Справа № 361/111/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/630/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 19.06.2017

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Остаточне покарання ОСОБА_7 визначено на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 267 704 гривні 64 копійки, -
ВСТАНОВИЛА:
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, 01 липня 2015 року, приблизно о 10 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат, розташованій на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, таємно викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме: газонокосарку бензинову МТД 46- S, серійний номер АС 073Т11363, вартістю 1860 гривень 38 копійок, бензиновий електрогенератор марки «SINERO FT 2MBR», серійний номер 2421088, вартістю 9616 гривень 01 копійка, які знаходились на підлозі у вказаній кімнаті будинку. Зазначене майно ОСОБА_7 виніс з території вищевказаного домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 11476 гривень 39 копійок.

Крім того, 10 липня 2015 року, приблизно о 12 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат, розташованій на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме: два змішувачі для раковини марки «HANSGROHE», модель «31075000 Metris Classic», серійний номер 90176305, вартістю 877 гривень 68 копійок та 923 гривні 14 копійок, верхній душ марки «HANSGROHE», модель «Raindance Air 240, 27474000», серійний номер 90153905, вартістю 1154 гривень 68 копійок, які знаходились на підлозі у вказаній кімнаті будинку. Зазначене майно ОСОБА_7 виніс з території вищевказаного домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 2955 гривень 50 копійок.

Крім того, 21 липня 2015 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат, розташованій на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме: верхній душ марки «HANSGROHE», модель « Raindance Е 420 Air , 27373000» без серійного номеру, вартістю 3230 гривень 98 копійок, комплект змішувачів марки «HANSGROHE», «Talis S 2 32433000», вартістю 1128 гривень 28 копійок, які знаходились на підлозі у вказаній кімнаті будинку. Зазначене майно ОСОБА_7 виніс з території вищевказаного домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 4359 гривень 26 копійок.

Крім того, 27 липня 2015 року, приблизно о 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат, розташованій на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме: ручний душ марки «HANSGROHE», модель «Raindance Classic 100 AIR Зjet 28548000», вартістю 407 гривень 95 копійок, ручний душ марки «HANSGROHE», модель « Pura Vida 120 1jet 28558000», вартістю 217 гривень 86 копійок, душовий набір марки «HANSGROHE», модель «Croma Classic 27768000», вартістю 582 гривень 79 копійок, внутрішню частину запірного перемикаючого вентиля марки «HANSGROHE», модель «Trio Universal 15981180», вартістю 468 гривень 41 копійка, чотири бокових форсунки марки «HANSGROHE», модель «Bodyvette 28466000», загальною вартістю 1314 гривень 77 копійок, два душових шланги марки «HANSGROHE», модель «Isiflex « В 28276000», загальною вартістю 109 гривень 60 копійок, змішувач марки «HANSGROHE», модель «FOCUS E2 31730000», вартістю 217 гривень 86 копійок, змішувач для ванни марки «HANSGROHE», модель «Metris Classic 31478000», вартістю 1165 гривень 58 копійок, які знаходились на підлозі у вказаній кімнаті будинку. Зазначене майно ОСОБА_7 виніс з території вищевказаного домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 4484 гривні 82 копійки.

Крім того, 07 серпня 2015 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат, розташованій на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, у присутності свого батька ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що його дії помічені останнім, шляхом вільного доступу, відкрито викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме: 32 упаковки плитки мозаїки марки «Mozaico Delux», загальною вартістю 3612 гривень 44 копійки, які знаходились на підлозі у вказаній кімнаті будинку. Зазначене майно ОСОБА_7 виніс з території вищевказаного домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 3612 гривень 44 копійки.

Крім того, 21 серпня 2015 року, приблизно о 18 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат, розташованій на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме: полотенцесушитель марки «PAX VISKAN 500х 1232», вартістю 1794 гривні 99 копійок, який знаходився на підлозі у вказаній кімнаті будинку. Зазначене майно ОСОБА_7 виніс з території вищевказаного домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 1794 гривень 99 копійок.

Прокурор в апеляційній скарзі не оспорюючи вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та встановлених фактичних обставин вчинення злочинів, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, належним чином не врахував суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які відповідно є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, що посягають на відносини власності.

Крім цього, прокурор вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_7 вчинив не одне, а декілька кримінальних правопорушень, які утворюють кваліфікуючу ознаку повторності та яка, на думку прокурора, також не врахована при призначенні покарання обвинуваченому. Також, як стверджує прокурор, судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 не відшкодував заподіяну значну майнову шкоду потерпілому ОСОБА_8 ..

Тому, на думку прокурора, судом першої інстанції безпідставно застосовано до ОСОБА_7 ст.75 КК України, та звільнено останнього від відбування покарання з випробуванням.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_7 просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, а подану апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,

прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без зміни,

потерпілого, який підтримав подану апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити,

вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення інкримінованих йому злочинів, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні ним злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений судом від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначене обвинуваченому судом першої інстанції основне покарання у виді позбавлення волі не в максимальних межах санкції ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України з застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Однак, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, відповідно до якої обвинувачений був звільнений судом від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, суд послався на щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення злочинів вперше, його молодий вік, перебування на утриманні малолітньої дитини, відсутність обтяжуючих обставин, а також суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, шкоду не відшкодував, має постійне місце проживання та реєстрації, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, скоїв тяжкий злочини.

Однак, застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст.75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував конкретні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений протягом відносно нетривалого проміжку часу вчинив шість злочинів проти власності однієї особи, серед яких п`ять середньої тяжкості та один тяжкий, спричинивши потерпілому значну шкоду, яку обіцяв відшкодувати, у зв`язку з чим останній у суді першої інстанції висловлював думку щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, однак на цей час її не відшкодував і не намагався відшкодувати.

Враховуючи викладене, а також думку потерпілого, який в суді апеляційної інстанції вважав, що виправлення ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, належним чином не вмотивований, що призвело до необґрунтованого звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 420 колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року, щодо ОСОБА_7 в частині застосування статті 75 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання: за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Остаточне покарання ОСОБА_7 визначити на підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:
(підпис) (підпис) (підпис)