Дата документу Справа № 334/3446/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/747/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/3446/15-к
Категорія ст. 115 ч. 2 п.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000678 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, працюючого пропітчиком на ПАТ «Запоріжтрансформатор», не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 115, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року,
в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, оскільки він ґрунтується на припущеннях і висновки суду викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, щодо припущень, на яких ґрунтується вирок суду першої інстанції, вказує, що відповідно до висновку експерта № 582 від 15.02.2015 року, обвинуваченому ОСОБА_6 нанесено не менше 14 (чотирнадцяти) травматичних впливів, три з яких спричинені предметом з ріжучими властивостями. Оцінюючи цей доказ, суд вдався до припущень, а саме: «Щодо тілесних пошкоджень, встановлених судово-медичною експертизою у обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що останні могли бути отримані ним під час опору, який намагались вчинити потерпілі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 »

Формулювання висновку суду: «могли бути отриманні», само по собі доводить що цей висновок ґрунтується на припущеннях.

Окрім того, допитані і суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 і неповнолітні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , надали показання відповідно до яких, а ні потерпіла ОСОБА_15 , а ні загиблий ОСОБА_11 не вчиняли опір та не наносили ударів обвинуваченому ОСОБА_6 і відповідно не спричиняли йому жодних тілесних ушкоджень. На підставі яких доказів суд першої інстанції прийшов до такого висновку у вироку не зазначено. Також у вироку не зазначено, яким чином та за допомогою яких предметів потерпілі чинили опір, .що обвинуваченому ОСОБА_6 було спричинено 14 (чотирнадцять) тіїесних ушкоджень, 3 (три) з яких спричинені предметом з ріжучими властивостями. Отже такий висновок суду ґрунтується лише на припущеннях, відповідно вирок суду суперечить вимогам ч. З ст. 373 КПК України, згідно якої обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і є незаконним.

На підставі зазначених вище припущень, суд першої інстанції приходить до наступного висновку, який ґрунтується лише на попередніх припущеннях: «всі доводи обвинуваченого щодо необхідної оборони були ретельно досліджені та перевірені, при цьому з достовірністю встановлено, що реальної загрози життю та здоров`ю обвинуваченого з боку потерпілих не було, та таких дій, де останній був вимушений захищатися за допомогою ножа не було» Ретельна перевірка та дослідження доводів обвинуваченого щодо необхідної оборони звелась лише до припущень суду зазначених раніше. У вироку суду першої інстанції не зазначено на підставі яких доказів суд прийшов до висновку, що з достовірністю встановлено, що реальної загрози життю та здоров`ю обвинуваченого з боку потерпілих не було, якщо у обвинуваченого виявлено 14 (чотирнадцять) тілесних ушкоджень, 3 (три) з яких спричинені предметом з ріжучими властивостями.

Такий висновок також ґрунтується лише на припущеннях, відповідно вирок суду суперечить вимогам ч. З ст. 373 КПК України, згідно якої обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, що ще раз доводить незаконність цього вироку.

Відповідно до п. 4 висновку судової медичної експертизи № 1049 від 09 квітня 2015 року: «Рани в області обличчя: лобній області зліва, спинці носа зліва та справа, нижньої повії лівого ока, верхній губі справа з переходом на праве крило носа у гр. ОСОБА_10 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, однак данні ушкодження обличчя з часом стануть м`якше та поміняють окрас, але не зміняться в розмірних характеристиках без хірургічного втручання, тобто є незгладимими і можуть бути розцінені як тяжкі тілесні ушкодження, якщо будуть визнані знівічуючими обличчя.

У своєму вироку, суд першої інстанції прийшов до висновку що ці ушкодження є непоправними знівічуючими обличчя та кваліфікував їх як тяжкі тілесні ушкодження.

На підставі яких доказів суд першої інстанції прийшов до такого висновку, у вироку не зазначено. Відповідно, вирок суду ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ч. З ст. 373 КПК України і цей висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя, показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 є послідовними та незамінними, повністю узгоджуються з іншими доказами: показаннями свідків, протоколами слідчих дій, висновками експертиз. Саме через це суд вважає показання потерпілих правдивими, що відображають повно та об`єктивно обставин и вчинення злочинів.

Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Допитана у суді потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що після того як вона перерізала шнур, їй хтось зателефонував на мобільний телефон і вона вийшла до умивальника де розмовляла по телефону. Після чого почула галас у коридорі, де знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і вийшла з умивальника до коридору. На зустріч, мимо неї пробігла ОСОБА_12 , за нею біг ОСОБА_11 , який обличчям до неї впритул наблизився до неї, наче захищаючи її своїм тілом, а за ним біг обвинувачений ОСОБА_6 , який знаходячись за спиною ОСОБА_11 правою рукою, в якій тримав ніж лезом до низу, наніс ОСОБА_11 удар по спині з ліз-а на право зверху до низу і таким чином продовжував наносити удари ножем, доки її чоловік ОСОБА_11 не вибіг у напрямку умивальника, а вона залишилася і обвинувачений продовжив наносити їй удари ножем.

Показання потерпілої ОСОБА_10 є неправдивими та відповідно не достовірними, оскільки вони суперечать висновку експерта № 564 від 15 лютого 2015 року, відповідно до якого, мовою оригіналу: «направление раневого канала на теле ОСОБА_11 было: сзади на перед, несколько снизу вверх и слева на право», тобто виключається спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень які є в прямому причинному зв`язку зі смертю, при обставинах зазначених потерпілою ОСОБА_10 .

Якщо припустити, що обвинувачений наносив удари загиблому ОСОБА_11 , коли знаходився за спиною останнього, то для спричинення тілесних ушкоджень встановлених висновком експерта № 564, він повинен був тримати ніж у лівій руці, а не в правій, як показала потерпіла ОСОБА_10 , лезом доверху, а не до низу, як показала потерпіла ОСОБА_10 , наносити удари у напрямку зліва на право з низу вверх, а не з верху в низ, як показала ОСОБА_16 .. Окрім того, тримаючи ніж у правій руці, лезом до низу, знаходячись за спиною потерпілого, фізично не можливо спричинити тілесні ушкодження, які встановлені висновком експерта. Але, такі тілесні ушкодження, можливо спричинити тримаючи ніж у правій руці, якщо тримати ніж лезом до верху, а не донизу і знаходитись обличчям до обличчя по відношенню до загиблого, на невеликій відстані або в притул до потерпілого та наносити розмашисті удари у напрямку з права наліво з низу вверх. Саме про такі обставини і розповів обвинувачений ОСОБА_6 , пояснивши, що ці обставини відбулися під час озброєного нападу на нього з боку загиблого ОСОБА_11 .

Отже висновок експерта № 564 від 15 лютого 2015 року, повністю спростовує показання потерпілої ОСОБА_10 і підтверджує показання надані обвинуваченим ОСОБА_6 .. Відповідно висновки суду першої інстанції, що показання потерпілої ОСОБА_10 повністю узгоджуються з висновками експертиз не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Також не відповідають фактичним обставинам кримінатьного провадження і висновки суду що суперечність показань потерпілої ОСОБА_10 в частині направлення удару ножем обвинуваченим ОСОБА_6 , який той завдав загиблому ОСОБА_11 , є несуттєвими, оскільки обвинуваченим не заперечується факт завдання такого удару потерпілому і така розбіжність може бути викликана за рахунок суб`єктивного сприйняття потерпілою ОСОБА_10 ..

З`ясування обставин спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , є найважливішими обставинами для встановлення як достовірності показань потерпілої ОСОБА_10 чи обвинуваченого ОСОБА_6 , так і для правильної оцінки та кваліфікації діянь обвинуваченого, для ухвалення законного, справедливого та обгрунтованого рішення у цьому кримінальному провадженні. Висновок суду, що такі розбіжності є несуттєвими, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, свідчить про порушення судом першої інстанції загальних принципів кримінального процесуального законодавства України - об`єктивності та неупередженості судового розгляду.

Висновок суду, що обвинуваченим не заперечується факт завдання такого удару загиблому при обставинах зазначених потерпілою ОСОБА_10 , не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки обвинувачений розповів про зовсім інші обставини нанесення тілесних ушкоджень загиблому ОСОБА_11 .

Висновок суду, що суперечності в показаннях потерпілої ОСОБА_10 з висновком судово медичної експерти, може бути викликана за рахунок суб`єктивного сприйняття подій потерпілою ОСОБА_10 , не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки потерпіла ОСОБА_10 під час допиту у суді впевнено та детально розповідала про ці обставини, демонструючи як саме обвинувачений наносив удари загиблому. Формулювання висновку суду: «може бути викликана», також само по собі доводить що цей висновок ґрунтується на припущеннях.

