Справа № 729/958/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/108/2017
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16 лютого 2016 року за № 0000084, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Басань Бобровицького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладенням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Визначено початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1264 (одна тисяча двісті шістдесят чотири) гривні 32 копійки за проведення судово-товарознавчих експертиз.

Питання речових доказів вирішене в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нічний час, маючи умисел на вчинення крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна, та доводячи свої злочинні наміри до кінця, з корисливих мотивів, прибув до господарства, розташованого по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , де через незамкнені вхідні двері, проник до господарського приміщення сараю вказаного господарства, звідки таємно викрав три газові балони об`ємом по 50 літрів кожний, вартість одного становить 277 грн. 05 коп., а всього на суму 831 грн. 15 коп., три совкові лопати, вартість однієї становить 52 грн. 49 коп., а всього на суму 157 грн. 47 коп., двоє садових грабель вартість одних становить 43 грн. 74 коп., а всього на суму 87 грн. 48 коп. та чавунну пічну плиту вартістю 379 гривень 11 коп., чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1455 грн. 21 копійок. З викраденим зник з місця вчинення злочину, отримавши таким чином реальну можливість розпоряджатись цим майном на свій розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , в кінці грудня 2015 року, точної дати та часу слідством не встановлено, у вечірній час, проходячи повз продуктовий магазин, що розташований по АДРЕСА_3 , де біля паркану розташованого на території магазину побачив велосипед марки «Аист» жіночого типу, що належить ОСОБА_10 та у нього виник умисел на його крадіжку. З метою доведення свого злочинного наміру до кінця впевнившись в тому, що його ніхто не бачить, таємно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_7 вчинив крадіжку велосипеду марки «Аист», вартістю 2494, 66 грн., чим завдав ОСОБА_10 матеріальних збитків на вказану суму. З викраденим зник з місця вчинення злочину, отримавши таким чином реальну можливість розпоряджатись цим майном на свій розсуд, чим вчинив кримінальне правопорушення повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , 26 січня 2016 року близько 15 години маючи умисел на вчинення крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, прибув до господарства, розташованого по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , та шляхом пошкодження вікна проник до приміщення будинку, де підготував для викрадення наступне майно: колун для дров вартістю 198,19 грн., сокиру вартістю 118,46 грн., алюмінієвий бідон об`ємом 40л вартістю 394, 86 грн., телевізор марки «Славутич 281Д» вартістю 300,00 грн., та синтетичний килим розміром 2,5х3м. вартістю 450 грн., а всього майна на загальну суму 1461,51 грн., але не вчинив усіх дій які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин що не залежали від його волі, оскільки був помічений сторонньою особою.

Звертаючись з апеляційною скаргою прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого та не заперечуючи фактичних обставин кримінального провадження, просить скасувати вирок щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України 3(три) роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 185 КК України 1 (один) рік позбавлення волі; за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України 3(три) роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Так, в порушення ст. 70 КК України та п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» №7 від 24.10.2003 року, суд призначив покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення покарання, залишивши поза увагою, що однакові за видом та розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони визначені у максимальних межах санкцій статей (частин статей) КК України.

Крім того, автор скарги наполягає, що призначене в даному випадку покарання не можна вважати необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів. Оскільки судом не враховано, що обвинуваченим вчинено три епізоди злочинів, чим завдані матеріальні збитки. Більше того, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, являючись особою молодого віку ніде не працює, вчинив злочин щодо особи похилого віку, що являється обтяжуючою покарання обставиною. Тому покарання є явно несправедливим через його м`якість та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що порушує вимоги ст.ст. 65-67, 70 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію обвинуваченого, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

29 листопада 2015 року у нічний час ОСОБА_7 маючи умисел на вчинення крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна, та доводячи свої злочинні наміри до кінця, з корисливих мотивів, прибув до господарства, розташованого по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , де через незамкнені вхідні двері, проник до господарського приміщення сараю вказаного господарства, звідки таємно викрав три газові балони об`ємом по 50 літрів кожний, вартість одного становить 277 грн. 05 коп., а всього на суму 831 грн. 15 коп., три совкові лопати, вартість однієї становить 52 грн. 49 коп., а всього на суму 157 грн. 47 коп., двоє садових грабель вартість одних становить 43 грн. 74 коп., а всього на суму 87 грн. 48 коп. та чавунну пічну плиту вартістю 379 гривень 11 коп., чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1455 грн. 21 копійок. З викраденим зник з місця вчинення злочину, отримавши таким чином реальну можливість розпоряджатись цим майном на свій розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , в кінці грудня 2015 року, точної дати та часу слідством не встановлено, у вечірній час, проходячи повз продуктовий магазин, що розташований по АДРЕСА_3 , де біля паркану розташованого на території магазину побачив велосипед марки «Аист» жіночого типу, що належить ОСОБА_10 та у нього виник умисел на його крадіжку. З метою доведення свого злочинного наміру до кінця впевнившись в тому, що його ніхто не бачить, таємно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_7 вчинив крадіжку велосипеду марки «Аист», вартістю 2494, 66 грн., чим завдав ОСОБА_10 матеріальних збитків на вказану суму. З викраденим зник з місця вчинення злочину, отримавши таким чином реальну можливість розпоряджатись цим майном на свій розсуд, чим вчинив кримінальне правопорушення повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , 26 січня 2016 року близько 15 години маючи умисел на вчинення крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, прибув до господарства, розташованого по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , та шляхом пошкодження вікна проник до приміщення будинку, де підготував для викрадення наступне майно: колун для дров вартістю 198,19 грн., сокиру вартістю 118,46 грн., алюмінієвий бідон об`ємом 40л вартістю 394, 86 грн., телевізор марки «Славутич 281Д» вартістю 300,00 грн., та синтетичний килим розміром 2,5х3м. вартістю 450 грн., а всього майна на загальну суму 1461,51 грн., але не вчинив усіх дій які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин що не залежали від його волі, оскільки був помічений сторонньою особою.

Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у приміщення ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжку), вчиненими повторно ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, своїми умисними діями, які виразились у незакінченому замаху спрямованого на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням до житла, який не було доведено до кінця з причин що не залежали від його волі, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, щиро розкаявся у скоєному.

Висновок суду першої інстанції про доведеність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Згідно частини 1 статті 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Згідно роз`яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (із змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, має суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Однак, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дослідивши дані про його особу, врахував їх і окрім того врахував обставини, які пом`якшують покарання і навів їх у вироку.

Як вбачається з вироку, обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, призначено однакові за розміром покарання 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, застосовано принцип поглинання покарань та призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, що є порушенням закону, допущеним судом першої інстанції.

Згідно роз`яснень п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24.10.2003 року суд вправі призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку коли вони визначені у максимальних межах санкцій статей (частин статей) КК України.

Суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення однакових за розміром покарань, допустив істотні порушення, а саме, застосував закон, який не підлягає застосуванню.

З огляду на наведене, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд вважає необхідним скасувати вирок суду першої інстанції в цій частині та постановити новий вирок.

Щодо призначення покарання, то колегія суддів вважає, що з урахуванням усіх наведених вище обставин по справі, з урахуванням того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, по справі судом встановлено обставини, які пом`якшують покарання, значна частина майна потерпілим повернута, обвинуваченому слід дати шанс на виправлення без ізоляції його від суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 409, 413,420, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області задовольнити частково. Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2016 р. стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років і 6 (шести) місяців років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком в три роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4