Пр.1-кп/336/305/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 липня 2017 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Синельникове Дніпропетровської області,громадянина України,з серединою спеціальною освітою,одруженого,фізична особа підприємець,зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
31.12.2016 р.приблизно о18.30 год.водій ОСОБА_5 ,керуючи автомобілем «ВАЗ 21081» р.н. НОМЕР_1 здійснював рух по проїзній частині вул. Чарівної, рухаючись з боку вул. Полякова в напрямку
автодороги «Харків-Сімферополь» в м. Запоріжжі.
В цей же час ОСОБА_4 , знаходячись в районі буд. № 74 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі,діючи як пішохід, почав перетинати проїжджу частину вул. Чарівної,рухаючись зліва-направо по ходу руху автомобіля «ВАЗ 21081» по нерегульованому
пішохідному переходу.
Водій ОСОБА_5 ,наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу,по якому почав рух пішохід ОСОБА_4 ,діючи в порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього
руху України, де сказано:
п. 18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу,на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість,а в разі потреби зупинитися,щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена
перешкода чи небезпека», своєчасно не зменшив швидкість та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_4 ,в результаті чого допустив на нього наїзд.
Згідно висновку судової медичної експертизи № 666 М від 17.03.2017 р.,в результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у
вигляді закритого перелому передньої дуги СІ (першого шийного хребця)зліва з діастазом розходження кісткових фрагментів) до 2-3 мм,які кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні
ушкодження,за ознаками небезпеки для життя в момент спричинення.
Крім цього,пішоходу ОСОБА_4 в результаті дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого крайового перелому зовнішнього
виростка правої великогомілкової кістки без зміщення кісткових фрагментів,з розвитком гемартроза правого колінного суглобу (скупчення крові в порожнині суглоба),які в сукупності
кваліфікуються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступню тяжкості, що не є небезпечними для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день.
Також пішоходу ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, рани в правій надбрівній області,саден в правій тім`яній області,які в
сукупності кваліфікуються як ЛЕТКІ тілесні ушкодження,що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 9-234 від 28.04.2017 р.,в даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_5 є невідповідність вимогам п.18.1
Правил дорожнього руху,що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.
Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу до повної його зупинки.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин,викладених в обвинувальному акті.Пояснив,що 31.12.2016 р.приблизно о 18.30 год.він керував власним автомобілем « ВАЗ 21081» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул.Чарівній в напрямку автодороги Харків-Симферополь в м.Запоріжжі,автомобіль був технічно справний.На світлофорі поблизу магазину «Амстор» зупинився на заборонений сигнал,після його зміни на «зелений» почав рух з невеликою швидкістю,в цей момент був сильно засліплений зустрічним автомобілем і на якусь мить втратив орієнтир,не зупинився перед пішохідним переходом,по якому проїзну частину перетинав пішохід,внаслідок чого відбувся наїзд на нього. Одразу зупинившись,обвинувачений вийшов з машини та усіма можливими заходами допомагав потерпілому до прибуття «швидкої»,яку на його прохання викликали перехожі,а під час лікування потерпілого оплатив необхідний мінімум медичних препаратів за признанням лікаря.Вважає єдиною причиною ДТП засліплення,внаслідок чого він не побачив на проїзній частині пішохода,оскільки за інших обставин він міг безпечно зупинити автомобіль,що рухався з невеликою швидкістю та уникнути ДТП.Не заперечував,що саме його необережні дії знаходяться у причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками,що настали, в чому розкаявся.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав,що 31.12.2016 р.приблизно о 18.40 год.він на маршрутному таксі прибув на зупинку громадського транспорту ,що розташована напроти магазину «Амстор» поблизу виїзду на трасу Харків-Симферополь в м.Запоріжжі,мав намір перейти проїзну частину на нерегульованому пішохідному переході,для чого пропустив кілька машин.В процесі руху через дорогу в певний момент побачив,що на нього прямує автомобіль і він не зможе ухилитися від наїзду,надалі на короткий час втратив свідомість,отямившись,отримав певну допомогу від обвинуваченого,який на автомобілі на нього наїхав,під час перебування в лікарні обвинувачений приймав участь у придбанні необхідного мінімуму медичних препаратів на його лікування.
Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз*яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв*язку,суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення та кваліфікує його дії по ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою,яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого необережного кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого: раніше не судимий,має постійне місце проживання та сім*ю,для якої є єдиним годувальником ,на обліках у наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває.
Обставинами,які пом*якшують покарання обвинуваченого,суд враховує повне визнання вини,його щирє каяття у вчиненому та сприяння встановленню істини у справі.
Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його критичне ставлення до скоєного,що вказує на усвідомлення ним наслідків своїх дій,дозволяє зробити висновок ,що обвинувачений загрози для суспільства не становить,є суспільно корисним,можливо прогнозувати,що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.
Всі ці відомості про особу обвинуваченого у сукупності із пом*якшуючими обставинами суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання для застосування ст.75 КК України ,оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов*язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.
Крім того,за обставинами справи суд не вбачає необхідності призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ,оскільки він раніше до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності за порушення ПДР України не притягувався,вчинене ним вперше кримінальне правопорушення є необережним,автомобіль для родини,яка проживає у сільській місцевості,є засобом як пересування,так і можливого заробітку за рахунок продажу власної городини.
Речовий доказ по справі,яким визнаний автомобіль « ВАЗ 21081» необхідно залишити власнику ОСОБА_5 у якого він знаходиться на відповідальному зберіганні.
За змістом обвинувального акта,по справі наявні судові витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи № 9-234 від 28.04.2017 р.у розмірі 1581 гр.92 коп.,відшкодування яких передбачено ст.118,122 КПК України.
При постановленні обвинувального вироку такі витрати у повному обсязі суд стягує з обвинуваченого у дохід держави.
Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування я запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов*язки:періодично з*являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання і місце роботи.
Речові докази:
-автомобіль « ВАЗ 21081» р.н. НОМЕР_1 ,переданий на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_5 ,залишити йому за належністю.
Стягнути з ОСОБА_5 ,ІПН НОМЕР_2 ,у дохід держави судові витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи № 9-234 від 28.04.2017 р.у розмірі 1581(одна тисяча п*ятосот вісімдесят одна) гривня 92 копійки.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1