Справа №585/2663/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/75/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2016 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2006 року (залишеного в силі ухвалою Верховного Суду України від 18 жовтня 2007 року) за п.13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні його клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання в порядку передбаченому ч.5 ст. 72 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , в якій захисник просить ухвалу судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання в порядку, визначеному ч. 5 ст. 72 КК України - скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою зарахувати засудженому ОСОБА_6 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення за період з 13 червня 2005 року по 25 травня 2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2016 року ОСОБА_6 , засудженому вироком Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2006 року (залишеного в силі ухвалою Верховного Суду України від 18 жовтня 2007 року) за п.13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі, відмовлено в задоволенні його клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Вимоги поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що:

- зі змісту ч.5 ст.72 КК України та норм Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» вбачається, що правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення розповсюджуються на всі види покарання, в тому числі на довічне позбавлення волі, оскільки законом ніяких виключень чи/або обмежень не встановлено і не передбачено;

- засуджений ОСОБА_6 , до ухвалення відносно нього вироку, фактично перебував під вартою з 13 червня 2005 року по 25 травня 2009 року, а на даний час відбуває покарання в Роменській ВК-56, відмова суду першої інстанції в задоволенні клопотання про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення, суттєво впливає на його права, гарантовані Положенням про порядок здійснення помилування, яке настає після відбуття особою не менше двадцяти років призначеного покарання;

- вважає, що судове рішення суперечить вимогам Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VII, Конституції України, оскільки до всіх громадян України повинні застосовуватися одні й ті ж закони без будь-яких обмежень.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи і зміст апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, доводи прокурора про залишення судового рішення без зміни, а апеляційної скарги - без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що відмова суду в задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, суперечить нормам діючого законодавства, а саме змісту ст.72 КК України, в якій немає прямої вказівки на те, що положення вказаної норми Закону не можна застосовувати до осіб, яким призначено безстрокове покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2006 року за п.13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 18 жовтня 2007 року вирок апеляційного суду відносно ОСОБА_6 залишеного в силі.

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до міськрайонного суду з клопотанням про зарахування, на підставі ч.5 ст.72 КК України, строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , засудженого до довічного позбавлення волі, яке не має кінцевого строку його відбуття і, відповідно до ст.51 КК України, є окремим видом покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правила ч.5 ст.72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та відповідають вимогам кримінального закону.

Так, згідно ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Приписами ст.51 КК України серед видів покарань виділено два різні види покарання, пов`язаного з позбавленням волі, а саме позбавлення волі на певний строк (строкове покарання) та довічне позбавлення волі (безстрокове покарання).

Диспозиція ж ч.5 ст.72 КК України вказує на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, а тому положення цієї статті до покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується, оскільки воно не має строкового виміру. При цьому, кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст.ст.63 і 64 КК України) та виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання, як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

Крім того, в ч.5 ст.72 КК України зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення відбувається тоді, коли особа засуджена до покарання у виді позбавлення волі. У разі ж призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування відбувається шляхом переведення визначеного відповідно до пункту 1 цієї частини строку позбавлення волі в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті, вимоги якої також не поширюються на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Про відмежування покарання у виді позбавлення волі як строкового виду покарання від довічного позбавлення волі, яке не має строкового виміру, і до якого положення Загальної частини КК України, які містять кількісні критерії, не застосовуються, свідчить також і позиція Верховного Суду України у справі № 5-16кс11 від 12.09.2011 року в якій зазначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно від нього не можна відрахувати дві третини при призначенні покарання за злочин, у разі якщо його санкцією встановлено покарання у виді довічного позбавлення волі, як це передбачено ч.3 ст.68 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що відмова в задоволенні клопотання ОСОБА_6 впливає на його право подати клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відмова суду у задоволенні клопотання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання ніяким чином не впливає на його права, передбачені Главою 22 КВК України, які виникають після відбуття певного строку покарання та гарантовані Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України, а також на його права і обов`язки, як громадянина, які гарантуються Конституцією України.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції постановлено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, яке в повній мірі узгоджується з вимогами закону і будь-яких підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2016 року, якою ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні його клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, у порядку передбаченому ч.5 ст. 72 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.