УХВАЛА
іменем України
22 серпня 2017 року м. Дніпро

Слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , перекладача ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , затриманого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу (в порядку ст. 585 КПК України) відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Узбекистан, уродженця м. Андіжан, Республіка Узбекистан, у зв`язку зі скоєнням злочинів, передбачених ч. 1 ст. 155, п.п. «а», «б», ч. 3 ст. 159, п. «а» ч. 3 ст. 244-1 та ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан, -
ВСТАНОВИВ:
Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина Республіки Узбекистан,який розшукується компетентними органами Узбекистану, у зв`язку із скоєнням злочинів, передбачених ч. 1 ст. 155, п.п. «а», «б», ч. 3 ст. 159, п. «а» ч. 3 ст. 244-1 та ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан, на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю.
Клопотання обґрунтовується тим, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року за результатами розгляду клопотання заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 про застосування екстрадиційного арешту відносно громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Андіжан, Республіки Узбекистан, який перебуває у міжнародному розшуку та розшукується правоохоронними органами Республіки Узбекистан у зв`язку зі скоєнням злочинів, передбачених ч.1 ст. 155, п.п. «а», «б», ч.3 ст. 159, п. «а» ч.3 ст. 244-1 та ч.1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан, прийняте рішення про застосування відносно останнього запобіжного заходу - тримання під вартою для забезпечення його видачі (екстрадиційний арешт) компетентним органам Республіки Узбекистан та утримання останнього в умовах Дніпропетровського слідчого ізолятора. За скоєння інкримінованих ОСОБА_7 правопорушень, чинним законодавством Республіки Узбекистан передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років. Інкриміновані ОСОБА_7 злочини за законодавством України передбачені ч.1 ст. 258, ч.3 ст. 109, ст. 295, ч.1 ст. 258-3 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, тобто відповідно до ч. 2 ст. 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року діяння ОСОБА_7 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі терміном не менше одного року, а саме більш тяжке покарання. Строк давності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за вчинені ним у 2010-2011 роках злочини відповідно до ст. 49 КПК України не закінчились. Разом з тим, граничний термін тримання ОСОБА_7 під вартою закінчується 29 серпня 2017 року. 17 серпня 2017 року до Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 надійшло доручення Генеральної прокуратури України щодо застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням ОСОБА_7 під вартою. Крім цього, відповідно до пояснень цивільної дружини затриманого ОСОБА_9 та її батька ОСОБА_10 , вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та прохають змінити запобіжний захід ОСОБА_7 на домашній арешт за адресою їх мешкання. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, домоволодіння що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_10 . На підставі викладеного, у зв`язку зі спливом 29 серпня 2017 року максимального терміну тримання під вартою (екстрадиційного арешту) відносно ОСОБА_7 та в подальшому, в разі прийняття рішення про видачу особи, неможливості фактичної видачі ОСОБА_7 компетентним органам Республіки Узбекистан, керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 просить змінити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю.
У судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали клопотання і просили суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний судом відносно ОСОБА_7 на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю.
ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні частково заперечували проти задоволення клопотання прокурора, а саме просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) на домашній арешт, але не цілодобовий.
Вислухавши думку прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , затриманого, дослідивши клопотання та додані матеріали до нього, судом встановлено наступне.
Ухвалою Андижанського міського суду з кримінальних справ від 30 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у випадку його затримання етапувати в УЯ-64/Т-14 м. Андіжан. Інкримінований ОСОБА_7 злочин за законодавством України відповідає ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 109, ст. 295, ч. 1 ст. 258-3 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, і є екстрадиційним.
03 березня 2016 року до Генеральної прокуратури України надійшов запит заступника Генерального прокурора Республіки Узбекистану від 22 лютого 2016 року за вих. № 26/13-46-16 10634, відповідно до «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» про вирішення питання стосовно видачі ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч. 1 ст. 155, п.п. «а», «б», ч. 3 ст. 159, п. «а» ч. 3 ст. 244-1 та ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан.
09 серпня 2016 року ОСОБА_7 через перебування у міжнародному розшуку з метою арешту та екстрадиції до Узбекистану для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан, затримано, що підтверджується відповідною копією протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 жовтня 2016 року.
Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року за результатами розгляду клопотання заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 про застосування екстрадиційного арешту відносно громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Андіжан, Республіки Узбекистан, який перебуває у міжнародному розшуку та розшукується правоохоронними органами Республіки Узбекистан у зв`язку зі скоєнням злочинів, передбачених ч.1 ст. 155, п.п. «а», «б», ч.3 ст. 159, п. «а» ч.3 ст. 244-1 та ч.1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан, прийняте рішення про застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до його фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан, тривалістю не більше 12 місяців.
29 серпня 2017 року спливає максимальний термін тримання під вартою (екстрадиційний арешт) відносно ОСОБА_7 , обраний судом.
Згідно ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.
З листа заступника начальника Департамену міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України від 17 серпня 2017 року за вих.№14/1/2-24275-16 встановлено, що 14 вересня 2016 року ОСОБА_7 звернувся до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням Державної міграційної служби України від 13 жовтня 2016 року №524-16 ОСОБА_7 відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке ОСОБА_7 оскаржено до суду. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2017 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 до Державної міграційної служби України про скасування рішення від 13 жовтня 2016 року №524-16.
Відповідно до ч. 10, 11, 12, 13 ст. 584 КПК України, екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців. У межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення. За скаргою особи, до якої застосовано екстрадиційний арешт, або її захисника чи законного представника слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, не частіше одного разу на місяць перевіряє наявність підстав для звільнення особи з-під варти. Звільнення особи з-під екстрадиційного арешту слідчим суддею не перешкоджає повторному його застосуванню з метою фактичної передачі особи іноземній державі на виконання рішення про видачу, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.
Відповідно до ч.1 ст. 585 КПК України за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Однією із загальних засад кримінального провадження відповідно до вказаної статті Кодексу є - доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, зміст якої розкрито у ст. 21 Кодексу.

Так, частиною 1 статті 21 КПК України визначено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст. 585 КПК України, за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 фактично мешкає в будинку АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_9 та її батьком ОСОБА_10 . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_10 є власником 21/100 частини будинку АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні ОСОБА_10 вказав, що не проти на час застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з забороною залишати житло, щоб ОСОБА_7 в цей час знаходився самеза адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) відносно ОСОБА_7 на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 21, 177, 181, 584, 585, 590 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу (в порядку ст. 585 КПК України) відносно ОСОБА_7 на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю - задовольнити.
Змінити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт), обраний ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року, на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю строком на два місяці, тобто до 21 жовтня 2017 року.
Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- носити електронний засіб контролю (браслет) до прийняття іншого рішення строком дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- не залишати без дозволу прокурора або суду місця постійного проживання, а саме будинок АДРЕСА_1 цілодобово;
- прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час.
Ухвалу суду передати для виконання до Чечелівського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання ОСОБА_7 .
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на працівників Чечелівського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області та на Дніпропетровську місцеву прокуратуру № 4.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя: