Провадження №1-кп/761/983/2016
В И Р О К
Іменем України
14 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 161 001 000 048 53, у якому

гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Великі Олекси Рівненського району Рівненської області, громадянин України, українець, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має трьох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимий 25.01.2011 Рівненським міським судом за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 місяців;

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

у с т а н о в и в :
ОСОБА_8 вчинив умисний злочин проти власності за наступних обставин.

Обвинувачений 08.04.2016, приблизно о 9-й годині, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , знаючи, що його сусід у кімнаті поруч ОСОБА_6 має в своєму володінні ноутбук, вирішив заволодіти ним шахрайським шляхом.

Реалізуючи свій корисливий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, ОСОБА_8 , діючи умисно, перебуваючи за вищевказаною адресою, поросив у ОСОБА_6 для користування його ноутбук. Потерпілий ОСОБА_6 , сприйнявши ОСОБА_8 як добросовісного громадянина, довірився йому та передав свій ноутбук «Samsung Core i3 2370m», серійний номер NP300E5CS03RU, вартістю 3800 гривень.

Після цього обвинувачений, заволодівши шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 його майном, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ноутбуком на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки повторно, шляхом зловживання довірою, заволодів чужим майном.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений свою вину повністю визнав, дав показання по суті пред`явленого обвинувачення, які відповідають викладеним у даному вироку обставинам. Щиро покаявся, просив затвердити угоду про примирення з потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_6 також просив затвердити угоду, погодився з тим, що спричинена діями обвинуваченого шкода буде йому компенсована протягом місяця з дня затвердження угоди.

Відповідно до угоди обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні за викладених у даному вироку обставин інкримінованого йому злочину.

Сторонами узгоджена міра покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд, перевіривши угоду, заслухавши учасників судового провадження, дійшов висновку, що угода відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, у силу ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Згідно зі ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК, віднесений до злочинів середньої тяжкості.

Інші потерпілі чи обвинувачені, крім тих, між якими укладена угода, у даному кримінальному провадженні відсутні.

Зміст угоди про примирення відповідає положенням ст. 471 КПК, оскільки містить дані про її сторони, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого відповідно до Кримінального кодексу України, суттєві для кримінального провадження обставини, у тому числі розмір завданої шкоди та порядок і строки її відшкодування.

Сторонами узгоджене покарання, а також зазначені передбачені ст. 473, 476 КПК наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки її невиконання.

У судовому засіданні обвинувачений і потерпілий підтвердили суду, що угода про примирення між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок, чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Прокурор не заперечував проти затвердження угоди про примирення.

З огляду на зазначене, враховуючи відсутність передбачених ч.7 ст.474 КПК підстав для відмови у затвердженні угоди, оскільки її умови не суперечать інтересам суспільства і не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, узгоджений порядок відшкодування шкоди, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, угода про примирення підлягає затвердженню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374-376, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :
Угоду про примирення від 12.12.2016 між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 120 161 001 000 048 53 затвердити.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

До набрання вироком законної сили змінити застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на ОСОБА_8 обов`язок прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі суду негайно.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1