Справа № 152/949/17
В И Р О К
іменем України
06 липня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
представника органу пробації ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, з повною загальною середньою світою, раніше судимого 24.03.2017 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на сто двадцять годин,

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.03.2017 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на сто двадцять годин, після ознайомлення 05.05.2017 року з порядком і умовами відбування зазначеного виду покарання, будучи направленим для відбування покарання у Мурафську сільську раду Шаргородського району Вінницької області, з 10.05.2017 року по 12.05.2017 року, згідно з запланованим графіком відбування покарання, відбув дванадцять годин громадських робіт, а в подальшому у травні 2017 року умисно від відбування покарання ухилився, не приступивши до повного відбування громадських робіт, ігноруючи вимоги приступити до відбування покарання, не відбувши, таким чином, 52 години громадських робіт у травні 2017 року із запланованих в цьому місяці 64 годин громадських робіт. Протягом червня та липня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_4 відпрацьовано 72 години громадських робіт на території Мурафської сільської ради, при цьому, ОСОБА_4 умисно ухилився від повного відбування покарання у виді громадських робіт, не відбувши, таким чином тридцять шість годин громадських робіт.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 12.06.2017 року, визнав повністю, щиро покаявся.
Суду обвинувачений ОСОБА_4 показав, що був засуджений Шаргородським районним судом 24.03.2017 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на сто двадцять годин. Після набрання вироком суду законної сили його було викликано до Шаргородського районного відділу з питань пробації, де він ознайомився з порядком відбування громадських робіт. Також, йому було роз`яснено, що покарання він відбуватиме на території Мурафської сільської ради, куди після об`єднання громад ввійшло с. Клекотина, де він проживає. В сільській раді було складено графік відбування громадських робіт і роз`яснено, які роботи і на яких об`єктах він повинен виконувати. 10.05.2017 року він приступив до відбування покарання, але відробив тільки 3 дні по 4 години у травні 2017 року. В подальшому у травні до відбування громадських робіт він не приступив. Він вирішив не відбувати громадські роботи, так як не вважав, що це насправді покарання і його потрібно відбувати. До того ж, був зайнятий справами, зокрема, ходив на тимчасові заробітки. Потім почав зловживати спиртними напоями і на роботу не ходив. 31.05.2017 року його викликали в сільську раду, де був представник органу пробації і попередив про те, що можливе притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування громадських робіт. Тому, з 01.06.2017 року він прийшов у сільську раду, отримав призначення на роботу і з того часу відбував громадські роботи включно до 03.07.2017 року, по чотири години в день. При цьому, з 19.06.2017 року по 21.06.2017 року він не відпрацював 12 годин громадських робіт, так як хворів і перебував на лікуванні в Шаргородській ЦРЛ. Тепер він розкаюється у тому, що ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт, усвідомив свою провину і просить його суворо не карати.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку і надає оцінку доказів у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, «поза розумним сумнівом», що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.
Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений, свідок обвинувачення, досліджені документи, зібрані стороною обвинувачення.
Сторона захисту клопотань про допит свідків захисту та дослідження доказів сторони захисту клопотань не заявляла.
Крім признання ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, його винуватість у вчиненні вказаного злочину підтверджується доказами, зібраними стороною обвинувачення і дослідженими в судовому розгляді.
Так, винуватість ОСОБА_4 підтверджується:
- показаннями свідка ОСОБА_7 , який суду показав, що є в.о. старости в с. Клекотина Мурафської сільської ради, а на початку травня 2017 року, тобто до об`єднання територіальних громад с. Клекотина і с. Мурафа, працював Клекотинським сільським головою. В травні 2017 року від працівника органу пробації дізнався про те, що ОСОБА_4 повинен відбувати покарання у виді громадських робіт на території Мурафської сільської ради в с. Клекотина. Ним було прийнято розпорядження про відбування ОСОБА_4 громадських робіт з 10.05.2017 року, а також визначено види та об`єкти робіт. ОСОБА_4 в травні 2017 року приступив до відбування покарання у виді громадських робіт з 10.05.2017 року, відпрацював три дні по чотири години, тобто відбув всього 12 годин. В подальшому ОСОБА_4 від відбування громадських робіт ухилився. Він неодноразово телефонував до ОСОБА_4 , але останній на його дзвінки не відповідав, на виклики в сільську раду не з`являвся. Також, він повідомив орган пробації про те, що ОСОБА_4 від відбування громадських робіт ухиляється. 31.05.2017 року в сільську раду з`явився працівник відділу пробації і перевірив, що ОСОБА_4 не відбуває покарання у виді громадських робіт. ОСОБА_4 повторно було викликано в сільську раду, останній з`явився і був попереджений працівником органу пробації про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування громадських робіт. Починаючи з 01.06.2017 року ОСОБА_4 відбував покарання у виді громадських робіт, зокрема по чотири години в день він обкошував бур`яни біля адміністративних будівель на території сільської ради, збирав та вивозив сміття від приміщення школи та сільської ради, засипав вибоїни на дорозі. Ці роботи були визначені згідно з графіком робіт. В середині червня 2017 року відбування громадських робіт ОСОБА_4 повинно було закінчитися, але так як останній ухилявся від відбування покарання у травні 2017 року, то він дозволив йому продовжувати відпрацьовувати громадські роботи. З 19.06.2017 року по 21.06.2017 року ОСОБА_4 не працював, так як перебував на лікуванні в Шаргородській ЦРЛ, про що наявна довідка в сільській раді. 03.07.2017 року ОСОБА_4 відбув ще чотири години громадських робіт.
