Справа № 761/6525/17
Провадження № 1-кп/761/947/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м.Київ Колегія суддів Шевченківського районного суду м.Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.298, ч.3 ст.270-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
До суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.298, ч.3 ст.270-1 КК України.

При проведенні підготовчого судового засідання прокурор вважає за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки вважає, що обвинувальний акт підсудний Шевченківському районному суду м.Києва, обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст.291 КПК України.

Захисник не заперечує проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, при цьому він заявив клопотання про скасування запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки, на його думку, відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Суд, вислухавши думки учасників судового засідання, дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступного: відповідно до ст.314 ч.3 п.3 КПК України під час підготовчого судового засідання суд має право повернути акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ст.291 ч.2 п.5 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію правопорушення та формулювання обвинувачення.

Згідно до рішення ЄСПЛ «Маттоціа проти Італії» зазначено, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення).

Ст.92 КПК України передбачає, що обов`язок обставин, передбачених ст..91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Досліджуючи обвинувальний акт, суд вважає, що в порушення вимог зазначених норм закону обвинувачення викладено неконкретно та недостатньо для повного розуміння суті обвинувачення, а саме: не зазначено внаслідок яких саме дій настала загибель людей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які саме тілесні ушкодження отримали потерпілі (чи взагалі були тілесні ушкодження), яка причина смерті, чи пов`язані ці тілесні ушкодження із наслідком у виді смерті потерпілих.

Засадами кримінального провадження, викладених у главі 2 КПК України, зокрема ст.20 КПК України передбачено забезпечення обвинуваченого права на захист, яка полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, і т.і.

Неконтретність обвинувачення у даному кримінальному провадженні, на думку суду, є такою, що позбавляє в повній мірі реалізувати обвинуваченому своє право на захист.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено 5 потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , при цьому взагалі відсутні дані щодо спричинення останнім якоїсь шкоди, при цьому в обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було залучено по прибирання будівельного сміття та демонтажу міжкімнатних дерев`яних перегородок.

Крім того, відповідно до вимог ст.291 ч.2 п.9 КПК України обвинувальний акт має містити дату та місце його складання. В порушення зазначеної норми закону в обвинувальному акті не зазначена дата складання, зазначено тільки місяць та рік складання.

Щодо клопотання сторони захисту про скасування запобіжного заходу, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, тому, з урахуванням тяжкості можливого покарання в разі доведеності його вини, він може ухилитись від суду, також може впливати на свідків та потерпілих, тому наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, і, на думку суду, саме такий запобіжний захід як домашній арешт зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

В той же час, суд вважає за можливе встановити більш зрозумілий час перебування обвинуваченого вдома, ніж зазначений в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва, а саме з 22-00 години до 6-00 години наступної доби.

На підставі викладеного, керуючись ст.314-315, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.298, ч.3 ст.270-1 КК України повернути прокурору.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 щодо скасування запобіжного заходу обвинуваченому відмовити та продовжити запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_7 , заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 22-00 години до 06-00 години наступної доби строком на 2 місяці, тобто до 30 травня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд.

Судді: