Справа № 373/42/17
УХВАЛА
Іменем України
26 січня 2017 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні (№ ЄРДР 0001341) за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.187 КК України, -

встановив:
10.01.2017 до суду надійшов обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , складений 29.12.2016 слідчим СВ Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , затверджений того же дня заступником військового прокурора Дарницького гарнізону ОСОБА_8 .

До обвинувального акту додано розписку обвинуваченого про його отримання, дата розписки та отримання обвинувального акту в розписці не зазначена.

У підготовчому судовому засіданні при обговоренні питання відповідності обвинувального акту вимогам КПК на запитання головуючого прокурор вказала, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу. Чітко виокремити місце виникнення умислу в обвинуваченого на вчинення злочину, а також вчинення нападу прокурор не змогла.

Потерпілі зазначили, що викладені в обвинувальному акті обставини вчинення злочину не у повній мірі відповідають реальним подіям та є нечіткими.

Обвинувачений зазначив, що обвинувальний акт не отримував, незважаючи на розписку написав розписку за вказівки слідчого, але сам акт йому не надали. Також вказав, що обвинувачення є нечітким.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Також, зазначена стаття передбачає, що доказуванню підлягають: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а статтею 129 закріплено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Стаття 8 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

При дослідженні змісту обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.187 КК України встановлено, що він не відповідає вимогам, передбаченим КПК України й розгляд кримінального провадження за цим обвинувальним актом порушуватиме право обвинуваченого на справедливий суд.

Так, кваліфікація кримінального правопорушення викладена наступним чином: «Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або погрозою застосування такого насильства (розбій), ОСОБА_4 підозрюється у чиненні кримінального правопорушення (злочину), передбачене ч.1 ст.187 КК України.»

Таке викладення кваліфікації кримінального правопорушення стороною обвинувачення є нечітким щодо інкримінованих обвинуваченому дій. Зокрема, не виокремлено спрямованість небезпечності насильства відносно життя чи здоров`я потерпілих. Також, зазначено про здійснення погроз застосування насильства з боку обвинуваченого, хоча з фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, а також пояснень прокурора не вбачається вчинення таких погроз.

Зі змісту формулювання обвинувачення також не можна чітко ідентифікувати місце виникнення умислу на вчинення злочину та місце вчинення нападу. Застосовані «орієнтири» - назва вулиці та назва магазину без зазначення номерів будинків та інших ідентифікуючих ознак не дадуть можливості перевірити ці обставини. Зазначений у фактичних обставинах справи номер магазину (№666) не є номером будинку по АДРЕСА_1 та не ідентифікує магазин у просторі. Також нечітко сформульовано місце вчинення протиправних дій: де перебували обвинувачений та потерпілі коли «наказувалось віддати мобільні телефони», де обвинуваченим наносились удари потерпілим.

У наведеному в формулюванні обвинуваченні змісті висновку судово-медичного експерта також допущено нечіткість щодо визначення небезпечності тілесних ушкоджень у частині спрямування: життя чи здоров`я.

З формулювання обвинувачення не вбачається чіткого висновку про те, що потерпілим спричинені тілесні ушкодження саме від дій обвинуваченого, та не зазначено, перелік цих ушкоджень.

Вказаний у формулюванні обвинувачення умисел «на відкрите заволодіння чужим майном» (6 абзац 3 сторінки обвинувального акту) не повністю узгоджується із диспозицією ч. 1 ст.187 КК України, а відповідає ч.1 ст.186 КК України.

Крім того, потребують перевірки обставини вручення обвинуваченому обвинувального акту. Зокрема, відсутність дати вручення обвинувального акту обвинуваченому у розписці про таке вручення дає підстави для сумнівів у дотриманні положень ст.293 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 9, 26, 91, 92, 291, 314, 372 КПК України,

ухвалив:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.187 КК України, прокурору, вказавши на необхідність приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1