Провадження №1-кп/748/34/17
Єдиний унікальний № 748/2143/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2017 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області
у складі:
головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження № 0000085 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, із середньою освітою, не одруженого, працюючого розвозщиком клею на Прилуцькій табачній фабриці «Маяк», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:
19 березня 2014 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому був направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №54 від 19.03.2014 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованої роти механізованого батальйону вказаної військової частини.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 13.10.2014, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення військової частини, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, 26.09.2016 солдат ОСОБА_3 повернувся до військової частини НОМЕР_1 та відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 240 від 26.09.2016 був звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу військової частини.

У період з 13.10.2014 по 25.09.2016 солдат ОСОБА_3 перебував за адресою свого місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю, пояснивши, що дійсно самовільно залишав військову частину понад один місяць та перебував вдома. В подальшому повернувся до військової частини. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він разом з ОСОБА_3 проходив військову службу в одному підрозділі. В червні 2014 року ОСОБА_3 на навчані пробив палець, після чого поїхав додому лікуватися. Потім повернувся до військової частини, а у жовтні 2014 року було виявлено його відсутність. У військовій частині говорили, що ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину. Повернувся обвинувачений до військової частини осіню 2016 року.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що разом з обвинуваченим він проходив військову службу, тільки в іншому підрозділі. Пам"ятає, що під час ранкової перевірки особового складу 13.10.2014 було виявлено відсутність ОСОБА_3 , про що було повідомлено командира механізованого батальйону ОСОБА_8 .. До військової частини ОСОБА_3 повернувся лише у 2016 році.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що станом на жовтень 2014 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 3 механізованої роти. Облік особового складу ведеться щоденно. Якщо хтось відсутній про це доповідається командиру батальйону. За спливом часу з приводу ОСОБА_3 він не пам"ятає коли та як саме обвинувачений самовільно залишив військову частину. Але стверджує, що обвинуваченому дозволу на залишення військової частини він не надавав.

Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , який підтвердив в судовому засіданні факт самовільного залишення військової частини, показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, долученими до матеріалів кримінального провадження.

Як слідує з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 54 від 19.03.2014, відповідно до мобілізаційного розпорядження, солдата ОСОБА_3 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено на посаду гранатометника 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти механізованого батальйону ( а.п.27).

Згідно Витягу з наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №220 від 13 жовтня 2014 року солдата ОСОБА_3 , з 14 жовтня 2014 року знято з котлового забезпечення, як такого, що самовільно залишив військову частину ( а.п.59).

Витягами з наказу № 240 від 26.09.2016 доводиться, що солдат ОСОБА_3 , який самовільно залишив частину 13 жовтня 2014 року, повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 26 вересня 2016 року і цього ж дня був виключений зі списків особового складу ( а.п. 26, 29 ).

Листом від 14.10.2014 року №1538 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_10 , адресованого Військовому прокурору Чернігівського гарнізону, та доданого до нього Списку військовослужбовців, складеного на підставі рапортів командирів підрозділів від 13.10.2014 року №1335, підтверджується факт самовільного залишення обвинуваченим військової частини, а зазначення в них призвища " ОСОБА_11 " замість " ОСОБА_12 ", виходячи з того, що обвинуваченим визнається факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 в період з 13.10.2014 по 25.09.2016 та оціннюючи його покази з іншими дослідженими вище доказами, суд вважає технічною оспикою.

Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, що передбачено ч.3 ст. 407 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд вважає за можливе визнати щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

ОСОБА_3 є раніше не судимим, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем проходження служби характеризується негативно. ( а.п.44, 48,49)

Відповідно наданих Чернігівською обласною психоневрологічною лікарнею та Чернігівським обласним наркологічним диспансером довідок, ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра та на диспансерному обліку не перебуває.( а.п. 46,47)

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставину, що пом"якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані, що характеризують його особу, відсутність інформації про притягнення його до адміністративної відповідальності, те що він є раніше не судимим, стан його здоров`я, обставини вчиненого ним злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, при цьому судом враховується процесуальна поведінка обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження, і вважає, що йому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, в межах санкції інкримінованої йому статті особливої частини Кримінального кодексу України наближеної до мінімальної.

Враховуючи особу ОСОБА_3 , те що він у вчиненому щиро розкаявся, є раніше не судимим, а також обставини даної справи, суд вважає, що обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, оскільки він як особа не становить небезпеки, а отже його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства протягом іспитового строку.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, і призначити йому за даний злочин покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1