Справа № 383/312/17
Провадження №1-кс/383/27/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року слідчий суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , володільця вилученого майна: ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області скаргу ОСОБА_3 , з вимогою зобов`язати слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню №0000195,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області зі скаргою на бездіяльність слідчого, за вимогами якої просить визнати незаконними дії слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 по утриманню без ухвали слідчого судді тимчасово вилученого майна автомобіля ГАЗ-САЗ 3507 д.н. НОМЕР_1 , вилучений протоколом огляду місця події від 21.04.2017 року на території ТСЦ 3543 та зобов`язати слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно автомобіль ГАЗ-САЗ 3507 д.н. НОМЕР_1 , вилучений протоколом огляду місця події від 21.04.2017 року на території ТСЦ 3543.

В обґрунтування зазначив, що 10.04.2017 року він придбав у ОСОБА_6 автомобіль ГАЗ-САЗ 3507 д.н. НОМЕР_1 , а ОСОБА_6 видав йому довіреність для переоформлення автомобіля. 21.04.2017 року він приїхав до сервісного центру для переоформлення автомобіля, однак, експерт вказала, що табличка з номером шасі НОМЕР_2 виготовлена не заводським способом і слідчий Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП оглядом місця події незаконно вилучив автомобіль і поставив його у дворі Бобриецького ВП. Однак автомобіль 1987 року випуску, а номер двигуна співпадає із номером у свідоцтві транспортного засобу. Автомобіль є тимчасово вилученим, однак в порушення ст. 171 КПК України слідчий з клопотанням про арешт автомобіля не звертався, негайно не повернув його особі, у якої він був вилучений, та безпідставно утримує його без ухвали слідчого судді з перевищенням влади з метою заволодіння чужим транспортним засобом.

Скаржник ОСОБА_3 підтримав доводи скарги.

Слідчий та прокурор заперечують можливість задоволення вимог скаржника, оскільки вилучений слідчим в ході огляду місця події автомобіль має табличку виготовлену незаводським способом, вказаний автомобіль визнаний речовим доказом по даному провадженню, де в постанові вже зазначено про повернення автомобіля після надходження відповіді з ТСЦ №3543. З клопотанням про арешт автомобіля не звертались.

Вислухавши доводи скаржника та заперечення сторони обвинувачення, дослідивши надані до скарги докази, з`ясовано наступне.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля марки: ГАЗ-САЗ 3507, моделі: 3507, тип ТЗ: самоскид-с, 1987 року випуску, двигун № НОМЕР_4 , шасі (рама) № НОМЕР_2 , реєстраціний номер: НОМЕР_1 , є ОСОБА_6 (а.с.6).

Згідно довіреності від 10 квітня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу ОСОБА_7 , зареєстрованої в реєстрі за №280, ОСОБА_6 уповноважив зокрема ОСОБА_8 експлуатувати (керувати), володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним транспортним засобом (а.с.4).

21.04.2017 року слідчий в ході огляду місця події на території ТСЦ 3543 вилучив автомобіль ГАЗ-САЗ 3507 д.н. НОМЕР_1 , про що склав відповідний протокол огляду місця події від 21.04.2017 року (а.с.15-16).

За змістом ч. 7 ст. 237 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

На вилучений транспортний засіб відсутня ухвала про дозвіл на вилучення. Автомобіль не відноситься до предметів вилучених законом з обігу, тобто вважається тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 237 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Зі змісту п. 3 ст. 169 КПК України вбачається, що тимчасово вилучене майно повертається особі у якої воно було вилучено у випадках, передбачених частиною п`ятою ст. 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчий з прокурором у строки встановлені КПК України, не звернулись з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна (ст.ст. 171, 173 КПК України).

За таких умов вилучені речі мають статус тимчасово вилученого майна та підлягають поверненню їх законному володільцю.

Постановою слідчого від 21 квітня 2017 року по кримінальному провадженню №0000195 вилучений під час проведеного огляду автомобіль визнано речовим доказом (а.с.17).

