Ухвала
іменем україни

06 липня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За указаним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодноразово судимого, востаннє за вироком Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла.
На підставі частин 1, 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_4 визначено у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не переглядаються.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб у м. Києві за таких обставин.

29 грудня 2014 року близько 21.20 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 напав на ОСОБА_6 та погрожуючи застосувати до нього насильство, небезпечне для його життя і здоров`я (погрожуючи предметами, схожими на ножі), заволоділи майном потерпілого на суму 412,50 грн.

Цього ж дня близько 21.45 год. він, перебуваючи неподалік будинку № 37 по проспекту Перемоги, за попередньою змовою з ОСОБА_5 завдав декілька ударів в область голови та тулуба ОСОБА_7 . Після чого, один із засуджених, погрожував застосувати до потерпілого насильство, небезпечне для його життя і здоров`я (погрожував предметом схожим на ніж), а інший завдав одного удару в область голови, від якого потерпілий впав. В результаті своїх злочинних дій засуджені заволоділи майном ОСОБА_7 на загальну суму 13 540 грн.
06 січня 2015 року близько 12.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку № 13-А по проспекту Героїв Сталінграду, напав на ОСОБА_8 та, погрожуючи застосувати до неї насильство, небезпечне для її життя і здоров`я (погрожував предметом схожим на ніж), заволодів її майном на суму 6 040 грн.
Цього ж дня близько 18.00 год. він же біля будинку № 5-А по вул. Лайоша Гавра за попередньою змовою з ОСОБА_5 напав на ОСОБА_9 та, погрожуючи застосувати до неї насильство, небезпечне для її життя і здоров`я, заволодів майном потерпілої на суму 7 909 грн.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації діяння ОСОБА_4 , просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Своє прохання мотивує тим, що ОСОБА_4 остаточне покарання необхідно було призначати за правилами ст. 71 КК, а не ч. 4 ст. 70 КК. Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на думку прокурора, призвело до призначення засудженому мякого покарання. Також скаржник стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Як убачається з наданих світлокопій судових рішень злочин, за який ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК за вироком місцевого суду від 01 липня 2016 року, вчинено 29 грудня 2014 року та 06 січня 2015 року, тобто до постановлення 26 березня 2015 року вироку Апеляційного суду м. Києва щодо нього. Тому ОСОБА_10 остаточне покарання місцевий суд призначив правильно за сукупністю злочинів, адже ч. 4 ст. 70 КК прямо передбачено призначення покарання за цим правилом, якщо після постановлення вироку у справі встановлюється, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. Кримінальний закон передбачає у цьому випадку врахування останнього за часом вироку, а не вироків.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК покарання за сукупністю вироків призначається лише тоді, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин.
За таких обставин, положення ч. 1 ст. 71 КК не можна застосовувати при призначенні ОСОБА_4 остаточного покарання, адже на момент вчинення засудженим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року не набрав законної сили, а в подальшому був скасований апеляційним судом з постановленням свого вироку. Стосовно особи за один і той же злочин не може існувати двох вироків що набрали законної сили.
При призначенні ОСОБА_4 покарання місцевий суд, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину (тяжкий), обставини його вчинення, дані про особу засудженого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, негативної характеристики за місцем проживання немає, має на утриманні матір похилого віку, а також відсутність обставин які пом`якшують чи обтяжують покарання.

З огляду на викладене місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_4 покарання з дотриманням вимог статей 50, 65, 70 КК та в межах санкцій статті, за якою його засуджено. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок мякості не вбачається.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, за апеляційною скаргою прокурора за доводами, аналогічними за своїм змістом доводам у касаційній скарзі, ретельно перевірив їх, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Отже, переконливих доводів для скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції касаційна скарга не містить.

Оскільки з касаційної скарги й судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 6 розділу XIІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3