Ухвала
іменем україни
18 квітня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю захисника ОСОБА_5 ,
законного представника засудженого ОСОБА_6 ,
прокурораОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 щодо
ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , судимого 29 липня 2014 року Малинським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців, звільненого від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,
установив:
У касаційній скарзі, як випливає з її змісту, законний представник неповнолітнього засудженого ОСОБА_6 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 і закрити кримінальне провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Суть доводів скаржника зводиться до того, що місцевий суд, порушуючи вимоги статей 91, 94 вказаного Кодексу, не встановив усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, не дав належної оцінки зібраним доказам і замість виправдувального вироку ухвалив незаконний обвинувальний. Аргументуючи свою позицію, законний представник засудженого наголошує на тому, що між останнім та братом потерпілої свідком ОСОБА_9 мали місце цивільно-правові відносини, а це виключає притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК. Крім того, на думку скаржника, у кримінальному провадженні всупереч статтям 55, 56 КПК достеменно не визначено власника викраденого майна та потерпілих. Оскільки апеляційний суд допущених порушень не усунув, ОСОБА_6 вважає ухвалу цього суду також незаконною.

За вироком Малинського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2016 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 вказаного Кодексу до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком зазначеного суду від 29 липня 2014 року і за сукупністю вироків ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Судом ОСОБА_10 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, 06 лютого 2015 року близько 22.00 год. ОСОБА_8 через вікно проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки викрав належне ОСОБА_11 майно на загальну суму 7500 грн, чим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 31 травня 2016 року залишив без змін вирок щодо ОСОБА_10 , а подану апеляційну скаргу засудженого та в його інтересах законного представника ОСОБА_6 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення законного представника засудженого та захисника на підтримання касаційної скарги, пояснення прокурора, який вказував про необхідність зміни ухвали апеляційного суду і виключення з цього рішення посилання на окремі докази, у зв?язку з чим часткове задоволення касаційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.
Ухвала апеляційного суду це рішення суду стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона в силу ст. 370 КПК повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 419 КПК вимог, в ухвалі слід проаналізувати і зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму матеріального чи процесуального права. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі необхідно докладно викласти мотиви й підстави її відхилення, а також докази, що спростовують доводи, наведені у скарзі.

Виходячи з приписів кримінального процесуального закону рішення суду апеляційної інстанції як акт правосуддя, ухвалений іменем України, має бути викладено офіційно-діловою мовою, юридично грамотно, з точним описом установлених судом першої інстанції обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, результатів перевірки аргументів апелянтів та дослідження доказів, які оспорювалися. При цьому висновки щодо оцінки фактичних даних та обставин злочину належить зазначити в ухвалі в логічних та категоричних судженнях, які виключають сумніви з приводу належності, допустимості, достовірності того чи іншого доказу, правильності встановлення згаданих обставин, оскільки це має правове значення.

Указаних вимог кримінального процесуального закону при перегляді вироку щодо ОСОБА_8 апеляційний суд не дотримався.
Як убачається з матеріалів справи, на вирок місцевого суду ОСОБА_8 та його законний представник подали апеляційну скаргу. В ній вони, наводячи конкретні доводи щодо порушень вимог КПК при оцінці доказів та наявності цивільно-правових відносин, заперечували законність засудження й фактично просили апеляційний суд скасувати оспорюване рішення і закрити кримінальне провадження.

Проте суд апеляційної інстанції належним чином в аспекті статей 94, 95 КПК не перевірив усіх доводів скаржників і переконливо їх не спростував. Замість логічного юридичного аналізу доказів в ухвалі суд виклав показання обвинуваченого, ряду свідків не офіційно-діловою мовою, а у розмовному стилі, без чіткого розуміння предмета доказування (ст. 91 КПК) у цьому кримінальному провадженні. У такій самій формі апеляційний суд по суті відобразив додаткові фактичні обставини кримінального правопорушення, яких не було встановлено місцевим судом у вироку. Також залишилися без умотивованої відповіді та правової оцінки суду аргументи апелянтів щодо характеру відносин між обвинуваченим та свідком ОСОБА_9 . Водночас в ухвалі всупереч ст. 419 вказаного Кодексу не міститься узагальненого викладу позиції захисника ОСОБА_12 , який брав участь в апеляційному розгляді і діяв в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 .

Таким чином, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Допущені порушення процесуального права є істотними і перешкоджають суду касаційної інстанції дійти безспірного висновку щодо обґрунтованості засудження ОСОБА_8 , правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння, а відтак й ухвалити остаточне рішення.

З огляду на те, що висунутих ОСОБА_8 на свій захист доводів про відсутність у діянні складу інкримінованого злочину апеляційний суд належним чином не перевірив, а гарантовану у п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституцїї України основну засаду судочинства забезпечення права на справедливий апеляційний перегляд не дотримано, оспорювана ухвала не може залишитись у силі, вона підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Тому касаційну скаргу слід задовольнити частково.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати наведене, ретельно з дотриманням правил ст. 404 КПК перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та його законного представника, а також інші доводи останнього, що містяться в касаційній скарзі, і прийняти рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 вказаного Кодексу.

Оскільки за вироком до набрання ним законної сили ОСОБА_8 було залишено запобіжний захід у виді особистого зобов?язання, а засуджений був узятий під варту й тримається в місцях позбавлення волі за рішенням, яке скасовується, колегія суддів, виходячи з положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, дійшла висновку, що на цій стадії судочинства згаданий захід має бути змінено на той, який визначив місцевий суд. Тому ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:
Касаційну скаргу законного представника засудженого ОСОБА_8 ОСОБА_6 задовольнити частково. Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_8 з-під варти звільнити, вважати, що до нього застосовано запобіжний захід особисте зобов?язання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3