АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/1002/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/364/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2017 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_1
секретар ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000238 від 14.04.2016 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, з вищою освітою, працює ПАТ «Вікант», менеджер, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей; зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
потерпілий ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи встановлених судом обставин провадження, доведеність вини у вчиненні кримінального правопорушення та призначеного основного покарання, просить скасувати вирок суду першої інстанції ,в частині призначення додаткового покарання, через надмірну суворість, ухвалити новий вирок,яким призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням права керування транспортним засобом, а також в частині стягнення на користь потерпілого ОСОБА_8 заподіяної шкоди : зменшити розмір моральної шкоди до 5000 гривень та матеріальної шкоди до 9768 грн. 65 коп. Також зменшити суму виплати потерпілому за правову допомогу - визначивши її по кількості затраченого часу представниками потерпілого в судових засіданнях.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним за ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 13 194 (тринадцять тисяч сто дев`яносто чотири) гривні 80 копійок, моральну шкоду в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень, витрати на правову допомогу в сумі 6450 (шість тисяч чотириста п`ятдесят ) гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання по речовим доказам і процесуальними витратами.

Згідно вироку суду ОСОБА_5 було визнано винним та засуджено за те, що він за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, 13 січня 2016 приблизно в 09 годин 10 хвилин керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Кіровоград Кривий Ріг - Запоріжжя, в Криворізькому районі Дніпропетровської області, з боку м. Кривого Рогу в напрямку смт. Радушне, швидкість його руху була близько 60-70 кілометрів на годину, з пасажиром ОСОБА_9 .
В цей час, на відстані приблизно 200 300 метрів за виїздом з м. Кривого Рогу з переду автомобілю «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 в попутному з ним напрямку рухався невстановлений слідством вантажний автомобіль.
Водій ОСОБА_5 наближаючись до невстановленого слідством вантажного автомобілю, який рухався попереду нього в попутному йому напрямку, повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.1 Правил дорожнього руху України.
Однак, ОСОБА_5 діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виконав обгін невстановленого слідством вантажного автомобілю, який рухався попереду нього в попутному йому напрямку, та в момент коли повертався на смугу свого руху, після обгону, допустив занос керованого ним автомобілю, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;
- «12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.».
В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив занос керованого ним автомобілю внаслідок чого автомобіль «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав за межі проїзної частини, та перекинувся.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих компресійних переломів тіл 8-10 грудних хребців, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби.
Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 вважає призначення додаткового покарання у виді позбавлення його права керування транспортними засобами недоцільним, оскільки суд першої інстанції не врахував його майновий стан, те що поставить його сім`ю (непрацюючу дружину та малолітніх дітей) у складене матеріальне становище, оскільки його діяльність як менеджера підприємства тісно пов`язана з експлуатацією автомобіля. Також обвинувачений ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що він до даної пригоди не був засудженим, з добрими намірами підібрав на дорозі працівника свого підприємства, активно сприяв розкриттю злочину, інших ДТП не скоював, щиро покаявся, просив вибачення у потерпілого, за місцем роботи характеризується позитивно.
Крім того, обвинувачений звертає увагу на те, що при визначені суми відшкодування шкоди, суд першої інстанції не кваліфікував його дії як водія, а зазначив про «грубу необережність», не встановив факту перевищення швидкості руху чи необачних прийомів керування автомобілем, також не врахував, що практично середня тяжкість тілесних ушкоджень потерпілого випливає за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 доби) . заподіяна шкода частково була відшкодована ним відразу після ДТП. Як стверджує обвинувачений, визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 20 000 грн. є завеликим та не відповідає принципу справедливості та розумності. Матеріальна шкода потерпілого була підтверджена чеками та квитанціями тільки на суму 9 768 грн., а суд першої інстанції без доказів стягнув з обвинуваченого 20 327 грн. 85 коп. Відносно витрат потерпілого на правову допомогу, то вони документально не підтверджені. Надані адвокатським об`єднанням «Веллум Лекс» документи не підтверджують факту сплати клієнтом та отримання представниками потерпілого гонорару, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів № 590 від 27 квітня 2006 року. Таким чином, обвинувачений вважає вирок суду першої інстанції в частині визначення розміру матеріальної та моральної шкоди не обґрунтованим і не вмотивованим.
