Справа № 352/44/17
Провадження № 11-кп/779/384/2017
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання ,

за участю прокурора ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тисменицького районного суду від 20 червня 2017 року у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Якутськ, Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, розлученого, росіянина, громадянина України, військовозобов`язаного, депутатом не обирався, раніше судимого 11.03.2014 р. Тисменицьким районним судом за ст.ст. 162 ч. 1, 185 ч. 3 КК України до трьох років позбавлення волі, умовно-достроково звільненого 25.05.2016 р., невідбута частина покарання 4 місяці 9 днів,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст..395 КК України, та призначено покарання:

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст.395 КК України, та призначено покарання:

за ст. 185 ч. 2 КК України два роки позбавлення волі;

за ст. 185 ч. 3 КК України три роки шість місяців позбавлення волі;

за ст. 395 КК України шість місяців арешту.

Згідно ст. 70 КК України, остаточно визначено покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням три роки шість місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_6 залишено без змін - тримання під вартою, а строк відбуття покарання обчислювати з 20 год. 00 хв. 02.05.2017 року, зарахувано при цьому термін його попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання, виходячи з розрахунку, у відповідності до вимог ст. 72 ч. 5 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 879,60 грн. понесених Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судових витрат на проведення дактилоскопічної експертизи № 1.3-7/17 від 13.01.2017 р.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди постановлено задоволити частково. Стягнено з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_7 24557 грн. заподіяної злочином матеріальної шкоди та 5000 грн. спричинених моральних збитків, а всього 29557 грн.

Вирішено питання про речові докази у відповідності з ст. 100 КПК України.

Вироком суду від 20 червня 2017 року ОСОБА_6 , повторно вчинив таємне викрадення чужого майна. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 , повторно, вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи особою щодо якої встановлено адміністративний нагляд, самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду

Вказані кримінальні правопорушення підсудний вчинив при наступних обставинах:

30 жовтня 2016 року приблизно о 18 год. підсудний ОСОБА_6 перебуваючи в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 , вирішив зайти на територію вказаного домогосподарства з метою викрадення будь-якого майна виготовленого з металу, для подальшого його реалізації на пунктах прийому брухту чорних металів та отримання незаконної винагороди.

Реалізуючи свої злочинні наміри, діючи умисно, з корисливих мотивів, з єдиним умислом на заволодіння чужим майном та маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_6 зайшов на подвір`я будинковолодіння ОСОБА_8 , та підійшов до підсобного приміщення, біля якого знаходилась садова (будівельна) тачка, бувша у вжитку, вартістю 500 грн. Користуючись відсутністю власника та переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 доводячи свій злочинний намір до кінця, таємно викрав вказану тачку.

Після чого ОСОБА_6 із викраденим майном з місця події скрився та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 500 грн.

Продовжуючи свої неправомірні діяння, підсудний ОСОБА_6 01 грудня 2016 року приблизно о 18 год., перебуваючи в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 , вирішив зайти на територію вказаного господарство з метою проникнення в середину житлового будинку потерпілої та викрадення з нього майна належного останній.

Реалізуючи свої злочинні наміри, діючи умисно, з корисливих мотивів, з єдиним умислом на заволодіння чужим майном та маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_6 зайшов на подвір`я ОСОБА_7 та підійшов до приміщення будинку. Користуючись відсутністю власника та переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, підсудний через вікно, у якому було відсутнє скло, проник в середину будинку.

