Справа № 405/799/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора: ОСОБА_4 ,
малолітнього потерпілого: ОСОБА_5 ,
законного представника малолітнього потерпілого:
ОСОБА_6 ,
представника малолітнього потерпілого:
адвоката ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката: ОСОБА_8 ,
обвинуваченого : ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження №0008068 від 28.08.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Єлизаветградка Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого на посаді механізатора у ФОП « ОСОБА_13 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 07.04.2005 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 29.06.2007 року постановою Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 21.06.2007 року умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 8 днів;

-вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29.06.2010 року за ч.1 ст.122 КК України до 2 років виправних робіт з відрахуванням 20% від заробітної плати;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

28.08.2015 року близько 20:40 год. ОСОБА_9 , знаходячись на перехресті вулиці Вороніжська та пров.Верхній Веселий в м. Кіровограді, в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , діючи умисно та цілеспрямовано наніс потерпілому один удар долонею правої руки в ділянку лівого вуха, в результаті чого у малолітнього ОСОБА_5 утворилися тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій вушній раковині та завушній ділянці зліва з перфорацією (розривом) барабанної перетинки зліва, які згідно висновку експерта №1637 від 28.10.2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України не визнав та показав, що близько 21.00 год. прийшов додому його син ОСОБА_14 , який плакав та сказав, що ОСОБА_15 збив його з ніг і звинуватив його в тому, що в результаті падіння він розбив свій телефон. ОСОБА_15 до цього випадку неодноразово кривдив його сина, а він систематично попереджав ОСОБА_15 про недопустимість такої поведінки. Вийшовши на вулицю разом з ОСОБА_14 побачив ОСОБА_15 , який стояв разом з ОСОБА_16 на дорозі і розмовляли. Підійшовши до ОСОБА_15 , він запитав: «Бив малого?», на що ОСОБА_15 відповів: «Ні, ОСОБА_14 сам винуватий!». Після цього, він взяв ОСОБА_15 правою рукою за його ліву руку і сказав: «Ходімо до батька». ОСОБА_15 в той момент сказав йому, що сам піде, тому він відпустив його руку. Потім усі вчотирьох пішли до батька ОСОБА_15 . Прийшовши до двору, ОСОБА_15 пішов кликати батька. Через 7-8 хвилин вийшов батько, а за ним ОСОБА_15 , який був у сльозах. Батько ОСОБА_15 накинувся на нього, оскільки був у нетверезому стані, і не слухав його пояснень. Батько ОСОБА_15 сказав йому нікуди не йти і чекати на приїзд міліції. Він чекав хвилин 20, а потім пішов додому. Через 30 хвилин пішов за хлібом та біля будинку бачив батька ОСОБА_15 і невідому дорослу особу, які розмовляли між собою. Через 2 місяці дізнався від сусідів, що є заява про тілесні ушкодження. Малолітньому ОСОБА_5 тілесні ушкодження він не спричиняв. Вважає, що його в судовому засіданні оговорили діти.

Незважаючи на повне не визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, його вина доводиться зібраними в кримінальному провадженні та перевіреними у судовому засіданні належними та допустимими доказами, обсяг дослідження яких визначений судом з урахуванням думки учасників судового провадження:
- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості потерпілого малолітнього ОСОБА_5 , згідно з якими він зазначив, що дійсно 28.08.2015 року біля 08:40 год. вечора грав в піжмурки з ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ще з одним хлопчиком і двома дівчатками на перехресті вулиць Верхній Веселій і Вороніжській в м. Кіровограді. Коли він біг, то зіштовхнувся з ОСОБА_14 і вони вдвох впали. Він впав на руки вперед та при падінні розбив телефон. Богдан встав, та побіг додому, а він з Родіоном дивилися, що сталося з телефоном. Зі свого подвір`я вийшов ОСОБА_9 , який взяв його за руку і сказав: «Пішли до тата», на що він почав вириватися, і тоді ОСОБА_9 вдарив своєю долонею правої руки в його ліве вухо. Потім він з ОСОБА_9 та ОСОБА_18 пішли до нього додому. У вусі шуміло. Прийшовши додому, він покликав батька та сказав, що його вдарили у вухо. Тато вийшов разом з ним до ОСОБА_9 та розмовляв із ним з приводу того, чого це він вдарив його сина у вухо. На слідуючий день матір відвела його до лікаря, оскільки вухо дуже боліло і вночі йшла кров з вуха. Після цього він, три тиждні лежав в лікарні. Йому робили уколи, ставили крапельниці, давали пігулки та робили процедури. Після виписки продовжили вдома лікуватися. Вухо турбує і до цього часу.

