печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2017 року суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка звернулася з клопотанням - адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_3 , який діють в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
06.07.2017 року до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 , які об`єднані в одне провадження, про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2015року у кримінальному провадженні № 0000931 на грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках ОСОБА_6 , відкритих за договорами від 21.01.2014 року № ZIDN2.1704.018 і від 16.08.2013 року № ZIDBD.1704.017 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719), за адресою: м. Київ, Вячеслава Чорновола, 25, в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять, повідомляючи в подальшому правоохоронні органи усно та письмово, про суму коштів, що знаходяться на цих рахунках за першим запитом слідчого, на час його надання.
В обґрунтування клопотання зазначає, що зі змісту вказаної ухвали вбачається, що Головним слідчим управлінням МВС України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000931, зареєстрованому в ЄРДР 15.09.2014 року, за фактами зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, шахрайства з фінансовими ресурсами, що завдало великої матеріальної шкоди, службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом у великих розмірах, за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України. Слідчий вказує, що в період з 05.02.2014 року по 14.04.2014 року заступник начальника ДТГО «Південно-західна залізниця» ОСОБА_7 вчинив зловживання своїм службовим становищем, яке виразилося в незаконному укладанні з ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» договору про надання овердрафту від 05.02.2014 року № KKOSK.990655.037, що спричинило тяжкі наслідки.
Зазначає, що ОСОБА_6 не має необхідного процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого або ж особи, яка в силу закону може нести цивільну відповідальність та не вчиняв будь-яких дій, що мають ознаки злочинів та досліджуються у розглядуваному кримінальному провадженні. Разом з тим, вказує, що оскільки грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках, відкритих за договорами від 21.01.2014 року № ZIDN2.1704.018 і від 16.08.2013 року № ZIDBD.1704.017 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» отримані ОСОБА_6 в якості позики від ОСОБА_8 , а даних про те, що арештовані кошти, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, слідчим не надано. Вважає, з огляду на ст. 170 КПК України, вжитий захід забезпечення кримінального провадження перешкоджає реалізації права власності особи та суперечить нормам кримінального процесуального законодавства щодо правомірності та обґрунтованості втручання правоохоронних органів та практиці Європейського суду з прав людини в частині визначення терміну «обґрунтована підозра». Зазначене в своїй сукупності беззаперечно свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.
В судовому засіданні представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити в повному обсязі, додатково пославшись на документи, направлені на адресу суду 25.07.2017 року, які підтверджують походження коштів, на які накладено арешт.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те на даний час не встановлено походження цих коштів та встановлення їх походження на даний час триває.
Згідно з частиною 1 статті 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий суддя, вивчивши в нарадчій кімнаті клопотання та долучені до нього матеріали, заслухавши обґрунтування представника заявника, заперечення слідчого, приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням МВС України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000931, зареєстрованому в ЄРДР 15.09.2014 року, за фактами зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, шахрайства з фінансовими ресурсами, що завдало великої матеріальної шкоди, службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом у великих розмірах, за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.10.2015 року на кошти, які знаходяться на депозитних рахунках ОСОБА_6 , відкритих за договорами від 21.01.2014року № ZIDN2.1704.018 і від 16.08.2013року № ZIDBD.1704.017 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». МФО 380719), за адресою: м. Київ, Вячеслава Чорновола, 25.
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в ОСОБА_6 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
З урахуванням вимог ст. 5 КПК України, якою передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, слідчий суддя вважає за необхідне при розгляді клопотання керуватися вимогами КПК України щодо порядку накладення арешту на майно та скасуванню арешту майна в редакції Закону України № 1950-VIII від 16.03.2017 року, який діє на момент прийняття рішення у кримінальному провадженні суддею.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.
При судовому розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження (ст. ст. 171, 173 КПК України).