Окрім того, відповідно до показань потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , ніхто, в тому числі і ОСОБА_11 не наносили ударів обвинуваченому ОСОБА_6 і відповідно не спричиняли йому тілесних ушкоджень. Однак, як зазначалося раніше у апеляційній скарзі, відповідно до висновку експерта № 582 від 15.02.2015 року обвинуваченому ОСОБА_6 нанесено не менше 14 (чотирнадцяти) травматичних впливів, три з яких спричинені предметом з ріжучими властивостями. Такі обставини повністю доводять, що потерпілі та зазначені свідки надали суду неправдиві показання, приховуючи об`єктивні обставини цієї події, що виключає можливість визнати їх показання достовірними.

Відповідно, висновки суду що показання потерпілих є послідовними і повністю узгоджуються з іншими доказами в тому числі з висновками експертиз, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час судового розгляду достовірно встановлено, що потерпілі та свідки які є їхніми дітьми надали суду неправдиві показання, які не узгоджуються як між собою, так і з іншими дослідженими доказами.

Потерпіла ОСОБА_12 , свідок ОСОБА_13 , який є сином потерпілої ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_14 який є сином потерпілої ОСОБА_12 , пояснили, що в той час коли ОСОБА_12 , та ОСОБА_11 , відсунули шафу від дверей кімнати 50, звідти вийшов обвинувачений ОСОБА_6 , який наніс ОСОБА_12 три - чотири удари скляною пляшкою по голові.

Відповідно до висновку експерта № 587 від 15 лютого 2015 року у потерпілій ОСОБА_12 виявлено лише одне тілесне ушкодження і відповідно до п. 4 цього висновку, мовою оригіналу: «Учитывая локализацию видимого повреждения у гр. ОСОБА_12 , ей было нанесено не менее одного травматического воздействия». Такі обставини прямо доводять, що показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 є неправдивими і відповідно не можуть вважатися достовірними.

Висновок суду першої інстанції, що відповідно до висновку експерта № 587 від 15 лютого 2015 року, не виключається можливість нанесення декількох ударів потерпілій ОСОБА_12 , свідчить що суд знов вдався до припущень і такий висновок суду суперечить вимогам Кримінального процесуального законодавства України, оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на користь такої особи.

Окрім того, враховуючи яким чином суд першої інстанції, надав оцінку висновку експерта № 587 від 15 лютого 2015 року, щодо тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_12 , суд повинен був при оцінки висновку експерта № 582 від 15.02.2015 року, відповідно до якого, мовою оригіналу: «Учитывая локализацию видимых повреждений у гр. ОСОБА_18 , ему было нанесено не менее 14 травматических воздействий», зробити висновок, що обвинуваченому ОСОБА_6 можливо спричинено 50 (п`ятдесят) і більше тілесних ушкоджень. Але такий висновок суд першої інстанції не зробив, що свідчить про вибірковий підхід суду першої інстанції при оцінці доказів та позбавлення обвинуваченого, гарантованого ч. 1 ст. 21 КПК України права кожної особи на справедливий розгляд та вирішення справи неупередженим судом.

Під час судового розгляду, неповнолітні свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , дуже неохоче, але обмовились, що перед тим, як відбулися події за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 сварились з мешканцями кімнати 52, а саме з чоловіком на ім`я « ОСОБА_20 ». Хоча потерпілі у своїх показаннях приховали цей факт, зазначивши що вони бачили лише мешканку кімнати 52 Барабаш, яка забігла у свою кімнату і зачишлася там. Враховуючи такі обставини та той факт що потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , та їх діти дають суду неправдиві та недостовірні показання, цілком імовірно, що між потерпілими та мешканцями кімнати 52 відбулась сварка і бійка, на яку і вибігли зі своїх кімнат неповнолітні свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_14 і ОСОБА_11 , яку чув і обвинувачений ОСОБА_6 , коли знаходився у своїй кімнаті, і саме під час бійки з мешканцями 52 кімнати, ОСОБА_12 і отримала один удар пляшкою по голові, і побігла до своєї кімнати. А через декілька хвилин, зі своєї кімнати вийшов обвинувачений ОСОБА_6 , на якого вчинив озброєний напад загиблий ОСОБА_11 , при обставинах зазначених обвинуваченим. Факт бійки між потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 з одного боку, та мешканцями кімнати 52 з іншого боку, підтверджується протоколом огляду місця події від 15 лютого 2015 року та відеозапису до нього, при досліджені яких було встановлено наявність копни волосся на полу, які відповідно до висновку експерта № 448 належать людині, походять з голови, мають ознаки фарбованого волосся, на підлозі виявлена частина зламаної ручки від дверей кімнати ОСОБА_6 та показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_21 , які пояснили, що коли вони зайшли у приміщення коридору, то побачили багато волосся на підлозі.

