ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6
Вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 липня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Улашківці та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування основного призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 , 193 027, 60 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн на відшкодування моральної.
Судом вирішено долю речових доказів у провадженні.
Як встановив суд, ОСОБА_7 09 серпня 2015 року близько 19 год. керуючи мікроавтобусом марки «Mersedes Benz Sprinter» під час руху автодорогою Тернопіль-Скалат-Гусятин-Борщів-Жванець у межах с.Озеряни Борщівського району в напрямку с. Колиндяни Чортківського району, допустив порушення пунктів 10.1, 16.12 Правил дорожнього руху, а саме не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не переконавшись в безпечності здійснення маневру повороту ліворуч, не пропустив мотоцикл марки «Viреr» під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, здійснив маневрповороту ліворуч, у напрямкус. Констанція, та допустивзіткнення мікроавтобуса із мотоциклом.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого 13 серпня 2015 року йому було проведено хірургічну операцію: ампутацію лівої нижньої кінцівки.

Апеляційним судом Тернопільської області 21 вересня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 у частині призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК скасовано та постановлено новий, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
У частині стягнення моральної шкоди вирок місцевого суду змінено та стягнуто з ОСОБА_7 250 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В решті вирок залишено без зміни.
У касаційних скаргах:
- засуджений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду апеляційної інстанції, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним, що характеризують його особу. Зокрема, зазначає, що за кермом був тверезим, має на утриманні хвору дружину, двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, просить зменшити розмір відшкодування моральної шкоди та звільнити його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК.
- захисник ОСОБА_5 просить змінити вирок суду апеляційної інстанції, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним, що характеризують особу засудженого. Вважає, що призначене апеляційним судом покарання у виді реального позбавлення волі є занадто суворим, просить зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, не застосовувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення прав на керування та звільнити його підзахисного від призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України.
У запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_8 просить залишити ці касаційні скарги без задоволення, а судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Зазначає, що у молодому віці став інвалідом, лишився ноги, а також зауважує, що засуджений не відшкодував йому ні моральної, ні матеріальної шкоди.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив залишити касаційні скарги без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни, думку захисника ОСОБА_5 , який підтримав скарги, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі та запереченнях доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як убачається зі змісту оскарженого вироку, не погодившись з рішенням суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування та іспитовим строком з огляду на обставини та наслідки вчиненого ним злочину, апеляційний суд дійшов правильного висновку про неможливість у даному випадку застосування положень ст. 75 КК, який належним чином мотивував.

Так, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, визнав свою вину, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Разом з тим, апеляційний суд, змінюючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання врахував, як ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки скоєного (інвалідність потерпілого, який лишився кінцівки у молодому віці), думку потерпілого, який заперечував проти застосування до засудженого умовного покарання. З огляду на це, висновок про безпідставне застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є обґрунтованим.

Таким чином, призначене покарання у виді реального позбавлення волі, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Зважаючи на вищенаведене, судове рішення є законним і обґрунтованим, призначене покарання справедливим, а відтак касаційна скарга задоволенню не підлягає. Матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення інших вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень.
З урахуванням наведеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_7
залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 21 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2