печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність органів досудового розслідування під час досудового розслідування,-

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою і просить зобов`язати старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки департаменту з ОВС у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 вилучені під час обшуку 01.03.2017 грошові кошти в сумі 10 тис. 400 доларів США.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та заявник ОСОБА_4 скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Слідчий ОСОБА_5 заперечував проти задоволення скарги, вказуючи, що вилучені грошові кошти були здобуті незаконним шляхом та наразі проводяться слідчі дії,за результатами яких буде встановлено їх походження.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні першого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки департаменту з ОВС у сфері економіки Генеральної прокуратури України перебуває кримінальне провадження № 003486 від 17.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України.

17.02.2017 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , з метою виявлення та вилучення речей та документів, пов`язаних з господарською діяльністю ТОВ «Донстрой», ТОВ «Армагон», ТОВ «Віва Агро», ТОВ «Ванзубр» та ТОВ «Грін-Пасад».

01.03.2017 за результатами проведеного обшуку, окрім іншого, були вилучені грошові кошти в сумі 10 тис. 400 доларів США.

Сторона захисту вказує, що вказані кошти отримані законним шляхом від продажу квадроцикла громадянину ОСОБА_8 18.02.2017, на підтвердження чого надає копії договору купівлі-продажу, акту прийому-передачі грошових коштів, акт прийому квадроцикла.

Більше того, системний аналіз змісту ухвали слідчого судді від 17 лютого 2017 року та протоколу обшуку від 01 березня 2017 беззаперечно вказує на те, що вилучене майно не міститься в переліку предметів та документів, які зазначені до відшукання в ухвалі слідчого судді про обшук.

Ухвалою слідчого судді від 17.02.2017 було надано дозвіл на вилучення виключно грошових коштів здобутих злочинним шляхом та які не мають документів, які свідчать про їх походження, разом з тим, стороною захисту було доведено, а слідчим не спростовано правомірність походження вилучених під час обшуку грошових коштів.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З доводів скарги слідує, і зазначені обставини не спростовані, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилучено під час обшуку 03.02.2017 майна, а відтак останнє має режим тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
зобов`язати старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки департаменту з ОВС у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 вилучені під час обшуку 01.03.2017 грошові кошти в сумі 10 400 доларів США. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1