Справа № 163/3160/16-к
Провадження № 1-кс/163/273/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2016 року м. Любомль

Слідчий суддя Любомльського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , захисника скаржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -
В С Т А Н О В И В:
19 грудня 2016 року заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із зазначеною скаргою.
Свої вимоги мотивував тим, що слідчим відділенням Любомльського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000373 від 21.07.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України. Дорогоцінне каміння органогенного утворення бурштин (різновиду сукциніт), в стані сировини, вагою 4959, 48 грам, що знаходиться в пакеті №39/2105, в ході проведення огляду місця події, що мав місце 09.08.2016 року на території Волинської митниці ДФС було вилучено, визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні та передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Любомльського ВП ГУНП у Волинській області. 07.09.2016 року слідчим прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. На його звернення про повернення вищезазначеного дорогоцінного каміння, листом від 13.10.2016 року Любомльського ВП ГУНП у Волинській області йому було повідомлено, що повернути дорогоцінне каміння органогенного утворення бурштин (різновиду сукциніт), в стані сировини, вагою 4959, 48 грам, не представляється за можливе, а в подальшому листом від 01.11.2016 року Ковельської місцевої прокуратури, що підстав для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0000373 від 21.07.2016 не встановлено. Вважає, що діями прокурора та слідчого безпідставно обмежується його право власності.

Захисник скаргу підтримав з підстав викладених у останній.
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду скарги. Через канцелярію суду слідчим відділенням Любомльського ВП ГУНП у Волинській області було подано матеріали кримінального провадження №0000373.

Заслухавши думку захисника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000373, суд дійшов наступних висновків.
Слідчим відділенням Любомльського ВП ГУНП у Волинській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000373 від 21.07.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.
Судом встановлено, що дорогоцінне каміння органогенного утворення бурштин (різновиду сукциніт), в стані сировини, вагою 4959, 48 грам, що знаходиться в пакеті №39/2105, в ході проведення огляду місця події, що мав місце 09.08.2016 року на території Волинської митниці ДФС було вилучено, визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні та передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Любомльського ВП ГУНП у Волинській області.

07.09.2016 року слідчим прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Поміж цього, у постанові слідчого зазначено, що в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки порушення митних правил, передбачені МК України. Дорогоцінне каміння органогенного утворення бурштин (різновиду сукциніт), в стані сировини, вагою 4959, 48 грам вирішено залишити на зберігання в кімнаті зберігання речових доказів Любомльського ВП ГУНП у Волинській області.

12 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Любомльського ВП ГУНП у Волинській області з заявою про повернення вищезазначеного майна, проте листом від 13.10.2016 року йому було повідомлено, що повернути дорогоцінне каміння органогенного утворення бурштин (різновиду сукциніт), в стані сировини, вагою 4959, 48 грам, не представляється за можливе.

Не погоджуючись з вищезазначеною відповіддю, ОСОБА_3 26 жовтня 2016 року звернувся до Прокуратури Волинської області з клопотанням про вирішення питання щодо усунення працівниками Любомльського відділу поліції та Волинської митниці порушення норм чинного законодавства (щодо безпідставної відмови у поверненні майна, а також скасувати винесені ними протиправні процесуальні документи в частині що стосується неповернення майна, або безпідставного залишення даного майна на зберіганні поліції) та вирішення питання щодо негайного виконання вищезазначеними органами ухвали апеляційного суду Волинської області від 04.07.2016 року, а саме щодо повернення йому належного майна.
Разом з тим, заступником керівника Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у листі від 01.11.2016 року за вих.№50/2-32-16, на вищезазначене звернення ОСОБА_3 , було зазначено, що перевіркою матеріалів кримінального провадження №0000373 від 21.07.2016 та законності прийнятого рішення про його закриття, підстав для скасування постанови слідчого про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України не встановлено, хоча фактично ОСОБА_3 у листі від 26 жовтня 2016 року зазначена вимога не ставилася.
У відповідності до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії», при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст.303 ч.1 п.1 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора у неповернені тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України може бути оскаржена володільцем тимчасово вилученого майна до слідчого судді.
З огляду на те, що приймаючи рішення про закриття кримінального провадження №0000373 від 21.07.2016 слідчий не вирішив по суті питання про подальшу долю речових доказів, а саме дорогоцінного каміння органогенного утворення бурштин (різновиду сукциніт), в стані сировини, вагою 4959, 48 грам, а постановою апеляційного суду Волинської області провадження в справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_3 за ст. 471 МК України закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, та прийнято рішення про повернення вилученого згідно протоколу про ПМП №0294/20500/2016 від 10.02.2016 майна, тобто дорогоцінного каміння органогенного утворення бурштин (різновиду сукциніт), в стані сировини, вагою 4959, 48 грам ОСОБА_3 , скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статі може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого ОСОБА_6 або іншу уповноважену особу за його дорученням повернути ОСОБА_3 дорогоцінне каміння органогенного утворення бурштин (різновиду сукциніт), в стані сировини, вагою 4959, 48 грам, яке прийняте на зберігання в камеру схову речових доказів Любомльського ВП ГУНП у Волинській області по квитанції №42.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Любомльського районного суду ОСОБА_1