Суд першої інстанції у своєму вироку не надавши оцінки таким обставинам, необгрунтовано та не вмотивовано прийшоз до висновку, що суд критично ставиться до версії сторони захисту щодо отримання потерпілою ОСОБА_12 тілесного ушкодження за деякий час до вказаних подій і що вкрай сумнівно, що потерпіла маючи рану, яка потребує хірургічної обробки, тривалий час не зверталась за медичною допомогою, до поліції, зустрічала в себе гостей та ще конфліктувала з кимось.

Такий висновок суду, доводить упередженість суду першої інстанції, оскільки суд проігнорував встановлені під час судового розгляду обставини та неуважно поставився до доводів сторони захисту, тому що відповідно до зазначених обставин, бійка між потерпілими ОСОБА_10 і ОСОБА_12 з одного боку, та мешканцями кімнати 52 з другого боку відбулась за 1-2 хвилили, до того, як зі своєї кімнати вийшов обвинувачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд, грунтуючись на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у

кримінальному провадження застосовується з урахуванням практики Європейського суду

з прав людини.

Відповідно до змісту зазначених норм КПК України, при оцінці показань свідків та потерпілих з точку зору їх належності, допустимості та достовірності, необхідно враховувати критерії встановлені практикою Європейського суду з прав людини щодо того, що показання мають бути вагомими (переконливими), чіткими (точними), узгодженими між собою (без суперечностей), а тому достовірними і відповідати критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Враховуючи, що показання потергілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , суперечать висновкам експертиз і мають суперечності та неточності між собою, вони відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України, не можуть бути визнаними достовірними. Висновки суду першої інстанції, що показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 є послідовними та незамінними, повністю узгоджуються з іншими доказами: показаннями свідків, протоколами слідчих дій, висновками експертиз і саме через це суд вважає показання потерпілих правдивими, що відображають повно та об`єктивно обставини вчинення злочинів - не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та суперечать зазначеним вище вимогам кримінального процесуального законодавства України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 повністю узгоджуються і підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами:

Висновком експерта № 582 від 15 лютого 2016 року, відповідно до якого обвинуваченому ОСОБА_6 нанесено не менше 14 (чотирнадцяти) травматичних впливів, 3 (три) з яких спричинені предметом з ріжучими властивостями;

висновком експерта № 54 від 15 лютого 2015 року, відповідно до якого, мовою оригіналу: «направление раневого канала на теле ОСОБА_11 было: сзади на перед, несколько снизу вверх и слева на право», що повністю узгоджується з показаннями обвинуваченого, щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ;

висновком експерта № 449, від 16 лютого 2015 року, відповідно до якого в змивах з правої та лівої кистей рук ОСОБА_6 не виключається походження крові від самого ОСОБА_6 ; висновком експерта № 291 від 25 квітня 2015 року, відповідно до якого генетичні ознаки слідів крові в змивах з нігтьових пластин ОСОБА_6 співпадають з генетичними ознаками зразка слини ОСОБА_6 ;

висновком експерта № 447 від 16 лютого 2015 року, відповідно до якого на фрагменті тканини та в ::мивах з дверей та підлоги вилучених під час обшуку у кімнаті АДРЕСА_2 , встановлена наявність крові яка належить ОСОБА_6 ; висновком експерта № 446, від 16 лютого 2015 року, відповідно до якого в змивах з правої та лівої кистей рук трупа ОСОБА_11 , встановлена наявність крові ОСОБА_6 ;

висновком експерта № 454 від 16 лютого 2015 року, відповідно до якого, на одежі ОСОБА_6 , виключається домішка крові ОСОБА_11 . Відповідно, враховуючи тілесні ушкодження на спині у ОСОБА_11 , якби вони накосились коли ОСОБА_11 знаходився спиною до обвинуваченого, то ОСОБА_6 не зміг би уникнути від потрапляння крові ОСОБА_11 на свою одежу. Оскільки кров ОСОБА_11 відсутня на одежі ОСОБА_6 , то це є, доказом, що при нанесені тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , останній знаходився обличчям до ОСОБА_6 ще- підтверджує правдивість та достовірність показань обвинуваченого;

висновком експерта №106 від 17 лютого 2015 року, відповідно до якого при судово - цитологічному дослідженні піднігтьового змісту зразків вільних кінців нігтьових пластин трупа ОСОБА_11 виявлена кров людини, при встановлені групової належності якої не виключається її походження за рахунок змішування крові ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .

Протокол огляду місяця події від 15 лютого 2015 року та відеозаписом до нього, відповідно до *кого на місці пригоди виявлені фрагменти волосся, що підтверджує показання обвинуваченого, що до того як він зміг вийти зі своєї кімнати, у коридорі відбулась бійка між потерпілими ОСОБА_15 і ОСОБА_12 з одного боку та мешканцями кімнати 52 з іншого боку.

Висновком експерта № 448 від 17 лютого 2015 року, відповідно до якого, фрагменти волосся, виявлені при огляді місця події від 15 лютого 2015 року, належать людині, погодять з солови, мають ознаки фарбованого волосся, що також підтверджує показання обвинуваченого, що до того як він зміг вийти зі своєї кімнати, у коридорі відбулась бійка між потерпілими ОСОБА_10 і ОСОБА_12 з одного боку та мешканцями кімнати 52. Показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_21 , які пояснили, що коли вони зайшли у приміщення коридору, то побачили багато волосся на підлозі.

Допитана у суді потерпіла ОСОБА_12 , на запитання чи торкався її руками загиблий ОСОБА_11 , після того як вона отримала удар по голові, ОСОБА_12 пояснила, що після того, як вона отримала удар по голові, вона одразу побігла до своєї кімнати, і ніхто, в тому числі і ОСОБА_11 її взагалі не торкався. Такі показання потерпілої, повністю виключають можливість наявності її крові на руках загиблого ОСОБА_11 та в інших змивах крові зроблених на місці пригоди.

Зазначені докази також спростовують показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , на ствердження яких, а ні ОСОБА_11 а ні інші учасники кримінального провадження не наносили тілесні ушкодження обвинуваченому ОСОБА_6 , а також доводять недостовірність їх показань.

Враховуючи наведені обставини, висновки суду першої інстанції, що показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 є послідовними та незамінними, повністю узгоджуються з іншими доказами: показаннями свідків, протоколами слідчих дій, висновками експертиз і саме через це суд вважає показання потерпілих правдивими, що відображають повно та об`єктивно обставини вчинення злочинів і що суд критично ставиться до показань обвинуваченого, щодо обставин заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілим, оскільки вони суперечать іншим доказам, дослідженим під час судового розгляду - не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суперечать дослідженим під час судового розгляду доказам та вимогам Кримінального процесуального законодавства України.

Окрім того, у вироку суду першої інстанції недостовірно викладені показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який пояснив, що після того, як загиблий ОСОБА_11 , припинив наносити йому тілесні ушкодження і вибіг з коридору гуртожитку в якому відбулися ці події, він направився у напрямку своєї кімнати, але відчув удар по голові ззаду, обернувшись побачив потерпілу ОСОБА_10 , яка ображаючи його нецензурної лайкою, наносила йому удари кулаками, і він почав захищатися від нападу з її боку, тримаючи в руці ніж, який він вихопив з рук ОСОБА_11 .. У вироку суду першої інстанції, викладено, що обвинувачений начебто пояснив, що потерпіла ОСОБА_10 нанесла йому лише один удар по голові ззаду, після чого просто висловлювалась на його адресу нецензурної лайкою і він, обвинувачений, почав наносити їй тілесні ушкодження. Окрім, того у вироку суду зазначено, що відповідно до показань обвинуваченого, ОСОБА_6 бачив, що загиблий ОСОБА_11 впав біля кімнати № 52. Ці обставини не відповідають фактичним показанням обвинуваченого, оскільки він лише бачив як загиблий ОСОБА_11 , вибіг з коридору у напрямку умивальника, і відповідно до матеріалів кримінального провадження тіло загиблого ОСОБА_11 знаходилось біля кімнати № 55 гуртожитку, яка знаходиться в іншому коридорі цього гуртожитку.