Під час апеляційного розгляду прокурор та потерпілий заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, як законний і обґрунтований.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати вирок суду першої інстанції, в частині призначення додаткового покарання, через надмірну суворість, а також в частині стягнень на користь потерпілого .
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності пом`якшення призначеного йому покарання, шляхом виключення з вироку суду першої інстанції посилання на призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, то вони не заслуговують на увагу та є такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, при вирішенні питання щодо необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, відповідно до роз`яснень положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 зі змінами "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" де йдеться про те, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), в достатній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, внаслідок якого потерпілому спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження (т. 2 а.кп. 7-8, 51-52), а також характер отриманих потерпілим тілесних ушкоджень закритого компресійного перелому 8-10 грудних хребців, характеристику особи обвинуваченого, який за місцем роботи характеризується позитивно ( т. 2 а.кп. 73), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває ( т.2 а.кп. 78, 79), раніше не судимий (т.2 а.кп. 80), має на утриманні 2 малолітніх дітей: сина ОСОБА_10 , 2013 року народження і доньку ОСОБА_11 , 2011 року народження (т. 2 а.кп. 75, 76).
ОСОБА_12 визнаний винним судом в грубому порушенні Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання дорожньо-транспортній пригоді, та не вжив належних заходів для відшкодування спричиненої шкоди потерпілому, добровільно відшкодувавши лише 6 000 гривень.
ОСОБА_12 зазначає, що право керування транспортними засобами для нього становить невід`ємну частину його життєвих потреб, оскільки його діяльність як менеджера підприємства тісно пов`язана з експлуатацією автомобіля.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які останній посилається у своїй апеляційній скарзі, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні основного і додаткового покарання та були підставами для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк - 1 (один) рік, в той час як санкція частини 1 статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому основне і додаткове покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 , та обране з неухильними дотриманням засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Аналізуючи доводи обвинуваченого у апеляційній скарзі щодо необхідності зменшення розміру стягнутої з нього на користь потерпілого моральної шкоди, з урахуванням часткового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів також вважає їх безпідставними.
Розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції визначив, в належному розмірі врахувавши ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які отримав потерпілий ОСОБА_8 в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненого потерпілому фізичного болю, обсягу страждань, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, порушенням звичайного ритму життя потерпілого, який тривалий час проходив лікування.
При цьому, суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст. ст. 128, 129 КПК України, ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, виходячи із засад розумності та справедливості, частково задовольнив цивільний позов потерпілого та обґрунтовано визначив розмір матеріальної шкоди в сумі 13 194, 80 гривень, які документально підтверджуються оригіналами розрахункових документів (а.кп. 89-92 т.1); відшкодування моральної шкоди в сумі 14 000 гривень, врахувавши добровільне відшкодування спричиненої шкоди в розмірі 6000 гривень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції .
Щодо відшкодування судових витрат,які поніс потерпілий на правову допомогу, а саме оплату послуг адвоката в суді, колегією суддів встановлено наступне.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, в тому числі і з витрат на правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження понесення витрат на надання правової допомоги потерпілим ОСОБА_8 надано Договір про надання правової допомоги від 06 червня 2016 року (а.кп. 18 т.1) та Угоду про надання правової допомоги від 18 квітня 2016 року (а.кп. 30 т. 1), згідно яких ОСОБА_8 сплатив адвокату ОСОБА_13 6 450,00 грн. за надання правової допомоги, а саме: за представництво інтересів у судових засіданнях - 6 000,00 гривень; за підготовку та складання заяви про вчинення кримінального правопорушення 300,00 гривень; за усну консультацію з приводу ДТП щодо відкриття кримінального провадження - 150,00 гривень, що не перевищує граничних розмірів, визначених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Сплату коштів підтверджено квитанціями від 09.03.2016р., 13.04.2016р., 18.04.2016р., 06.06.2016р. (а.кп. 88 т.1).

З огляду на викладене, обґрунтованих підстав для зменшення суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визначеної вироком суду першої інстанції, та судових витрат понесених потерпілим ОСОБА_8 на правову допомогу, про що просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції повинен бути залишений без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000238 від 14.04.2016 року, відносно ОСОБА_5 , якого визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1