Ухвала
іменем україни

28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000458 касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком засуджено:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Золотого Потоку Бучацького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК,

за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Обухова Київської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.
Постановлено стянути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 2813 грн та 25 000 грн відповідно.
Вирішенно питання про долю речових доказів та судові витрати.
За вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у незаконному позбавленні волі ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб за таких обставин.
В останій декаді листопада 2015 року засуджені вступили у злочину змову на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 .
З цією метою вони 22 листопада 2015 року придбали в м. Івано-Франківську автомобіль марки Alfa Romeo (іноземний номерний знак НОМЕР_1 ) і наступного дня близько 03.00 год., надівши зазадлегіть підготовлені маски з вирізами для очей та рота, на указаному автомобілі приїхали на вул. Залізничну в м. Бучачі. Близько 03.15 год. вони схопили ОСОБА_9 , яка проходила повз автомобіля, і проти її волі із застосуванням фізичної сили посадили на заднє сидіння автомобіля, позбавивши її в такий спосіб можливості вільно пересуватися. Потім ОСОБА_8 сів за кермо автомобіля і поїхав на АДРЕСА_2 . Під час поїздки ОСОБА_7 (який сидів на задньому сидінні разом із потерпілою) натягнув поліетиленовий пакет на голову ОСОБА_9 і зв`язав їй руки липкою стрічкою з метою обмеження можливості орієнтуватись у просторі та чинити опір. Заїхавши у двір указаного будинку, співучасники з використанням фізичної сили проти волі потерпілої завели останню в підвальне приміщення, де посадили на стілець та прив`язали до нього її ноги.
Згодом засуджені розв`язали ноги ОСОБА_9 і на тому ж автомобілі привезли на вул. Богдана Хмельницького у тому ж місті, де близько 05.00 год. розв`язали їй руки, зняли з голови поліетиленой пакет, і відпустили.
Апеляційний суд змінив вирок місцевого суду: виключив із його мотивувальної частини посилання на вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом; із резолютивної частини виключив посилання на залишення обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без зміни; змінив рішення про солідарне стягнення з обвинувачених суми процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта, й ухвалив стягнути з них цю суму у дольовому порядку по 1098,03 грн з кожного. Також ухвалено скасувати рішення місцевого суду про стягнення з обвинувачених на користь потерпілої матеріальної шкоди в розмірі 2813 грн і ухвалено відмовити в задоволенні позову в цій частині за недоведеності позовних вимог.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
В касаційних скаргах засуджені просять змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і звільнити їх від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, наводячи при цьому відповідні мотиви, зокрема про те, що вони заплатили потерпілій 23 000 грн у рахунок відшкодування заподіяної шкоди і вона до них не має жодних претензій.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засуджених на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, котрий заперечував проти їх задоволення, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а касаційна скарга засудженого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 146 КК засудженими не оскаржувалися.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, вчиненому та особі засудженого.

Місцевий суд у вироку навів докладні мотиви призначення вказаному засудженому покарання у виді позбавлення волі, яке визначив не у максимально можливому розмірі, враховуючи пом`якшуючі покарання обставини.

У свою чергу апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, навів переконливі мотиви стосовно відсутності підстав для звільнення засуджених від відбування призначеного покарання з випробуванням.

у цій частині ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Доводи про те, що засуджені повністю відшкодували потерпілій моральну шкоду і вона до них не має претензій, не підтверджуються належними й допустимими доказами. Незавірена світлокопія розписки таким доказом бути не може.

Разом із тим, на думку колегії суддів, місцевий суд належно не врахував вимог ч. 5 ст. 68 КК, згідно з якими при призначенні покарання співучасникам злочину, крім іншого, належить ураховувати характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні злочину.

З вироку цього суду вбачається, що ініціатором злочину проти ОСОБА_9 був ОСОБА_7 (саме у нього виник умисел на незаконне позбавлення волі потерпілої за підозрою, що вона заволоділа його грошима). Він же в автомобілі натягнув їй на голову поліетиленовий пакет і зв`язував руки липкою стрічкою. Тобто дії цього засудженого стосовно потерпілої за своїм характером та способом були більш активними й суспільно небезпечними, ніж дії ОСОБА_8 .

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий та апеляційний суди всупереч вимогам ст. 65, ч. 2 ст. 66 КК не врахували такої обставини, як наявність на утриманні ОСОБА_8 малолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що пом`якшує його покарання.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання має бути пом`якшено шляхом зміни його виду з позбавлення волі на обмеження волі на строк, визначений у вироку.

З урахуванням таких обставин вирок місцевого суду й ухвала апеляційного щодо ОСОБА_8 підлягають зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК у зв`язку з невідповідністю призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Тому касаційна скарга ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а скарга ОСОБА_7 залишенню без задоволення.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 31 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити, пом`якшити йому призначене за ч. 2 ст. 146 КК покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців до обмеження волі на строк два роки шість місяців.
Ці ж судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2