-показаннями законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , згідно з якими її син з ОСОБА_14 до цього раніше ніколи не гуляв, так як у них різний вік. В суботу, на слідуючий день після травми, звернулися в лікарню, а в понеділок оформили сина на стаціонар. Проблеми зі здоров`ям маються і до цього часу. Вказала, що її син товаришує з ОСОБА_18 , оскільки той безконфліктний. На даний час син продовжує перебувати під наглядом у лікаря.

Заявлений нею цивільний позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка малолітнього ОСОБА_19 , згідно з якими влітку минулого року ввечері вони разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та його братом грали в хованки на вулиці Веселій. Того дня, ОСОБА_15 біг до ставка, а ОСОБА_14 йому назустріч, після чого вони зіштовхнулися і вдвох впали. У ОСОБА_15 розбився телефон від падіння. ОСОБА_14 розплакався і побіг додому. Через декілька хвилин прийшов ОСОБА_14 зі своїм батьком, який став ОСОБА_15 тримати за руку і за тулуб, після чого почав шарпати його і казати: «Пішли до тебе додому!». Батько ОСОБА_14 вдарив долонею правої руки у ліве вухо ОСОБА_15 . Той намагався вирватися. Після цього, батько знову почав тягнути ОСОБА_21 до нього до додому. Потім вони втрьох пішли, а він слідом йшов за ними. Пізніше на вулицю вийшов ОСОБА_15 батько. Він з ОСОБА_22 зайшов у будинок. Коли зайшли в будинок, то побачив як у ОСОБА_15 з вуха йшла кров.

- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 , згідно з якими потерпілий є його рідним сином. Восени минулого року зайшов заплаканий ОСОБА_15 додому, сказав йому вийти на вулицю. Побачив, як з лівого вуха ОСОБА_15 текла кров. На запитання, що сталося ОСОБА_15 відповів, що батько ОСОБА_14 вдарив його у вухо. Потім він вийшов у двір, а батько ОСОБА_14 почав говорити, що ОСОБА_15 вдарив його сина. Він відповів йому, яке він мав право наносити удар у вухо його сину. Інциденту з батьком ОСОБА_14 у нього не було. Коли вийшов, то на вулиці був ОСОБА_24 , ОСОБА_14 та його батько. Через 2-3 дні дізнався про розбитий мобільний телефон сина, оскільки в той день ОСОБА_15 йому нічого не розповів.

- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка малолітнього ОСОБА_25 , 2008 р.н., який вказав, що ОСОБА_26 знає, проте з ним не товаришує. ОСОБА_9 до цього не знав та нічого не бачив.

- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка малолітнього ОСОБА_25 , 2003 р.н., згідно з якими він того дня грав у хованки з ОСОБА_15 . Рома біг з телефоном та зіштовхнувся з ОСОБА_14 , в результаті чого вони впали. Вийшов батько ОСОБА_14 . Голосно розмовляли батько, ОСОБА_14 і ОСОБА_27 . Не бачив через далеку відстань чи хтось когось бив. Вони втрьох і ОСОБА_18 пішли в сторону будинку ОСОБА_28 . Потім він пішов додому і нічого більше не бачив.

Окрім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується також:

*протоколом проведення слідчого експерименту від 02.09.2015 року з фото таблицею до нього за участю законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , в ході проведення якого ОСОБА_5 вказав на спосіб та механізм нанесення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (одного удару долонею правої руки в ділянку лівого вуха) (а.к.п.21-23);

*протоколом огляду предмету від 20.10.2015 року п`ять рентгенівських знімків та медична картка стаціонарного хворого №9815/877 на ім`я н/л ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які долучено в якості речових доказів до матеріалів кримінального провадження (а.к.п.33-34);

*протоколом проведення слідчого експеременту від 02.09.2015 року з фото таблицею до нього за участю малолітнього свідка ОСОБА_19 , в ході проведення якого свідок підтвердив власні показання та вказав на спосіб нанесення ОСОБА_9 потерпілому одного удару долонею правої руки в ділянку лівого вуха (а.к.п.47-49).

