Справа № 698/222/17
Провадження № 1-кс/698/30/17
21 квітня 2017 р. слідчий суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі: потерпілого - ОСОБА_3 ,
прокурора - ОСОБА_4 ,
За час, поки триває досудове розслідування, ОСОБА_3 жодного разу не викликався для проведення будь-яких слідчих дій.
15.02.2016 року ОСОБА_3 отримав відповідь прокуратури за №1-171-1953-16, якою повідомлено, що досудове розслідування триває. Для активізації розслідування, слідчому у справі надані вказівки обов`язкові до виконання.
Враховуючи, що за час, який минув з останньої відповіді, ситуація в провадженні не змінилась, тобто досудовим слідством не вжито ніяких заходів по проведенню розслідування та закінчення провадження у встановлені кримінально-процесуальним законом строки.
Потерпілий ОСОБА_3 зазначає, що свідоме ухилення слідчих Катеринопільського ВП ГУНП Звенигородського ВП ГУНП України в Черкаській області, від пред`явлення підозри особі, що вчинила кримінальне правопорушення, призводить до затягування досудового розслідування та порушує його права як потерпілої особи, оскільки особа, що вчинила кримінальне правопорушення встановлена і перешкод для пред`явлення їй підозри немає.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 клопотання підтримав, просить його задовольнити.
Прокурор та слідчий вважають клопотання безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 28 КПК України проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (ч. 3 ст. 28 КПК).
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об`єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення; необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо.
Для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження (ч. 1 ст. 114 КПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 28 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.
Відповідно до ст. 308 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування. Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду (ч.2 ст.308 КПК України).
Таким чином, при недотриманні слідчим чи прокурором розумних строків, зазначена бездіяльність може бути оскаржена виключно прокурору вищого рівня в порядку, передбаченому ст. 308 КПК України, оскільки вирішення цих питань не відноситься до компетенції слідчого судді.
Вирішуючи питання щодо повноважень слідчого судді про встановлення слідчому та/або прокурору процесуального строку пред`явлення підозри у кримінальному проваджені, суд враховує такі положення закону.
Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному проваджені.
Згідно з частиною 3 статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Також вимогами ч. 1 ст. 36 та ч. 5 ст. 40 КПК України передбачено, що прокурор і слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Статтею 303 Кримінального процесуального кодексу, України передбачено виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню до слідчого судді під час досудового розслідування.
Відповідно до ч.1 ст.277 КПК України закріплено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Згідно з п. 3 ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як вказує ст. 113 ч. 2 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:
1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;
2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, для вчинення такої процесуальної дії як повідомлення особи про підозру КПК України визначені строки, які пов`язуються насамперед з настанням певної події: затримання особи, обрання запобіжного заходу, наявність достатніх доказів для підозри особи у скоєнні злочину.
Зокрема, з моменту зібрання в ході досудового розслідування достатніх доказів того, що певна особа може бути причетна до скоєння певного злочину настає безумовний обов`язок слідчого або прокурора повідомити таку особу про підозру, забезпечивши у такий спосіб як дотримання прав потерпілого, так і можливість реалізації підозрюваним прав, наданих йому КПК України.
Як передбачено в ч 6. ст. 28 України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням , в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим кодексом
Статтею 114 КПК України передбачено, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексам, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України та ч. 1 ст. 36 КПК України слідчий та прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу є самостійними у своїй процесуальній діяльності.
Враховуючи роз`яснення, що містяться у п. 6 постанови № 11 від 17.10.2014 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», під час розгляду судом клопотання про необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК (частина шоста статті 28 КПК), слід виходити із недопустимості порушення процесуальної самостійності слідчого, незалежності та безсторонності суддів. Тому при розгляді такого клопотання прокурор, слідчий суддя або суд не вправі вирішувати питання щодо достовірності та достатності доказів, надання переваги будь-якому з них; визначати, які саме процесуальні рішення мають бути прийняті при здійсненні кримінального провадження; або вчиняти інші будь-які дії, спрямовані на втручання до законної діяльності слідчого, прокурора, слідчого судді або суду щодо здійснення кримінального провадження.
Враховуючи викладене, повідомлення особі про підозру у кримінальному проваджені належить до виключної компетенції слідчого, прокурора або іншої уповноваженої особи, а встановлення слідчим суддею вказаного строку суперечить вимогам ст.ст. 36, 40, 114 КПК України та призведе до порушення процесуальної самостійності зазначених вище уповноважених осіб.
За таких обставин клопотання потерпілого ОСОБА_3 задоволенню не підлягає через обрання ним неналежного способу захисту.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 28, 36, 40, 113, 114, 219, 278, 308 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1