11-сс/775/136/2017(м)
263/4995/17

Єдиний унікальний номер 263/4995/17 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/775/136/2017(м) Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000133, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2017 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Большого Царина Республіки Калмикія Російської Федерації, чеченця, громадянина Росії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 13 червня 2017 року включно.

В с т а н о в и л а:

в провадженні СУ ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000133 від 14 квітня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 14 квітня 2017 року приблизно о 14.30 год., ОСОБА_8 , знаходячись на території ринку «17 мікрорайон» по вул. Троїцька в м. Маріуполь Донецької обл., за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, з метою власного збагачення, застосувавши до потерпілого ОСОБА_12 психологічне та фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні ударів по тулубу і голові та, погрожуючи вбивством, безпідставно вимагали в останнього грошові кошти в сумі 20000 доларів США, тобто 536000 грн., що є особливо великим розміром.

14 квітня 2017 року ОСОБА_8 затриманий в порядку ст.208 КПК України.

15 квітня 2017 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Того ж дня, тобто 15 квітня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернувся слідчий СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_13 із клопотанням, погодженим із прокурором прокуратури Донецької області ОСОБА_6 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2017 року клопотання слідчого задоволено, відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 13 червня 2017 року включно.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді, захисником ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій останній просить оскаржуване судове рішення скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши щодо підозрюваного інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

При цьому захисник вважає, що обраний запобіжний захід не співрозмірний з ризиками, визначеними ст.177 КПК України, оскільки до теперішнього часу ніяких свідків скоєння кримінального правопорушення не встановлено і не допитано, а отже підозрюваний не здатний здійснити який-небудь тиск на свідків або ж інших учасників кримінального провадження. Крім того зазначає, що в судовому засіданні прокурором не надані достатні докази обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення; не надано й доказів того, що інший, менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, який просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши щодо підозрюваного інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі; прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення; перевіривши матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника в її межах, колегія суддів вважає вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вимог статей 177, 178, 193 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, наявність ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, а також доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, таким чином взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.178 КПК України повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Зазначена підозра судом правильно визнана обґрунтованою, оскільки матеріали провадження містять достатні дані з приводу цього, в тому числі протокол допиту потерпілого, протокол пред`явлення особи для впізнання.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, не має зареєстрованого місця проживання на території України, є громадянином Російської Федерації.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, впливу на учасників кримінального провадження, чинення перешкод слідству шляхом спілкування з іншими особами, надання їм вказівок на вчинення дій для знищення речей та документів, які можуть використані, як докази у кримінальному провадженні. Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні і стороною захисту апеляційному суду не надані.

Відповідаючи на доводи захисника в частині визначення суми застави, колегія суддів виходить з того, що оскільки ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір суми застави.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2017 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 13 червня 2017 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3