АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" серпня 2017 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:
Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000755 за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, студента третього курсу коледжу ЧНУ імені ОСОБА_11 , раніше не судимого, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного м. Чернівців від 3 червня 2016 року.
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 червня 2016 року до ОСОБА_12 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом, а саме до Чернівецької

ЄУНСС:727/1548/16-к
Провадження №11-кп/794/286/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_13
Категорія: ч.3 ст.186 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
обласної психіатричної лікарні. Міру запобіжного заходу залишено попередню у виді поміщення ОСОБА_12 до Чернівецької обласної психіатричної лікарні.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вирішено долю речових доказів у справі.

В судовому засіданні першої інстанції встановлено, що неповнолітній ОСОБА_12 , 20 жовтня 2015 року перебуваючи в салоні легкового автомобіля марки Шкода, д.н. НОМЕР_1 за адресою м. Чернівці проспект Незалежності, 115, де, реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 із застосуванням ножа наніс останньому ряд ударів в область життєво важливих органів, а саме в область шиї, грудної клітини та рук, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді:
- різаних непроникаючих ран над правою лопаткою, в проекції 7-8 грудних хребців, біля медіального кута правої лопатки, в проекції медіального кута правої лопатки, в проекції тіла правої лопатки, на правій половині шиї по задній поверхні грудинно-ключичнопипковидного м`яза в кількості двох, по задній поверхні правого плеча, по медіальній поверхні лівого плеча біля ліктьової ямки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1302 від 20 листопада 2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- різаної рани на лівому плечі в нижній третині по передньо-латеральній поверхні з пересіченням м`язів та гілки плечового нерва, яка згідно висновку судово-медичної експертизи №1302 від 20 листопада 2015 року відноситься до середнього ступеня тяжкості, як таке, що призвело до тривалого розладу здоров`я;
- проникаючої різаної рани біля нижнього кута правої лопатки з проникненням в плевральну порожнину, яка згідно висновку судово-медичної експертизи №1302 від 20 листопада 2015 року відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як таке, що небезпечне для життя в момент їх заподіяння.
Крім цього, неповнолітній ОСОБА_12 при невстановлених слідством обставинах придбав ножа, який згідно висновку експертизи №456-К від 25 лютого 2016 року є холодною зброєю колючої дії, виготовленої заводським способом, та діючи умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу, носив його при собі, перебуваючи в м. Чернівці до 10 год. 40 хвилин 20 жовтня 2015 року, тобто до затримання.
На вказану ухвалу суду першої інстанції від потерпілого ОСОБА_9 надійшла апеляційна скарга, на яку ОСОБА_8 (відповідач та законний представник ОСОБА_12 ) подав заперечення.
ОСОБА_9 , в своїй апеляційній скарзі вказує на незаконність ухвали районного суду та необґрунтованість в частині відмови у задоволенні цивільного позову, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу в цій частині, а поданий цивільний позов задовольнити. Свої доводи обґрунтовує тим, що висновок про неосудність неповнолітнього ОСОБА_12 зроблено виключно на підстави його показів, та показів його батьків, батькам ОСОБА_12 за освітою медикам було відомо про його хворобливих стан, оскільки з приводу пропуску навчальних пар ОСОБА_12 куратор групи проводила бесіди з студентом та його батьком, в родині по лінії дружини є близькі родичі, які хворіють психічними захворюваннями, син неодноразово втікав з дому, з приводі чого в сім`ї були конфлікти, біля трьох разів вживав наркотичні засоби, говорив, що «люди навкруги це сіра маса і він може ними маніпулювати», напередодні різав собі вени.
ОСОБА_8 (відповідач та законний представник ОСОБА_12 ) в свою чергу в запереченні вважає, апеляційні вимоги надуманими з перекрученням фактів та не обґрунтованими, а оскаржувану ухвалу районного суду законною та обґрунтованою. Вказує, що він з дружиною займалися вихованням, який ріс доброю людиною, добре вчився у школі, а потім у коледжі, був комунікабельним, цікавилися його успішністю. Зазначає, що останні кілька місяців син почав інколи пропускати заняття в коледжі, під час розмов пояснив, що йому не цікава програма коледжу, та почав більше часу проводити зі своїми друзями, знайомим та дівчиною, в якої інколи залишався на ніч. Наявні в родині випадки психологічних захворювань не говорять про те, що вони, чи їх діти обов`язково повинні хворіти ними. Порізи на руках сина пояснив наміром «зробити на зло батькам», оскільки напередодні в сім`ї виник конфлікт через заборону батьків гуляти ввечері. Висновок комісії про неосудність ґрунтується на двомісячному стаціонарному обстеженні їх сина, про що апелянт не згадує. Жодних видимих проявів психічного розладу у ОСОБА_12 до скоєння ним злочину не було і батько не міг знати про його психічних стан.
Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_9 який просить задовольнити апеляційну скаргу, вказав, що законним представником ОСОБА_8 йому сплачено 49 000 грн. матеріальної шкоди, його представника ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу районного суду та задовольнити позовні вимоги, прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляції, законного представника ОСОБА_8 , який вказав, що відшкодував 49 500 грн. матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 , просить відмовити в задоволенні апеляції як безпідставної так як йому не було відомо про психічну хворобу сина, захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення вимог апеляції та просив залишити ухвалу районного суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Ухвала районного суду є законною і обґрунтованою із належним мотивуванням прийнятого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Апелянтом оскаржується ухвала районного суду в частині відмови у задоволенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Ст. 1186 ЦК України передбачено правила відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначено, що шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.
Згідно висновку судово-психіатричного експертизи №39 від 20.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_12 страждає психічним захворюванням у вигляді шизоафективний розлад, маніакального типу та на момент вчинення злочину виявляв шизоафективний розлад, маніакального типу. ОСОБА_12 не період інкримінованого йому злочину не міг віддавати звіт своїм діям та не міг керувати ними, не може віддавати звіт своїм діям та не може керувати ними на теперішній час. За юридичним критерієм ОСОБА_12 підпадає під ознаки неосудності. (т.1 а.с. 192)
Із мотивувальної частини цього висновку вбачається, що ОСОБА_12 до обстеження не перебував на обліку у Чернівецької обласної психіатричній лікарні, Чернівецькому обласному наркологічному диспансері. (т.1 а.с. 190)
Тому колегія суддів погоджується із висновком районного суду, що діагноз ОСОБА_12 щодо наявного у нього психічної хвороби та його неосудності лікарем фахівцем встановлених 20 січня 2016 року.
Таким чином, діагноз ОСОБА_12 щодо наявності у нього психічної хвороби та його неосудність у цьому зв`язку лікарем фахівцем у галузі психіатрії встановлені 20 січня 2016 року.
При цьому, матеріали кримінального провадження не містять інших медичних документів, датованих раніше 20 січня 2016 року, що діагностували б наявність у ОСОБА_12 психічного розладу або психічної хвороби.
Відтак - ОСОБА_12 , який будучи допитаним на досудовому слідстві пояснював про зміни в поведінці сина , який проживає разом з ним , а тому був обізнаний про психічний стан його сина суд вважає необґрунтованими.
Ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» регламентується презумпція психічного здоров`я, а саме: кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Посилання потерпілого ОСОБА_9 на те, що про наявність психічного розладу у ОСОБА_12 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, і до цього моменту, було відомо батькові неповнолітнього, а тому ОСОБА_8 має нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану суспільно небезпечними діями його сина - ОСОБА_12 , є безпідставними. Обізнаність цивільного відповідача про наявність психічного розладу у його сина ОСОБА_12 на момент вчинення ним суспільно небезпечного діяння - може оцінюватися лише як припущення, і не може бути використана, у розумінні ст. 1186 ЦК України, на яку посилається потерпілий , як доказ наявності та доведеності підстав, за яких він мав би нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану суспільно небезпечним діянням його сина ОСОБА_12 .
Районним та апеляційним судом не встановлено факту можливості запобігання батьками ОСОБА_12 шкоді, яка ним була спричинена потерпілому.
Доводи апеляційної скарги спростовуються правильними висновками районного суду.
Колегія суддів вважає, що ухвала районного суду є законною і обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування немає, порушень норм матеріального та процесуального права не встановлено.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 червня 2016 року, якою до ОСОБА_12 застосовано примусові заходи медичного характеру, та відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 залишити без змін, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

29.08.2017 року

(дата засвідчення копії)