- висновком судово-медичної експертизи №1637 від 28.10.2015 року, згідно з яким у гр. ОСОБА_5 мались тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій вушній раковині, та завушній ділянці зліва з перфорацією (розривом) барабанної перетинки зліва.

Дані тілесні ушкодження могли утворитись від травматичного контакту з тупим (тупими) об`єктом (об`єктами), не виключається можливість їх утворення в строк вказаний в постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Вищевказані тілесні ушкодження утворились від не менш одного травматичного впливу.

Враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень, виключається можливість утворення тілесних ушкоджень при падінні з положення стоячи. Локалізація тілесних ушкоджень доступна для спричинення власноруч.

Враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень, не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у вигляді синця на лівій вушній раковині та в завушній ділянці зліва з перфорацією барабанної перетики і за обставин на які вказують як потерпілий ОСОБА_5 в протоколі проведення слідчого експерименту від 02.09.2015 року, так і свідок ОСОБА_24 в протоколі проведення слідчого експерименту за його участі від 02.09.2015 року. Будь-яких ушкоджень в ділянці рук, у потерпілого та наданій медичній документації не описано, тому говорити, про відповідність наявних тілесних ушкоджень до механізму їх утворення за вказаних обставин не є можливим (а.к.п.38-40).

Позиція сторони захисту, що даний висновок експерта не може бути використаний як доказ у справі, оскільки складений з порушенням вимог закону є безпідставною та необґрунтованою. Так, висновок судово-медичної експертизи №1637 від 28.10.2015 року складений з дотриманням вимог, викладених в п.3.4 Інструкції «Про проведення судово-медичної експертизи», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №1 від 17.01.1995 року та його зміст відповідає п.4.9 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року.

Таким чином, висновок експерта №1637 від 28.10.2015 року є належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.

- копією висновку лікаря отоларинголога Кіровоградської дитячої обласної лікарні ОСОБА_29 від 29.08.2015 року, згідно з яким після обстеження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 поставлено діагноз (далі - мовою оригіналу): постравматический перфоративний отит слева (а.с.3);

- копією епікризу Кіровоградської дитячої обласної лікарні, згідно з яким остаточний клінічний діагноз поставлений ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - мовою оригіналу): постравматический мезотимпанит. Хронический вазоматорно-аллергический ринит. Аденомды II-III ст. Сотрясение головного мозга (а.с.4);

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю доведеною, а доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про непричетність до спричинення умисних тілесних ушкоджень потерпілому малолітньому ОСОБА_5 та відсутність в його діях складу інкримінованого злочину, суд вважає такими, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки вони повністю спростовуються показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_5 та малолітнього свідка ОСОБА_19 , наданими в судовому засіданні, які є логічними, послідовними, взаємоузгодженими між собою та з іншими доказами, дослідженими судом. Покази даних осіб не викликають жодних сумнівів у суду та вказують на фактичні обставини подій та на злагодженість дій обвинуваченого. Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 , які вирізняються своєю узгодженістю, раптовістю та чітким спрямуванням, підтверджують наявність попереднього умислу в обвинуваченого на вчинення вищевказаних протиправних дій, а спосіб вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим свідчить про спрямованість умислу на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження малолітньому потерпілому ОСОБА_5 шляхом нанесення одного удару долонею правої руки в ділянку лівого вуха.

Вказані показання підтверджуються висновком судово-медичної експертизи та протоколами проведених слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_19 , під час яких відтворено механізм спричинення тілесних ушкоджень та узгоджуються з висновком лікаря отоларинголога Кіровоградської дитячої обласної лікарні та епікризом Кіровоградської дитячої обласної лікарні.

Отже, судом встановлено достатність та взаємозв`язок беззаперечних доказів, які вказують на наявність причинно наслідкового зв`язку між умисними та протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_9 , який на грунті раптово виниклих неприязних відносин наніс один удар долонею правої руки в ділянку лівого вуха та наслідками у вигляді легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я у потерпілого ОСОБА_5 .

