Справа№ 309/2620/14-к
Провадження № 1-кп/309/73/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши клопотання прокурора Хустської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні № 0000130 щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, не судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 2 ст. 342 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з 2009 по теперішній час громадянин ОСОБА_5 , незважаючи на рішення Хустського районного суду від 23 червня 2009 року, в якому зобов`язано його та ОСОБА_6 звільнити самовільно захоплені земельні ділянки, що належать ОСОБА_7 визначені в державних актах на право приватної власності на землю серії ЯЕ №446107 та серії ЯЕ №448695 від 15 липня 2008 та не дивлячись на те, що ОСОБА_7 є власником даних земельних ділянок на підставі заповіту померлої матері ОСОБА_8 , про що їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом в Хустській державній нотаріальній конторі від 13.11.2007 року, а саме вчиняє активні дії, щодо невиконання рішення суду з приводу звільнення самовільно захопленої земельної ділянки: незаконно використовує на власний розсуд ці земельні ділянки, обробляє їх, здійснює насадження овочів на земельній ділянці, скошує траву та збирає урожай з фруктових дерев, при цьому перешкоджає громадянці ОСОБА_7 використовувати дану земельну ділянку за призначенням.

Крім цього, 24 березня 2010 року Хустським районним судом прийнято рішення, яке набрало законної сили про розподіл житлового будинку та надвірних споруд за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

13 лютого 2013 року до відділу ДВС Хустського РУЮ надійшла заява ОСОБА_7 про пред`явлення до виконання виконавчого листа від 24 березня 2010 року по розподілу будинку АДРЕСА_1 .

15 лютого 2013 року державним виконавцем ОСОБА_9 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження для відома та боржнику ОСОБА_6 для виконання, також сторонам виконавчого провадження направлено зобов`язання, яким зобов`язано боржника в строк до 22 лютого 2013 року виконати рішення Хустського районного суду, в разі невиконання без поважних причин у встановлений держаним виконавцем строк рішення боржника буде притягнуто до адміністративної відповідальності. Після цього, державним виконавцем ОСОБА_9 неодноразово було здійснено виїзд до будинку АДРЕСА_2 з метою перевірки виконання боржником рішення суду, про що ним було складено відповідні акти про невиконання рішення суду та державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду на ОСОБА_6

19 липня 2013 року Хустським районним судом було прийнято рішення про надання дозволу на примусове проникнення до будинку АДРЕСА_1 з метою примусового виконання рішення Хустського районного суду по розподілу будинку.

14 серпня 2013 року в ході примусового виконання рішення Хустського районного суду від 24 березня 2010 року по розподілу будинку та надвірних споруд в АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_7 виділено квартиру АДРЕСА_3 , житлову кімнату - 17.2 кв.м., кухню - 8.88 кв.м., разом 27.73 кв.м.; ОСОБА_6 виділено квартиру АДРЕСА_4 у будинку : виділивши їй - веранду - 8.0 кв.м., кухню - 14.5 кв.м., житлову кімнату - 17,2 кв.м., кладову - 6.4 кв.м., коридор - 4.94 кв.м, разом 51, 14 кв.м та підвальне приміщення 13.3 кв.м., надвірні будівлі біля будинку АДРЕСА_1 в спосіб за варіантом №2 запропонованим у висновку експерта : ОСОБА_7 надано : сарай - В вартість 3113,1 гривень та сарай - Г вартість 1999, 7 гривень., ОСОБА_6 надано літню кухню - Ж вартістю 8050, 0 гривень,. Під час проведення виконавчих дій громадянин ОСОБА_5 з метою умисного перешкоджання виконанню вказаного рішення суду по розподілу будинку своїми діями, проводив дії, які становили протидію реалізації вимог державного виконавця. В результаті чого розподіл будинку та надвірних споруд державним виконавцем не було виконано.