Між тим, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України, та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх підстав для його застосування. При цьому обов`язок їх доведення та доцільність застосування арешту майна КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Як вбачається з ухвали про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, виходив з того, що на час розгляду клопотання, грошові кошти, які перебувають на рахунку ОСОБА_6 відповідають критерію п.п.3,4 ч.2 ст. 167 КПК України, чинній на день розгляду вказаного клопотання, та дійшов до висновку, що застосування арешту необхідне з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним та достатнім для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Як було вже встановлено судовим розглядом, розслідування у кримінальному провадженні №0000931 проводиться за фактом зловживання службовим становищем та вчинення інших неправомірних дій не ОСОБА_6 або фізичною особою, яка уклала депозитний договір, а іншими особами, у тому числі заступником начальника ДТГО «Південно-західна залізниця». В ухвалі про арешт майна не було зазначено про будь-який зв`язок фізичних осіб з посадовими особами ДТГО «Південно-західна залізниця» або ПАТ «ВБР», дії яких досліджуються у кримінальному провадженні. У зазначених фізичних осіб станом як на момент накладення арешту, так і на момент розгляду даного клопотання про його скасування відсутній процесуальний статус, з яким закон пов`язує можливість накладення арешту на майно. У матеріалах справи відсутня будь-яка інформація або докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_6 процесуального статусу, передбаченого ст. 170 КПК України та необхідного для накладення арешту на майно даної особи. В ухвалі про арешт майна також не було зазначено про будь-який зв`язок ОСОБА_6 з посадовими особами ДТГО «Південно-західна залізниця», дії яких досліджуються у кримінальному провадженні, або можливість набуття грошових коштів від таких осіб.
Щодо висновку про набуття арештованих грошових коштів в результаті вчинення кримінальних правопорушень, ознаки яких досліджуються в рамках кримінального провадження №0000931, то вказане твердження було спростовано адвокатом у судовому засіданні та матеріалами доданими до клопотання.
Так, адвокатом ОСОБА_5 було надано копії договорів позики (безвідсоткової) від 01.11.2013 року, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на загальну суму 4 200 000,00 дол. США. Відповідно до п. 2.1. даних договорів грошова сума в день підписання таких договорів була передана шляхом перерахування на поточний рахунок або безпосередньої передачі позичальнику.
Як було зазначено представником ОСОБА_6 , у подальшому вказані грошові кошти, набуті за договорами позики, були розміщенні на депозитних рахунках ПАТ «ВБР» відповідно до депозитного договору на користь третьої особи від 21.01.2014 року № ZIDN2.1704.018 і від 16.08.2013 року № ZIDBD.1704.017. Вигодонабувачем за даним депозитним договором було вказано позикодавця за договорами позики ОСОБА_8 . Вказані депозитні договори та договори позики є чинними, у судовому порядку не оскаржувались та відповідно до положень ст. 204 ЦК України вважаються правомірними.
Адвокатом ОСОБА_3 було також надано копії довідок про подану декларацію про майновий стан і доходи ОСОБА_8 за 2007, 2008, 2009, 2010, 2014 роки, якими підтверджується законність набуття даною особою грошових коштів та достатній розмір.
Крім того, в ході дослідження матеріалів справи було виявлено, що постановою Правління Національного банку України № 743 від 27.11.2014 року ПАТ «ВБР» віднесено до категорії неплатоспроможних.21.12.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 р. № 234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку». Таким чином, ПАТ «ВБР» було віднесено до категорії неплатоспроможних, станом на дату розгляду клопотання банк перебуває у ліквідаційній процедурі, а банківська діяльність з моменту прийняття вказаних вище рішень є припиненою.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 173 КПК України не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначене свідчить, що арешт грошових коштів на рахунках в ПАТ «ВБР» є незаконним, а його подальше застосування необґрунтоване.
Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя, приймає до уваги те, що у матеріалах клопотання відсутні достатні докази вчинення злочину за участю ОСОБА_6 , а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_6 належним йому майном, на підставі вище встановлених обставин, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
За таких обставин, керуючись ст. 174, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30жовтня 2015 року у справі № 757/40010/15-к у кримінальному провадженні № 0000931 від 15.09.2014 року, а саме на кошти, які знаходяться на депозитних рахунках ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1 ), відкритих за договорами від 21.01.2014 року № ZIDN2.1704.018 і від 16.08.2013 року № ZIDBD.1704.017 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719), за адресою: м. Київ, Вячеслава Чорновола, 25.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1