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. В такому випадку зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже законодавцем чітко визначено, що на речовий доказ, який потрібен стороні кримінального провадження на певний термін досудового розслідування, необхідно отримати ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів (ст.ст. 160-166 КПК України) або накласти на нього арешт (ст.ст. 170-174 КПК України). Однак, вказаної вимоги закону слідчим дотримано не було. Необхідність передбачуваності юридичних наслідків застосування закону до його адресата висуває вимоги як до якості закону, так і до службових осіб, якими застосовуються положення Закону. Іншими словами, насамперед має бути забезпечена доступність та достатній ступінь ясності, чіткості й зрозумілості (Cantoni v. France). Ці вимоги мають на меті, зокрема, гарантувати індивідам-адресатам правової норми адекватний юридичний захист від свавільних посягань з боку публічної влади. Згідно з виробленою ЄСПЛ методикою оцінки відповідності положень національного законодавства вимогам Конвенції, «встановлені законом» (в його розумінні, викладеному вище) межі правозастосовного розсуду повинні бути зумовлені правомірною метою, задля якої цей закон було прийнято (ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»). Вказане порушення відноситься до істотного.

Таким чином, вищевказане свідчить про недодержання вимог пункту 1 ст. 1 Першого протоколу Конвенції, про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (5 ст. 132 КПК України). Так, стороною обвинувачення не надано належних і допустимих доказів про те, що вилучений під час огляду автомобіль відносяться до предметів вилучених з обігу, або факт звернення до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ, накладення арешту на тимчасово вилучені речі. За таких умов, незалежно від того чи майно визнано речовим доказом, відсутні законні підстави обмежувати власника у використанні належного йому майна.

Посилання слідчого на положення п.3 постановою слідчого від 21 квітня 2017 року про визнання та доручення речових доказів до кримінального провадження щодо повернення автомобіля законному володільцю після надходження відповіді з ТСЦ №3543, слідчий суддя оцінює критично, адже фактично має наслідком незаконне утримання вилученого в ході огляду майна поза межами визначеного ч.5 ст. 171 КПК України строку, а слідчий не має права своїм рішенням по тимчасовому залишенню у нього майна до настання певної події підміняти вимоги ст. 100, 160-166, 170-174 КПК України чи рішень слідчого судді.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Отже, заявлений суб`єкт оскарження вчиняє бездіяльність, через несвоєчасне повернення тимчасово вилучених речей, тобто заявленого суб`єкта оскарження необхідно зобов`язати повернути тимчасово вилучені речі.

При вирішенні питання щодо особи, в якої вилучено майно та якій воно підлягає поверненню, враховані свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіля ГАЗ-САЗ 3507 д.н. НОМЕР_1 , самоскид-с, 1987 року випуску, двигун № НОМЕР_4 , шасі (рама) № НОМЕР_2 , реєстраціний номер: НОМЕР_1 , виданого на ім`я власника ОСОБА_6 , який довіреністю від 10 квітня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу ОСОБА_7 зареєстрованої в реєстрі за №280, уповноважив ОСОБА_8 зокрема на експлуатацію, володіння, користування та розпорядження вказаним автомобілем, а також запис в протоколі огляду, що володільцем вилученого майна є ОСОБА_8 . Сукупність перерахованих доказів засвідчує належність та фактичне володіння автомобілем, тобто тимчасово вилучене майно необхідно повернути скаржнику.

Доводи прокурора та слідчого про те, що експлуатація вказаного транспортного засобу заборонена, а тому вилучений автомобіль не підлягає поверненню його законному володільцю, слідчий суддя оцінює критично та до уваги не приймає, адже поняття «власність» є набагото ширшим від поняття «експлуатація», оскільки останнє є лише одним із правомочностей (варіантів поведінки) власника чи законного володільця щодо належного майна, а неповернення слідчим майна з наведених підстав позбавляє власника чи уповноважену ним особу (законного володільця) від імені власника мирно володіти належним майном.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які полягають, зокрема, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 по утриманню без ухвали слідчого судді тимчасово вилученого майна автомобіля ГАЗ-САЗ 3507 д.н. НОМЕР_1 , вилучений протоколом огляду місця події від 21.04.2017 року на території ТСЦ 3543 задовольнити.

Зобов`язати слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно автомобіль ГАЗ-САЗ 3507 д.н. НОМЕР_1 , вилучений протоколом огляду місця події від 21.04.2017 року на території ТСЦ 3543.

На ухвалу слідчого судді можуть бути подані заперечення під час підготовчого судового засідання (ст. 307 КПК України).

Слідчий суддя ОСОБА_1