АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/452/2017 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участі прокурора ОСОБА_6

представник

цивільного позивача ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу (цивільного позивача) ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_9 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , а також банківські рахунки в рамках кримінального провадження за № 0000089 від 27.11.2012 року.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_9 не має процесуального статусу підозрюваної в кримінальному провадженні, тому пославшись на положення ст. ст. 170 та 171 КПК України відмовив в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу посилаючись на незаконність ухвали слідчого судді просить її скасувати та накласти арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 . Апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та зазначає, що слідчим суддею не враховано положення ст. 170 КПК України та не досліджено наявність підстав за якими потрібно було накласти арешт, зокрема, не враховано і те, що в кримінальному провадженні заявлено цивільний позов.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 який просив задовольнити апеляційні вимоги, пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження за клопотанням про арешт майна обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, в провадженні слідчого управління Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 27.11.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1,2 ст.185, ч.ч.2,4 ст. 190, ч.1 ст.332, ч.1 ст.384 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про накладення арешту, слідчий суддя пославшись на положення ст. ст. 170 та 171 КПК України та зазначив, що ОСОБА_9 не має процесуального статусу підозрюваної в кримінальному провадженні.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується.

Згідно вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За ч.2 ст. 61 КПК України права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або до суду.

Ч.2 ст. 131 КПК України передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірно вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

Так, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , а також банківські рахунки в рамках кримінального провадження за № 0000089 від 27.11.2012 року, та відмовляючи у його задоволенні, правильно зазначив, що арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди може мати місце лише щодо майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду.

Оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_9 не є підозрюваною, обвинуваченою, засудженою, або фізичною особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, слідчий суддя правильно прийшов до висновку про відсутність на даний час правових підстав для накладення арешту на вищезазначене майно та правомірно відмовив у задоволенні клопотання.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею не враховано наявність підстави для арешту майна, є необґрунтованим та не знайшло свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, оскільки за змістом п.4 ч.2, ч.6 ст. 170, ч.ч.1,3 ст. 171, ч.2 ст. 64-2 КПК України у цивільного позивача є право на звернення до суду з клопотанням про арешт майна третьої особи з метою забезпечення цивільного позову тільки у випадку, якщо це фізична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Оскільки ОСОБА_9 не є підозрюваною у кримінальному провадженні, не є особою яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, слідчий суддя правомірно відмовив у задоволенні клопотання.

В зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що викладенні в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення є немотивованими, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 117, 170, 171, 173, 395, 396, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_9 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , а також банківські рахунки в рамках кримінального провадження за № 0000089 від 27.11.2012 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4