04 липня 2017 р. Справа № 632/561/17 провадження № 1-кп/632/123/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/про продовження строків тримання під вартою/

04 липня 2017 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

З прокуратури Харківської області до Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт та додані до нього документи по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 22.03.2017 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17.05.2017. Строк дії запобіжного заходу закінчується 15 липня 2017 року, у зв`язку з чим прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про подовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Прокурор наполягав на доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, може переховуватися від суду та чинити тиск на свідків, а тому наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання, просив суд змінити запобіжний захід на більш м`який.

Захисник підтримала клопотання свого підзахисного, посилалася на те, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, вагітну дружину, тобто, постійні соціальні зв`язки, та є ветераном АТО.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Приймаючи до уваги, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 припиняє свою дію 15 липня 2017 року, а судове провадження не завершене, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його продовження, обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, має перевагу над принципом поваги до свободи особистості, доходить подальшого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Суд вважає, що з моменту взяття підозрюваного ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення зазначеного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.97 № 475/97-ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Під час вирішення клопотання про продовження строків тримання під вартою суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява №34578/97, п.93, згідно з якою подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи й судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами.

Суд вважає, що наведені прокурором у судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Оцінюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тримання під варту як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання до десяти років позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, характеризуються значною суспільною небезпекою, яка визначається, насамперед у порушенні правового режиму обігу наркотичних засобів і психотропних речовин.

За сукупності наведених обставин, суд вважає за доцільне продовжити раніше обраний стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, що випливають з ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку, попередити вчинення нових злочинів.

Продовження строку тримання під вартою не суперечать вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання наявним ризикам.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про зміну запобіжного заходу, та доводи в його обґрунтування, не можна визнати такими, що ставлять під сумнів наведені вище висновки суду, а відтак, суд вважає за необхідне у вказаному клопотанні відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 177, 178, 199, 331, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - тримання під вартою в ДУ «Харківська УВП (№ 27)», залишити без змін і вважати продовженим на 60 діб, тобто по 01 вересня 2017 року включно.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_1