Деражнянський районний суд Хмельницької області
Справа № 673/1398/15-к
Провадження № 1-кп/673/4/16
У Х В А Л А
04 квітня 2016 р. м.Деражня

Деражнянський районний суд
Хмельницької області
у складі: головуючий - суддя ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , та обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про визнання доказу у вигляді протоколу допиту свідка допустимим та дослідженню його в судовому засіданні по кримінальному провадженню №0000156, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Кримінальне справа по обвинуваченню вказаної вище особи перебуває в провадженні Деражнянського районного суду Хмельницької області.
В судовому засіданні під час вивчення письмових доказів прокурор, посилаючись на положення п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України, заявив клопотання визнання доказу у вигляді протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 16.05.2016 року допустимим та дослідженню його в судовому засіданні, оскільки на даний час вказаного свідка вже не має в живих, що підтверджується відповідним актовим записом № 6 від 10.09.2015 року та довідкою Згароцької сільської ради № 31 від 02.04.2016 року, тому безпосередньо дослідити данні, що містяться в показаннях ОСОБА_6 допитавши його, суд на даний час, не має можливості.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник категорично заперечили проти дослідження вказаного письмового доказу, вважаючи його недопустимим, посилаючись на положення чинного КПК України, яким прямо заборонено досліджувати протоколи допитів осіб в суді, без їх безпосередньої участі, як свідків.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши відповідні матеріали кримінальної справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позиції сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 16.05.2016 року, та вважає за можливе в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Так, у відповідності до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Так, на переконання суду, положення п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України, на яку посилається прокурор, в частині віднесення до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених ч. 1 ст. 99 КПК України, складені в порядку, передбаченому КПК України, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, про які йде мова в параграфі № 4 Глави 4 «Докази і доказування», не мають прямого відношення до показань свідка, як окремого виду доказів, передбаченого окремим параграфом № 3, тієї ж Глави про докази, і являються лише технічним способом фіксації самих показань тобто, відомостей, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Натомість, імперативна норма, що міститься в ч. 4 ст. 95 КПК України прямо вказує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Крім того, разом із відсутністю правових підстав для дослідження протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 16.05.2015 року, який був розпочатий о 20 год. 50 хв., суд також звертає увагу, що вказана слідча дія з ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, була проведена лише через дві з половиною години, після встановлення в крові останнього 1,5 % проміле алкоголю, (протокол № 94 від 16.05.2015 року, складений о 18 год. 15 хв.), що також ставить під сумнів достовірність наданих ним показань.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 16.05.2016 року слід визнати недопустимим доказом по справі та припинити його дослідження в судовому засіданні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 89, 95, 99 та 370-372 КПК України, -
УХВАЛИВ:
В задоволені клопотання прокурора відмовити.

Визнати протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 16.05.2016 року недопустимим доказом по справі та припинити його дослідження в судовому засіданні.

Ухвала суду, як постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, передбаченого ч. 1 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на відповідне судове рішення.

Суддя ОСОБА_1