Справа № 210/151/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Слідчий судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяви про злочин,-
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року матеріали за ОСОБА_3 направлено до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для здійснення судового провадження.

06 квітня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з надійшла вищезазначена заява.
Відповідно до вимог ст.35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду, заява передана для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .
Дослідивши вимоги, викладені у заяві та додані матеріали, приходжу до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.

Згідно частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до заяви до суду ОСОБА_2 , він звернувся з заявою про кримінальний злочин стосовно судді ОСОБА_4 , яка винесла незаконну ухвалу, чим перевищила владу та порушила його права.

Відповідно до чинного законодавства України законність та обґрунтованість винесених рішень судів першої інстанції перевіряється в апеляційному та касаційному порядку. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному та касаційному порядку рішення, у відповідності до процедури виписаної в законі, які були ухвалені судами першої інстанції.

ОСОБА_2 , в скарзі не зазначив, до якого органу досудового розслідування чи установи він подав заяву, номер її реєстрації, по якому саме рішенню суддя перевищила владу, чим порушила його права, чи порушила їх взагалі і, головне, чим це підтверджується.

До скарги не надано жодного підтверджуючого документа про звернення з заявою про кримінальний злочин та самої заяви, завіреної належним чином разом з додатками до неї. Крім іншого, не наданого жодного підтвердження дати подання до невідомого органу досудового розслідування чи прокурора повідомлення про кримінальне правопорушення, що унеможливлює встановлення слідчим суддею дотримання строків подання даної заяви, якщо її умовно вважати скаргою.

За таких обставин слідчий суддя визнає недоведеним, що заявник 10.01.2017 р. дійсно звертався до визначеного процесуальним законом органу досудового розслідування, слідчого чи прокурора з заявою про злочин, а тому відсутні підстави для розгляду його заяви до суду, оскільки з заяви незрозуміло - про порушення закону конкретно якою посадовою особою йде мова.

Незрозумілим залишається, також, той факт, яким чином подавалась заява про злочин. У випадку особистого подання такої заяви, відповідно до Наказу Генеральної прокуратури від 17.08.2012 № 69 "Про Єдиний реєстр досудових розслідувань", а саме його пункту1.3.:Особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення. Ніяких доказів того, що законна вимога цієї норми наказу Генпрокуратури, що є частиною кримінального процесуального законодавства, виконана та мала місце - не наведено у заяві до суду. Ця норма положення Генпрокуратури загальної дії та обов`язкова на території всієї України і створена уповноваженим органом з метою перешкоджання протизаконному зловживанню з боку громадян свої м правом звертатися з заявами, які не відповідають вимогам закону.

За змістом вказаної норми закону (ч.1 ст.214 КПК України) до реєстру повинні вноситися відомості, які дійсно вказують, що мало місце кримінальне правопорушення, а не заяви, які не вказують про наявність події кримінального правопорушення, а тільки мають формальну назву "заява про злочин». За зловживанням таким правом винні особи підлягають кримінальній відповідальності за статтею 383 Кримінального кодексу України. Згідно з положеннями статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу.

Притягнення судді до кримінальної відповідальності у механіз містримувань та противаг в системі поділу влади в Україні є однією з форм контролю за діяльністю носіїв судової влади, завданням якоїмає бути досягнення балансу між засадами незалежності й недоторканності суддів та їх кримінальною відповідальністю у разі вчинення ними кримінально караного протиправного діяння.

Проте процедура притягнення судді до кримінальної відповідальності не може бути використана для здійснення тиску на суддю з метою прийняття ним "потрібного" судового рішення. Незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомленням про вчинене суддею кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя переконаний, що ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Така ситуація є загрозливою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом.

Згідно нормі ч.4 ст.126 Конституції України суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Останнім часом ці конституційні гарантії незалежності суду піддаються викривленню і під ідеєю «наведення ладу в судовій системі», здійснюються намагання спростити процедуру притягнення суддів до кримінальної відповідальності.

Консультативна Рада Європейського Суду вважає, що у країнах, у яких кримінальне розслідування або провадження можуть розпочинатися за заявою приватної особи, повинен існувати механізм для попередження або припинення такого розслідування чи провадження проти судді у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, якщо відсутні підстави вважати, що суддю має бути притягнуто до кримінальної відповідальності. Крім іншого, діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено подання до суду заяв про невнесення відомостей до ЄДРДР. Процедура відкриття провадження слідчим суддею, згідно чіткому припису процесуального закону, можлива тільки у випадку додержання скаржником приписів параграфу 1 глави 26 КПК України. Для оскарження дій чи бездіяльності прокурора або слідчого у кримінальному провадженні, параграфом 1 глави 26КПК України передбачена встановлена форма і процедура оскарження, недодержання якої унеможливлює розгляд будь-яких звернень довільної форми, тим більше, у формі наказів - замість прохальної частини у розглядуваній «заяві» до суду присутнє формулювання «наказую», що взагалі неприпустиме при зверненні до судової гілки влади держави Україна.

Враховуючи, вищезазначене, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по скарзі.

Перевіривши дотримання вимог ст.ст. 303,304 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті провадження по заяві ОСОБА_2 щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяви про злочин.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1