В судовому засіданні малолітній свідок захисту ОСОБА_12 показав, що ввечері минулого року він грав в хованки на вулиці. Він стояв, а ОСОБА_15 біг йому назустріч, вони зіштовхнулися та вдвох впали. ОСОБА_27 впав на лікті, а він вдарився головою. Телефон у Роми випав з карману і розбився. Потім він пішов додому розповісти батьку про те, що трапилось. Зокрема про те, що його тоді штовхнув саме ОСОБА_15 . Разом з батьком вийшли на вулицю. Батько взяв ОСОБА_21 за руку та сказав: «Пішли до твого батька», на що він відмовився, потім другий раз йому приказав, той знову відмовився. Потім ОСОБА_15 вдарив батька по щоці. Тато був у шоці, тому взяв ОСОБА_21 за руку і повів до батька ОСОБА_28 . Тато ОСОБА_28 вийшов п`яний. Разом з ним вийшов і ОСОБА_27 який плакав, проте йдучи додому не плакав.

Дані показання свідка суд оцінює критично, оскільки вважає їх такими, що не відповідають дійсності, так як даний свідок є сином обвинуваченого, а тому виникають обґрунтовані сумніви в їх достовірності. Крім цього, покази свідка ОСОБА_12 спростовуються показами потерпілого, показами незацікавленого свідка ОСОБА_19 та іншими вищезазначеними доказами та не узгоджуються як з доказами, наданими стороною обвинувачення так і з показами самого обвинуваченого. Суд вважає, що покази свідка захисту жодним чином не спростовують сукупність досліджених в судовому засіданні належних та беззаперечних доказів, які вказують на обставини вчинення ОСОБА_9 спричинення умисного тілесного ушкодження потерпілому.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення доведено. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_9 вчинив умисне та закінчене кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості.

Вивчивши відомості про особу обвинуваченого, суд встановив:

ОСОБА_9 за місцем роботи, реєстрації та проживання характеризується позитивно (а.к.п.73-74, 76), одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює на посаді механізатора у ФОП « ОСОБА_13 », на обліку в лікарнях не перебуває (а.к.п.69-70), осудний, раніше притягувався до кримінальної відповідальності (а.к.п.71-72).

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину щодо малолітнього.

Із врахуванням думки державного обвинувачення, позиції представника малолітнього потерпілого, обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_9 , а також відношення останнього до вчиненого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт в межах санкції ст.125 ч.2 КК України. Обраний обвинуваченому такий вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам провадження, але і його особі, є обґрунтованим, буде необхідним й достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде відповідати цілям покарання.

Цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 на суму 2 616 грн. 03 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підлягає частковому задоволенню, за виключенням вартості медикаментів, зазначених у фінансових документах (чеках), на загальну суму 755 грн. 71 коп., які згідно епікрізу не призначалися для лікування потерпілого, як обґрунтований, оскільки згідно зі ст.128 КПК України та ст.1166 ЦК України, шкода, заподіяна злочинними діями, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на викладене, остаточний розмір майнової шкоди, заподіяної злочином складає 1860 грн. 32 коп.

Моральна шкода, спричинена злочином, яку законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_6 визначає в розмірі 50 000 гривень, також підлягає частковому відшкодуванню. Так, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. При визначенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує те, що малолітньому потерпілому ОСОБА_5 дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях у зв`язку з отриманою травмою, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через погіршення самопочуття на цьому ґрунті, потерпілий переніс сильний фізичний біль, а тому суд вважає за необхідне, керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди 3 000 гривень.

Вирішуючи питання щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 понесених останньою витрат на правову допомогу в розмірі 3 500 грн., суд прийшов до наступних висновків.

Нормою ст.118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач. Наявність зазначених витрат законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 в розмірі 3 500 грн. підтверджується відповідними копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати, до складу яких відповідно до п.1 ч.1 ст.118, ч.2 ст.120 КПК України відносяться витрати на правову допомогу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів, суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирався.

Цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 в частині вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1 860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) гривень 32 копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3 000 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 в частині вимог щодо відшкодування витрат, понесених на правову допомогу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 3 500 гривень, витрат на правову допомогу.

Речові докази:

- п`ять рентгенівських знімків передані малолітньому потерпілому ОСОБА_5 залишити останньому як йому належні;

- медичну картку стаціонарного хворого №9815/877 на ім`я н/л ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 передану до Кіровоградської обласної дитячої лікарні залишити останнім для подальшого зберігання.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Кіровограда. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда ОСОБА_1