Також, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:
- поданням інспектора Шаргородського РВ з питань пробації про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності від 01.06.2017 року (а.с.42-43);
- підпискою про ознайомлення ОСОБА_4 з порядком відбування громадських робіт від 05.05.2017 року (а.с.68);
- направленням ОСОБА_4 для відбування громадських робіт від 05.05.2017 року за №723 (а.с.45);
- розпорядженням про залучення ОСОБА_4 до відбування громадських робіт від 10.05.2017 року (а.с.46);
- переліком об`єктів для відбування громадських робіт ОСОБА_4 (а.с.47);
- графіком відбування ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт у травні 2017 року (а.с.48);
- актом перевірки виконання покарання у виді громадських робіт ОСОБА_4 від 31.05.2017 року (а.с.50);
- табелем виходу на громадські роботи ОСОБА_4 в травні 2017 року (а.с.51).
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.389 КК України, тобто ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, а саме: будучи засудженим вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.03.2017 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на сто двадцять годин, ОСОБА_4 , після ознайомлення 05.05.2017 року з порядком і умовами відбування зазначеного виду покарання, будучи направленим для відбування покарання у Мурафську сільську раду Шаргородського району Вінницької області, з 10.05.2017 року по 12.05.2017 року, згідно з запланованим графіком відбування покарання, відбув дванадцять годин громадських робіт, а в подальшому у травні 2017 року умисно від відбування покарання ухилився, не приступивши до повного відбування громадських робіт, ігноруючи вимоги приступити до відбування покарання, не відбувши, таким чином, 52 години громадських робіт у травні 2017 року із запланованих в цьому місяці 64 годин громадських робіт. Протягом червня та липня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_4 відпрацьовано 72 години громадських робіт на території Мурафської сільської ради, при цьому, ОСОБА_4 умисно ухилився від повного відбування покарання у виді громадських робіт, не відбувши, таким чином тридцять шість годин громадських робіт.
Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання свідка ОСОБА_7 , досліджені судом документи, зокрема: подання інспектора Шаргородського РВ з питань пробації про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, підписка про ознайомлення ОСОБА_4 з порядком відбування громадських робіт, графік відбування ОСОБА_4 покарання, табелем виходу ОСОБА_4 на роботу в травні 2017 року, актом про перевірку відбування ОСОБА_4 громадських робіт у травні 2017 року.
Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування за ч.2 ст.389 КК України суд вважає вірною.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.2 ст.389 КК України.
Виходячи з положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду документи, докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, тобто в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, що, відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України, є обставинами, що пом`якшують покарання.
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_4 визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
За місцем проживання в с. Клекотина обвинувачений ОСОБА_4 характеризується позитивно, як працьовита особа, щодо якої не надходили скарги в сільську раду, проте останній вживає спиртні напої (а.с.36, 40).
На обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_4 не перебуває (а.с.38).
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Відповідно до повідомлення ОСОБА_4 та ухвали Шаргородського районного суду від 29.06.2017 року, обвинувачений не бажав брати участь у підготовці досудової доповіді органом пробації.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_8 від 30.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності притягувався, вчинив умисний не тяжкий злочин, але щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину; обвинувачений не має власного житла, не працює, на обліку у лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває, не виявляє агресії щодо оточуючих людей, проте підтримує спілкування з особами з антисоціальною поведінкою. Також, обвинувачений не заперечує злочинності своїх дій, не висловлює бажання до змін способу свого життя, не має наміру на працевлаштування, не заперечує можливість вчинення злочинів у подальшому. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства (а.с.23-25).
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 не приймав участі у підготовці досудової доповіді представником органу пробації, то суд вважає, що висновки начальника Шаргородського РВ з питань пробації ОСОБА_8 в досудовій доповіді про те, що ОСОБА_4 не висловлює бажання до змін способу свого життя, не має наміру на працевлаштування, не заперечує можливість вчинення злочинів у подальшому, що призначення покарання у виді ізоляції від суспільства не є для обвинуваченого стримуючим фактором це припущення, так як ці висновки не базуються на належних та допустимих доказах, від ОСОБА_4 органом пробації така інформація не отримувалася, оскільки останній не приймав участі у підготовці досудової доповіді. Тому, вказані вище висновки у досудовій доповіді суд не приймає до відома.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з урахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання у виді арешту, яке, згідно із ч.1 ст.60 КК України, полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців, так як ОСОБА_4 умисно ухилився від відбування покарання, призначеного вироком Шаргородського районного суду від 24.03.2017 року, що не було пов`язане із ізоляцією його від суспільства у виді громадських робіт (а.с.33-35), будучи, при цьому, фізично здоровим, працездатним.
Крім цього, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 не відбув повністю покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду від 24.03.2017 року 36 (тридцять шість) годин громадських робіт (а.с.54, 55, 70).
При цьому, покарання ОСОБА_4 слід призначати на підставі ст.71 КК України, тобто до призначеного за новим вироком покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду від 24.03.2017 року, з урахуванням правил п.4 ч.1 ст.72 КК України, що одному дню арешту відповідають 8 годин громадських робіт. Відповідно до правил ст.72 КК України, тридцяти шести годинам громадських робіт, що невідбуті ОСОБА_4 за вироком Шаргородського районного суду від 24.03.2017 року, відповідає 4,5 днів арешту (36:8=4,5).
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.389 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і засудити його за цією статтею до покарання у виді арешту строком на один місяць.
На підставі ст.ст.71, 72 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду від 24.03.2017 року чотири дні арешту, і остаточно до відбування ОСОБА_4 призначити покарання у виді арешту строком на один місяць чотири дні.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1