01.02.2017 №363/2483/16-к
В И Р О К
01 лютого 2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючогосудді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В`язівок Городищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, має середню освіту, неодруженого, в силу ст.89 КК України не судимого, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 11.02.2015 року номер обслуги 2 орудійного розрахунку 1 взводу 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону війської частини НОМЕР_1 , солдат, увільнений 31.05.2016 року від займаної посади, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, є учасником бойових дій,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-
11 лютого 2015 року обвинувачений ОСОБА_5 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 28.01.2015 №15/2015 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової часини НОМЕР_2 . В подальшому направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2015 №64 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номер обслуги 2 орудійного розрахунку 1 взводу 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до ст.2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ч.4, 8 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації» часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в України або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно до п.252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.
Згідно з вимогами п. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацією, а відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Так, солдат ОСОБА_5 з 01.02.2016 року перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, самовільно без дозволу відповідних начальників та командирів залишив військову частину, незаконно припинив виконувати свої службові обов`язки, проводивши час на власний розсуд. 21.06.2016 року солдат ОСОБА_5 був затриманий працівниками військової прокуратури Дарницького гарнізону.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні передбаченому ч.4 ст.407 КК України визнав у повному обсязі.
Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Тому, за згодою учасників процесу, судом вирішено провести допит обвинуваченого та дослідити обліково-характеризуючі дані щодо обвинуваченого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та пояснив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 та у період з 01.02.2016 року по 21.06.2016 року дійсно самовільно без дозволу відповідних начальників залишив військову частину та проводив час на власний розсуд. У вчиненому розкаювався та просив його суворо не карати.
Таким чином, своїми діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, а саме кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.407 КК України. Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 407 ч. 4 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, є учасником бойових дій.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , пом`якшуючі покарання обставини, ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, суд вважає можливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та у відношенні нього можливо застосувати ст.75, 76 КК України.
На думку суду, саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.
Процесуальні витрати по справі відсутні. Цивільній позов не заявлено.
Керуючисьст.ст.368-370, 373-374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 2 (двох) років не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1