Перебуваючи в середині будинку, ОСОБА_6 доводячи свій злочинний задум до кінця, відшукав і таємно викрав: два обігрівачі (калорифери) бувші у вжитку, вітчизняного виробництва, вартістю по 200 грн. кожен; два бра світильника, бувші у вжитку, іноземного виробництва, загальною вартістю 150 грн.; світильник кований, малого розміру на 3 лампи вартістю 600 грн.; двоє садових ножниць (секатори), бувші у вжитку, вартістю по 200 грн. кожні; дзеркало з двома підсвітками, бувше у вжитку, вартістю 120 грн.; взуття дитяче, бувше у вжитку, 10 пар, вартістю по 100 грн. за пару; взуття чоловіче, бувше у вжитку, 10 пар, вартістю по 200 грн. за пару; взуття жіноче, бувше у вжитку, 10 пар, вартістю по 200 грн. за пару; 5 светрів дитячих бувших у вжитку, вартістю 100 грн. за 1 светр, 5 светрів чоловічих, бувші у вжитку, вартістю 100 грн. за 1 светр, 8 светрів жіночих, вартістю 100 грн. за светр; 5 курток балонових дитячих, бувші у вжитку, вартістю 300 грн. за 1 куртку, 2 куртки чоловічі, бувші у вжитку, вартістю 300 грн. за 1 куртку, 3 куртки жіночі, бувші у вжитку, вартістю 300 грн. за 1 куртку, 20 простиней лляних, нових, розмірами 1,5х2м., вартістю 150 грн. за 1 простинь, всього майна на загальну суму 14470,0 грн.

Після чого, ОСОБА_6 викрадене майно склав в сумки, виявлені ним в приміщенні будинку та які не представляють цінності для потерпілої і з місця події скрився та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 14470,0 грн.

Крім того, 13.02.2017 року, ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, яка вступила в законну силу 20.02.2017 року, ОСОБА_6 , встановлено адміністративний нагляд строком на один рік, та застосовано наступні обмеження : знаходитись щоденно за місцем проживання: АДРЕСА_1 з 22.00 год. вечора до 06.00 год. ранку наступного дня; один раз на місяць в останню суботу місяця проходити реєстрацію з 09.00 год. до 10.00 год. в Тисменицькому ВП ГУНП в Івано-Франківській області по вул. К. Левицького, 4, каб. №7, у начальника відділення, а в разі його відсутності у виконуючого обов`язки; заборона перебувати у місцях (ресторани, кафе, бари), де реалізують та розпивають спиртні напої; заборона виїзду в особистих справах за межі Тисменицького району без дозволу начальника Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав на вирок Тисменицького районного суду від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи правильність кваліфікації вчинених ним дій та її доведеність вважає, що призначене судом покарання є надто суворим , оскільки не відповідає його поведінці після скоєння злочину, а саме на досудовому слідстві та в судовому засіданні, а також його особі.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст..65 КК України зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що не тільки обтяжують але і пом`якшують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів те, що згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вважає, що суд не в повній мірі врахував ті пом`якшуючі обставини на які він посилається у вироку, а саме те, що його розкаяння в скоєному було щирим і свідчить про те, що він цілком і повністю усвідомив протиправність своїч дій та недопустимість такої поведінки в майбутньому.

Визнання його вини сприяло розкриттю злочину на стадії досудового слідства, а також дало суду змогу розглянути справу не досліджуючи інших доказів. Крім того в судовому засіданні цивільний позов визнав повністю, та зобов`язується відшкодувати потерпілій всі завдані збитки.

Призначаючи йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, суд позбавляє його можливості продовжити повноцінно жити, та стати на шлях виправлення.

Просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому більш м`який вид покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст.395 КК України, за вказаних у вироку обставин відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на належно досліджених й правильно оцінених доказах, не оспорюються і апеляційному перегляду згідно ст. 404 КПК України не підлягають.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання колегія суддів приходить до висновку про їх необгрунтованість.

Суд призначаючи покарання, враховує те, що засуджений ОСОБА_6 , повторно вчинив викрадення чужого майна, будучи особою щодо якої встановлено адміністративний нагляд, самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_6 враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання в силу ст. ст.66, 67 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття, активно сприяв розкриттю злочину

Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд приймає до уваги, що він не був працевлаштований, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів, заподіянні збитки потерпілим не відшкодував.

В своїй апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 посилається на обставини, які вже були враховані судом першої інстанції, як пом`якшуючі покарання.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим і необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим і відсутні підстав для його зміни в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2,404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5