Недостовірне сприйняття судом першої інстанції показань обвинуваченого, ще раз доводить формальне ставлення суду до показань обвинуваченого і порушення судом першої інстанції принципу об`єктивності та неупередженості судового розгляду, та позбавлення обвинуваченого ОСОБА_6 права гарантованого ч. 1 ст. 21 КПК України - права кожної особи на справедливий розгляд та вирішення справи неупередженим судом.

Відповідно до статті 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, шляхом заподіяння тому хто посягає шкоди, і необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

При здійснення необхідної оборони допускається спричинення тому хто посягає середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Особа не несе кримінальної відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.

Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від озброєної особи або нападу групи осіб, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Усі дослідженні докази, прямо вказують на те, що ОСОБА_11 вчинив озброєний напад на обвинуваченого ОСОБА_6 і відповідно до ч. 5 статті 36 КК України, обвинувачений мав право на захист від озброєної особи - ОСОБА_11 , із застосуванням будь-яких засобів чи предметів, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому хто посягає.

Отже дії обвинуваченого ОСОБА_6 щодо загиблого ОСОБА_11 , передбачені частиною 5 ст. 36 КК України і відповідно не повинні мати як наслідок кримінальну відповідальність.

Щодо дій з боку обвинуваченого по відношенню до потерпілої ОСОБА_10 , яка вчинила напад на ОСОБА_6 з метою спричинення шкоди його здоров`ю - то відповідно до висновку експерта № 1049 від 20 лютого 2015 року, ОСОБА_10 були спричиненні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Отже, відповідно до ч.3 ст. 36 КК України, ОСОБА_6 не допустив перевищення меж необхідної оборони, і відповідно такі діяння не є кримінально карними.

Усі викладені у апеляційній скарзі обставини повністю доводять, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях і висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст.115, ч. 2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, який зокрема і в останньому слові, просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі; ч.1 ст.115 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі; ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ч.1 ст.72 КК України визначено остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 , на підставі ч.5 ст.72 КК України, обчислювати з 15 лютого 2015 року, зараховано в строк відбуття покарання час знаходження під вартою до оголошення вироку судом.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 до набрання законної сили вироком, залишено без змін у вигляді тримання під вартою в слідчому ізоляторі УДПтСУ м. Запоріжжя.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином 100000 (сто тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином 5000 (п`ять тисяч) гривень. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_6 14 лютого 2015 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись у загальному коридорі третього поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, наніс ОСОБА_12 декілька ударів скляною пляшкою, яку він тримав у правій руці, в область голови, внаслідок чого спричинив потерпілій фізичний біль та відповідно до висновку судової медичної експертизи №587 від 11 березня 2015 року - струс головного мозку, рану в лівій тім`яно-скроневій області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 , 14 лютого 2015 року, приблизно о 20 годині 32 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у загальному коридорі третього поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , кинувши скляну пляшку на підлогу, переклав ніж з своєї лівої руки у праву руку та, діючи з прямим умислом, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, на ґрунті особистих неприязних стосунків, наніс множинні удари ножем, який він тримав у правій руці потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який намагався захистити свою дружину ОСОБА_10 від нападу обвинуваченого, по різним частинам тіла, внаслідок чого спричинив:

- потерпілому ОСОБА_11 відповідно до висновку судової медичної експертизи №564 від 16 березня 2015 року: колото-різані сліпі непроникаючі поранення на верхньому повіці правого ока, на тільній стороні лівої кісті та на грудній клітині зліва у 8-му міжребер`ї по задній пахвовій лінії, які відносно до живих осіб, були би визначені за наслідком; колото-різане проникаюче сліпе поранення грудної клітини зліва, з локалізацією шкіряної рани в 9-му міжребер`ї по задній пахвовій лінії з ушкодженням нижньої долі лівої легені та грудної аорти, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, та яке обумовило гостру крововтрату. Внаслідок вказаних поранень ОСОБА_11 помер на місці події через нетривалий час.