Після цього, 04 вересня 2013 року державним виконавцем ОСОБА_9 призначено повторне виконання рішення Хустського районного суду в складі виконавчої групи, з приводу розподілу будинку та надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні наміри активно вчиняв дії, з метою перешкоджання виконання вищевказаного рішення, а саме відштовхував державного виконавця ОСОБА_9 та стягувача ОСОБА_7 , які намагались ввійти до будинку, перешкоджав вільному проникненню до будинку та надвірних споруд, при цьому стоячи біля входу до будинку надавав усні вказівки своїм родичам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та дружині ОСОБА_6 , щоб останні перешкоджали вільному проникненню до будинку.

Також, 04 вересня 2013 року громадянин ОСОБА_5 під час проведення виконавчих дій державним виконавцем ОСОБА_9 по розподілу будинку та надвірних споруд в АДРЕСА_1 , активно протидіяв здійсненню держаному виконавцю покладених на нього службових обов`язків, що виражалось у перешкоджанні виконанню державним виконавцем функцій, реалізації повноважень та виконанні покладених на нього обов`язків; у застосуванні фізичної сили до державного виконавця, а саме знаходячись в підсобному приміщенні дворогосподарства ОСОБА_5 вимагав від нього покинути приміщення, при цьому схопив ОСОБА_9 за ліву руку та почав виштовхувати з підсобного приміщення, потім правою рукою штовхнув його в плече, в результаті чого останній вдарився головою в дерев`яну раму дверей та відповідно до висновку експерта № 804 від 11 жовтня 2013 року отримав тілесні ушкодження у вигляді синець тім`яної ділянки голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Виконавчі дії по розподілу будинку та надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 не було проведено.

Отже, громадянин ОСОБА_5 умисно ухиляється від виконання рішення суду, щодо звільнення самовільно захопленої земельної ділянки, яка розташована навпроти будинку АДРЕСА_1 та використовує її у власних цілях, також під час проведення виконавчих дій по розподілу будинку та надвірних споруд за вказаною адресою здійснив опір державному виконавцю під час виконання ним службових обов`язків.

Своїми умисними діями громадянин ОСОБА_5 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 382 КК України, невиконання судового рішення, тобто умисне невиконання рішення, що набрало законної сили, перешкоджання його виконанню та ч. 2 ст. 342 КК України, опір державному виконавцю під час виконання ним службових обов`язків.

Прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного середньої тяжкості злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк до трьох років, а також те, що може продовжувати і далі злочинну діяльність, є підстави вважати, що особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту. Більше того, матеріалами провадження підтверджено факт переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду.

Окрім цього, існують ризики і в тому, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, ухиляється від суду, а не обрання такого виду запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, що в подальшому може призвести до не виконання завдань кримінального судочинства.

На підставі вищенаведеного прокурор просить застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просить суд задоволити клопотання, зазначивши на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_4 просили відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наведені в письмовому запереченні обставини.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали клопотання, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, суд приходить до наступного висновку.

В провадженні Хустського районного суду знаходиться кримінальне провадження № 0000130 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 2 ст. 342 КК України.

Прокурором встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим суд вважає, що у ході розгляду клопотання прокурором не доведено наявність доказів того, що до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Так, ОСОБА_5 позитивно характеризується по місцю проживання, одружений, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації.

Характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан.

Згідно ч.2 п.4 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Тому вирішуючи питання про відмову в задоволенні клопотання прокурора, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а також загальну спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

Таким чином враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім того в судовому засіданні прокурор не обґрунтував неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні, за таких обставин є підстави вважати за необхідне застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт, відмовивши у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. . Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, суд виходить із того, що згідно матеріалів провадження ОСОБА_5 постійно проживає в АДРЕСА_1 .

Разом з цим, при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою та не відлучатися з місця проживання в період доби з 19.00 год. до 08.00 год.

Враховуючи вказані обставини, суд переконаний, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 183-184, 193-196, 309, 310, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Хустської місцевої прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці з дня винесення даної ухвали з покладанням на нього наступних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; в період доби з 19 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. не залишати місце постійного проживання, а саме: будинок АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_5 під розпис копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На ухвалу суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подано апеляція до Апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1 .