У х в а л а
іменем україни

14 березня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000832, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

мешкає (без реєстрації) у АДРЕСА_1 ,

громадянина України, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 2 218 грн 63 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 і закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 КПК України. Посилається на порушення кримінального процесуального закону та неправильнезастосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд допустив неповноту й однобічність судового слідства, не дав належної оцінки зібраним доказам, що потягло необгрунтоване засудженняОСОБА_6 , який не причетний до заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Зазначає, що під час досудового розслідування засуджений обмовив себе у вчиненні кримінального правопорушення внаслідок застосування щодо нього фізичного та психічного тиску з боку працівників міліції. Звертає увагу, що судом не встановлено та не зазначено у вироку мотив, мета, форма вини засудженого, спосіб вчинення кримінального правопорушення, а також обставини, місце та час смерті потерпілого; висновок суду про винуватість ОСОБА_6 ґрунтується на припущеннях, а в основу вироку покладено неналежні докази. Вказує на те, що під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом не надано мотивованих відповідей на всі доводи апеляційної скарги засудженого.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 13 серпня 2014 року о 01.00 год., знаходячись разом з ОСОБА_11 на ділянці місцевості, що розташована на відстані близько 100 м від автодороги сполученням Київ-Чоп у напрямку повороту до Соколовського дачного масивуу Житомирськомурайоні Житомирської області, де вони спільно розпивали спиртні напої, будучи у стані алкогольного спяніння, вступив з останнім в конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, та з метою спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень зі значною силою прикладання наніс руками численні удари в область голови, тулуба та обличчя потерпілого, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, який підтримав касаційну скаргу захисника, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав касаційну скаргу та просив закрити провадження у зв`язку з тим, що достатніх доказів для доведення винуватості засудженого не встановлено і вичерпані можливості їх отримати, пояснення захисника ОСОБА_8 , яка вважала за необхідне скасувати судові рішення та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, думку прокурора, який вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частинами 1, 2 ст. 438 КПК України встановлено, щопідставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Можливість скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту та однобічність судового розгляду, чинним законодавством не передбачена.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.

Зі змісту вироку вбачається, що суд, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, спосіб вчиненого кримінального правопорушення, мотиви його вчинення, правильно кваліфікував дії засудженого, а тому доводи касаційноїскарги захисника в цій частині є неспроможними.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про необгрунтованість засудження ОСОБА_6 аналогічні доводам, наведеним в апеляційній скарзі засудженого, вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, що потягло смерть потерпілого, підтверджено доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд першої інстанції дав належну оцінку показанням ОСОБА_13 під час слідчих експериментів 16 серпня 2014 року та 06 жовтня 2014 року, в ході яких він на місці детально показував про обставини, за яких 13 серпня 2014 року ОСОБА_10 безпричинно вдарив його і розбив окуляри, а він у відповідь на це наніс останньому багаточисленні удари кулаками, від яких тойпадав на асфальт і знепритомнів. Зазначив, що й сам втрачав свідомість на деякий час, після чого лісом пішов додому, а вранці дізнався, що ОСОБА_10 помер на тому місці, де він його залишив.

Наведені показання суд обгрунтовано визнав достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні і, зокрема, підтверджуютьсяпоказаннями свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , висновком судово-медичної експертизи № 766 про характер та ступінь тяжкості виявлених у ОСОБА_17 тілесних ушкоджень, їх локалізацію, механізм заподіяння, причину смерті потерпілого, даними акту застосування службової собаки від 13 серпня 2014 року із долученою схемою руху собаки від місця виявлення трупа до Соколовського дачного масиву через ліс.

Судом ретельно перевірялися доводи про те, щопід час слідчого експерименту щодо ОСОБА_13 застосовувався фізичний і психічний тиск з боку працівників міліції, і визнані безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження наявними у матеріалах кримінального провадження доказами. Висновки з цього приводу належно обґрунтовані судом.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд не звернув уваги на наявність суперечностей у доказах, внаслідок чого достовірно не було встановлено обставин кримінального правопорушення, є необгрунтованими. Суд надав належну оцінку доводам засудженого про наявність розбіжностей у протоколі огляду місця події із доданим планом-схемою та у фототаблиці щодо місця виявлення ОСОБА_10 , та правильно взяв до уваги, що огляд місця пригоди співпадав в часі з приїздом карети швидкої допомоги та проведенням реанімаційних заходів, у зв`язку з чим тіло переміщувалось, тому зафіксовано було і місце виявлення тіла ОСОБА_10 як до приїзду швидкої медичної допомоги, і місце розташування трупа ОСОБА_10 після закінченняреанімаційних заходів.

Перевіривши докази у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов правильного висновку про те, що неправильне зазначення часу смерті потерпілого при внесенні кримінального провадження до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, помилкове зазначення дати у фототаблиці до протоколу огляду місця події від 13 серпня 2014 року та описка експерта при зазначенні номера кримінального провадження і назві експертизи в додатку до супровідного листа, не є підставою для визнання цих доказів неналежними чи недопустимими, вони не впливають на правильність встановлених даних та не свідчать про порушення кримінального процесуального закону при отримання цих доказів, а вказують лише на очевидні описки.

Суд дав повну і всебічну оцінку доказам у кримінальному провадженні та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку. Судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для прийняття правильного рішення. Докази, на яких побудовано висновки суду про винуватість засудженого є належними, допустимими, достатніми і достовірними, вони узгоджуються між собою, тому обгрунтовано покладені в основу вироку.

На підставі досліджених доказів суд правильно встановив обставини кримінального правопорушення та обгрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , в повній мірі дотримався вимог ст. 419 КПК України, належним чином проаналізував усі доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_13 , дав на них вичерпні відповіді та, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 419 КПК України зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав такі доводи необгрунтованими, обґрунтовано залишивши апеляційну скаргу без задоволення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено. Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.

У касаційних скаргах не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили б чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і винести законні та обґрунтовані рішення.

Керуючись статтями433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення йоскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_18