- потерпілій ОСОБА_10 відповідно до висновку судової медичної експертизи №1049 від 09 квітня 2015 року: наскрізне поранення в області правого передпліччя з частковим ушкодженням довгого розгинача 5-го пальця, рану задньої поверхні правого ліктьового суглоба з наступним розвитком згинально-розгибальної контрактури суглобів 3-го, 4-го, 5-го пальців правої кісті і нейропатії серединного, променевого та ліктьового нервів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більш 21 дня; рани в області лівого передпліччя з ушкодженням лівого згинача кісті та розгинача пальців, рану у основи 2-го пальця лівої кісті з наступним розвитком нейропатії серединного, ліктьового та променевого нервів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більш 21 дня; рани в області обличчя: лобній області зліва, спинці носа зліва та справа, нижньої повії лівого ока, верхній губі справа з переходом на праве крило носа, які є непоправними знівічуючими обличчя та кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження; рани в області правого колінного суглоба, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпіла втратила свідомість. У зв`язку з чим, обвинувачений вважаючи, що досяг свого злочинного наміру направленого на вбивство ОСОБА_10 , перестав наносити їй удари ножем, однак не довів свій злочинний намір, направлений на вбивство ОСОБА_10 , до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як ОСОБА_10 втратила свідомість та згодом їй вчасно була надана швидка медична допомога.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК.

Критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінального провадження, встановлені нормою статті 31 КПК. Залежно від ступеня тяжкості злочину та (або) виду суб`єкта злочину провадження у суді першої інстанції здійснюється: професійним суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.

Правова природа інституту суду присяжних суттєво відрізняється від інших двох складів суду. Такий висновок підтверджується наступними чинниками: а) віднесенням провадження в суді присяжних до особливого порядку провадження в суді першої інстанції (параграф 2 глави 30 Розділу IV КПК); б) спеціальним порядком формування суду присяжних; в) наділенням присяжних при відправленні правосуддя широким колом прав.

Таким чином, до компетенції суду присяжних законодавець відніс розгляд особливо тяжких злочинів, за які передбачено найбільш суворий вид покарання - довічне позбавлення волі, а також встановив інший, відмінний від загального, порядок роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних. Так, статтею 384 КПК визначено, що прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. При цьому письмове роз`яснення прокурора додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Суд також зобов`язаний роз`яснити право на розгляд справи судом присяжних під час підготовчого судового засідання та у разі, якщо обвинувачений заявить таке клопотання, призначити кримінальне провадження до розгляду саме таким складом суду.

Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватись до реалізації такого права і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Із матеріалів вбачається, що під час підготовчого судового провадження (т. 1 а.п. 81-113) обвинуваченому ОСОБА_6 , на відміну від інших учасників кримінального провадження, пам`ятку про права та обов`язки не вручалася, у тому числі про право на суд присяжних обвинуваченого у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Крім того, аналіз змісту роз`яснень головуючим учасникам кримінального провадження про їх права (т. 1 а.п. 85; 93; 112) під час підготовчого судового провадження, свідчить про те, що він не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 про можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Таким чином, суд першої інстанції під час підготовчого судового провадження припустився порушення вимог частин першої та другої статті 384 КПК, оскільки не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 81-113) його право на розгляд справи судом присяжних та особливості такого провадження.

При цьому колегія суддів звертає увагу також на те, що Верховний Суд України у своїй постанові від 25.06.2015 року № 5-111 кс 15, сформулював свій висновок із приводу застосування статті 384 КПК, який зводиться, зокрема до такого: а) право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист; б) порушення такого права свідчить про невиконання прокурором, судом вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на розгляд його справи в порядку кримінального провадження судом, утвореним відповідно до закону, і є порушенням права на розгляд його справи судом, визначеним законом; в) прокурор під час досудового розслідування, але у будь-якому разі до моменту складання обвинувального акта, повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора повинно бути додано до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування; г) суд під час підготовчого судового засідання повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Право на суд присяжних обвинуваченого у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, повинно міститись у переліку прав обвинуваченого, які закріплені у письмовій пам`ятці про права та обов`язки; д) невиконання прокурором вимог статті 384 КПК, в силу вимог пункту третього частини третьої статі 314 КПК, є підставою для повернення обвинувального акта прокуророві; е) невиконання судом під час підготовчого судового засідання вимог статті 384 КПК є безумовною підставою для скасування судових рішень вищими судами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню через невиконання вимог статті 384 КПК, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону. При цьому, колегія суддів, не обговорюючи доводи апеляційної скарги захисника по суті, вважає за необхідне скасувати вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Під час нового розгляду у суді першої інстанції, необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи апеляційної скарги та постановити судове рішення у відповідності з усіма вимогами кримінального процесуального законодавства.

Колегія суддів залишає обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про його особу, і вважає необхідним продовжити останньому строк тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 08 вересня 2017 року.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: