ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/129/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 31.05.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки,
у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 18.09.2014 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи по вул. Руденка, 13 в м. Києві, побачив автомобіль «Хундай Туксон», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 . Керуючись раптово виниклим корисливим умислом, спрямованим на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 заглянув через скло до салону вказаного автомобіля та побачив коричневу шкіряну сумку, яка знаходилася на задньому сидінні автомобіля. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна ОСОБА_4 , переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, каменем, підібраним на місці, розбив ліве бокове переднє та ліве бокове заднє вікна автомобіля «Хюндай Туксон», та повторно, таємно викрав з салону автомобіля чуже майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: коричневу шкіряну сумку, в якій знаходились 150 доларів США (згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 18.09.2014 становить 2013 грн. 75 коп.), гроші в сумі 574 грн., блендер «Філіпс», а всього на загальну суму 3287 грн. 75 коп. Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 5 023 грн. 50 коп.
Крім того, ОСОБА_4 18.09.2014 року близько 22 год. 15 хв., перебуваючи по вул. Руденка, 13 в м. Києві, побачив автомобіль марки «Нісан Мурано», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_6 . Керуючись раптово виниклим корисливим умислом, спрямованим на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 заглянув через скло до салону вказаного автомобіля та побачив відеореєстратор, який було прикріплено до лобового скла. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 каменем, підібраним на місці, розбив ліве бокове переднє скло автомобіля «Нісан Мурано», та намагався повторно таємно викрасти вказаний відеореєстратор, що належить потерпілому ОСОБА_6 , але не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманим потерпілим на місці вчинення злочину. Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 6 291 грн. 35 коп.
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та суду показав, що вчинив злочини передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України при обставинах викладених у обвинувальному акті.
Також обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що всі обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам, при досудовому розслідуванні кримінального провадження до нього недозволених методів дізнання та проведення розслідування не застосовувалося, у вчиненому щиро кається.
Обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), при якому особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину дор кінця, вчинене повторно.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України є щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України не встановлені.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти власності, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий за злочин проти власності, вчинив нові злочини будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням під час іспитового строку, свою вину у вчиненні злочинів, які йому інкриміновано визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, формально позитивно характеризується за місцем проживання, та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_4 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України та у межах санкції ч.2 ст.185 КК України враховуючи вимоги ст.68 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворго покарання більш суворим.
Також враховуючи те, що ОСОБА_4 раніше судимий, суд вважає за необхідне до призначеного покарання на підставі ст. 71 КК України приєднати частину невідбутого покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2013 року, і саме таке покарання буде необхідним та достанім для виправлення ОСОБА_4 та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Цивільний позов не заявлявся.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 65, 66, 67, 70, 71 КК України, ст.ст. 342-380 КПК України,-
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати частину невідбутого покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2013 року та остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків призначити у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 06.12.2016 року, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст.72 КК України у строк покарання - попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання вироком законної силу запобіжний захід ОСОБА_4 залити без змін - тримання під вартою.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 393 гривень 12 копійок за проведення експертизи №1661 від 14.11.2014 року.
Речові докази шкіряну сумку, блендер, 150 доларів США, 74 гривні, 9 акцизних марок, блокнот, 12 марок, 12 візитних карток з написом «Бєляєв», предмет схожий на ніж, 3 чорних ліхтаря, ручку, ключ, флеш карту, передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - залишити у власності останнього.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ: