Справа №639/311/17
Провадження №1-кс/639/143/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2017 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника Харківської УВП №27 ОСОБА_4 , слідчо-заарештованого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу слідчо-заарештованого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на порушення його прав та свобод співробітниками Харківської установи виконання покарань УДПС України в Харківській області №27, -

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова зі скаргою в порядку ч. 1 ст. 206 КПК України звернувся слідчо-заарештований ОСОБА_5 , в якій посилається на порушення його прав та свобод співробітниками ХУВП №27,зазначивши, що 17.01.2017 року його вивели до слідчого кабінету для бесіди з підполковником ОСОБА_6 . Так, в ході бесіди підполковник ОСОБА_6 почав розмовляти з ним у некоректній формі, висловлюючись нецензурною лайкою та підвищуючи голос, в результаті чого ОСОБА_5 вийшов з кабінету, а підполковник ОСОБА_6 вибігши вслід за ним, наказав молодшим інспекторам скласти матеріали для поміщення його в карцер.

З огляду на викладене, ОСОБА_5 вважає постанову адміністрації установи про поміщення його до карцеру незаконною, в зв`язку з чим просить її скасувати та зобов`язати підполковника ОСОБА_6 принести вибачення на його адресу.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав подану скаргу та пояснив, що 17.01.2017 року він оголосив голодовку, в зв`язку з тим, що адміністрація установи не видала йому гуманітарну допомогу, наданою Червоним хрестом. З цих підстав він був викликаний до слідчого кабінету для розмови з підполковником ОСОБА_6 , в ході якої останній ображав честь та гідність ОСОБА_5 , в зв`язку з чим він вийшов з кабінету, оголосивши, що на його думку, розмова завершена. Після спливу декількох годин, адміністрацією установи йому було оголошено постанову про поміщення його до карцеру в зв`язку з порушенням ним правил внутрішнього розпорядку. Зазначив, що голодування припинив 19.01.2017 року, на теперішній час він відбув сім діб у карцері, під час перебування в якому адміністрацією установи йому надавалася медична допомога та він був забезпечений постільними речами та одежею, щоденно надавалася прогулянка тривалістю 1 годину.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечував, пославшись на її безпідставність.

Представник Харківської УВП №27 ОСОБА_4 вважав скаргу необґрунтованою, оскільки постанова про поміщення ОСОБА_5 до карцеру прийнята у відповідності до чинного законодавства, в зв`язку з чим просив у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

07 вересня 2016 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення доступу до правосуддя осіб, які утримуються в установах попереднього ув`язнення та виконання покарань», яким внесені зміни в ст.ст. 537, 539 КПК України. Вказаний Закон набрав чинності 08 жовтня 2016 року.
У частині першій статті 537 КПК України до переліку питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, віднесено питання про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери), що зазначено у п. 13-2.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання, передбачені п. 13-2 частиною першої статті 537 цього Кодексу вирішуються місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження №0000131 від 01.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.110, ч.1 ст.28, ч.1 ст.294, ч.2 ст.28, ч.2 ст.294, ч.2 ст.28, ч.2 ст.289 КК України (справа №640/6749/15-к).

Матеріалами особової справи встановлено, що ухвалою суду від 18.12.2014 року ОСОБА_5 за клопотанням прокурора було змінено запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою, строком на 60 днів до 15.02.2015 року. З вказаного часу ОСОБА_5 перебуває під вартою на підставі ухвал суду та тримається в умовах Харківської УВП №27.

Відповідно до ст. 134 КВК України, поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.
Відповідно до п. 4.3. Розділу 1 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, ув`язненим забороняється без дозволу персоналу СІЗО виходити з камер та інших приміщень режимних корпусів.
З рапортів заступника начальника з ОР ОСОБА_6 та молодшого інспектора ОСОБА_7 вбачається що, 17.01.2017 року приблизно о 13-30 год. слідчо-заарештований ОСОБА_5 самовільно залишив слідчий кабінет, при цьому був невдоволений діями адміністрації, на вимогу повернутися до кабінету не відреагував, вступив в суперечку.
Відповідно до матеріалів, наданих у судовому засіданні представником ХУВП №27, 17.01.2017 року старший інспектор ВСВПР ОСОБА_8 за фактом порушення режиму утримання ув`язненим прийшов до висновку про доцільність поміщення ОСОБА_5 до карцеру за грубе порушення режиму утримання, що виразилось у невиконанні законних вимог представників адміністрації. З цим висновком погодились 1-й заступник начальника ХУВП №27 ОСОБА_9 та заступник начальника з СВПР ОСОБА_10 , про що свідчать їх підписи.
Згідно довідки про заохочення та стягнення, за час перебування ОСОБА_5 в умовах Харківської УВП №27 до нього не було застосовано жодного заохочення, натомість накладалися стягнення, зокрема 23.12.2015 року у вигляді догани, 05.01.2016 року у вигляді догани, 05.04.2016 року у вигляді поміщення до карцеру на 7 діб.

Відповідно до медичних довідок, за станом здоров`я ОСОБА_5 може утримуватися в карцері.

Факт залишення слідчого кабінету не заперечував у судовому засіданні і слідчо-заарештований ОСОБА_5 .
Постановою начальника Харківської УВП №27 ОСОБА_11 від 17.01.2017 року прийнято рішення про поміщення ув`язненого ОСОБА_5 в карцер. В мотивування постанови зазначено, що 17.01.2017 року під час проведення бесіди в слідчому кабінеті №2 установи, ОСОБА_5 самовільно покинув кабінет, на зроблені йому зауваження не відреагував, чим порушив п. 4.3. Правил внутрішнього розпорядку.

З матеріалів справи вбачається, що порядок винесення постанови про поміщення слідчо-заарештованого ОСОБА_5 до карцеру, адміністрацією установи було дотримано.

Доводи ОСОБА_5 щодо приниження його честі та гідності підполковником ОСОБА_12 під час їх бесіди 17.01.2017 року у слідчому кабінеті, об`єктивно нічим не підтвердженні.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя, приходить до висновку, що постанова начальника Харківської УВП №27 про поміщення ОСОБА_5 є обґрунтованою, вмотивованою, прийнята відповідно до чинного законодавства, оскільки слідчо-заарештований самовільно залишив слідчий кабінет та на законні вимоги повернутися до нього, не відреагував, чим порушив вимоги Правил внутрішнього розпорядку, в зв`язку з чим в задоволенні скарги ОСОБА_5 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 206, 537, 539 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги слідчо-заарештованого ОСОБА_5 на постанову адміністрації Харківської УВП №27 про поміщення слідчо-заарештованого до карцеру, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1