітень 2013 року - 771 грн.; травень 2013 року - 771 грн.; червень 2013 року - 771 грн.; липень 2013 року - 786 грн.; серпень 2013 року - 786 грн.; вересень 2013 року - 786 грн.; жовтень 2013 року - 786 грн.; листопад 2013 року - 786 грн.; грудень 2013 року - 786 грн.

Між тим, в період часу з 01.04.2013 по 01.01.2014 року ОСОБА_5 ніде не працював, в службу зайнятості населення м. Дніпродзержинська з питання працевлаштування не звертався, аліменти добровільно не виплачував, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, і допустив заборгованість зі сплати аліментів за даний період часу.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно абзацу четвертого п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України. При цьому зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, ОСОБА_5 злісно ухилявся від сплати аліментів з 01.04.2013 року по 01.01.2014 рік, чим допустив заборгованість зі сплати аліментів за 9 місяців, або у твердій грошовій сумі 7029 (сім тисяч двадцять дев`ять) гривень 00 копійок.

Вчинене ОСОБА_5 діяння - містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей /аліментів/, особою, яка раніше судима за ч.1 ст. 164 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину за пред`явленим йому обвинувальним актом визнав повністю та пояснив, що він дійсно має спільну з ОСОБА_7 дитину: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з матір`ю ОСОБА_7 . Про свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , на користь матері дитини ОСОБА_7 , за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.03.2000 року, починаючи з 13.03.2000 року, він знав, та також був попереджений державним виконавцем Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ, про наслідки ухилення від виконання рішення суду. В зазначений період, перебуваючи на іспитовому терміні за Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.06.2013 року, він не працював, до центру зайнятості у м. Дніпродзержинську, як особа що потребує роботи не звертався та на облік не став. На даний час сума заборгованості в розмірі 7029 гривень ним виплачена у повному обсязі. Прохає суд врахувати тяжке матеріальне становище яке він має на теперішній час, а тому просить призначити йому покарання не пов`язане з обмеженням волі.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 за пред`явленим обвинуваченням, суд враховує заяву потерпілої ОСОБА_7 (а.с. 34), згідно до якої потерпіла прохала визнати обвинуваченого ОСОБА_5 винним за ч. 2 ст. 164 КК України, та призначити суворе покарання, розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_5 (а.с.13), згідно до якого сума боргу склала за період з 01.04.2013 року по 01.01.2014 року тверду грошову суму 7029 гривень.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфіковане за ч. 2 ст. 164 КК України, погоджуючись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, та обвинувачений, прокурор, захисник не заперечували щодо встановлених обставин, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.

Таким чином, суд приходить до висновку що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 скоєне ним і мало місце, і містить склад злочину передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, в якому він винен.

З врахуванням зазначеного, за скоєний злочин передбачений ч. 2 ст. 164 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 підлягає покаранню.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з вимог ст.. 65 КК України, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Згідно до вимог ст. 67 КК України, обставин обтяжуючих покарання за скоєний злочин вчинений ОСОБА_5 , не встановлено.

Згідно до вимог ст.. 66 КК України, обставинами що пом`якшують покарання за скоєний злочин ОСОБА_5 , є визнання своєї вини і каяття.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, тяжкість скоєного злочину, згідно до вимог ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше судимий, та вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку призначеного за Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.06.2013 року, процесуальну поведінку обвинуваченого, який ухилявся від суду перебував двічі у розшуку оголошеному Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська області від 23.06.2014 року по 17.04.2015 року (а.с. 75-76) та Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.03.2016 року по 07 березня 2017 року, не зважаючи про обізнаність обов`язку з`являтися за викликом до суду, та повідомляти про зміну місця свого проживання у відповідності до Ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.04.2015 року (а.с. 108), та враховуючи його характеризуючи данні, що за місцем мешкання характеризується посередньо, його відношення до скоєного, погашення суми заборгованості за аліментними зобов`язанями в повному обсязі, що підтверджено квитанціями про сплату заборгованості (а.с. 124, 137), суд приходить до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів з його сторони, є покарання, пов`язане з обмеженням волі.

На підставі вище зазначеного та керуючись вимогами ч. 3 ст. 349, ст..ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України.

Призначити ОСОБА_5 за ч.2 ст.164 КК України, покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки.

Згідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_5 за даним вироком, частково приєднати невідбуту ОСОБА_5 частину покарання призначеного за Вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.06.2013 року, у вигляді одного місяця обмеження волі, і остаточно призначити ОСОБА_5 до відбуття покарання за сукупністю вироків у вигляді обмеження волі строком на два роки і один місяць.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_5 , - особисте зобов`язання, залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Строк призначеного покарання ОСОБА_5 рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, через місцевий суд.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1