Справа № 577/5353/16-к
Провадження № 1-кп/577/74/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" січня 2017 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотоп клопотання про закриття кримінального провадження, за яким внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002131 від 01 листопада 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, українця, громадянина України, освіта повна середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 та мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-за ст. 309 ч.1 КК України,-

Встановив:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 звернуся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КК України та про закриття кримінального провадження відносно нього згідно п. 1 ч. 2.ст. 284 КПК України, пославшись на те, що він добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування від наркоманії, просить вирішити питання про закриття кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання свого підзахисного.

Прокурор ОСОБА_3 заперечує проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що в судовому засіданні встановлено, що лікування ОСОБА_4 від наркоманії не є добровільним, а вимушеним з метою уникнення кримінальної відповідальності за ст. 309 ч.1 КК України.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про закриття провадження слід відмовити.

Зі ст. 309 ч.4 КК України випливає, що особа, яка звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст. 309 КК України.

З вказаної норми випливає необхідна умова її застосування, а саме, добровільне звернення особи, яка вчинила дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України, до лікувального закладу і початок лікування від наркоманії. Також слід зазначити, що при зверненні до лікувального закладу особа має ставити за мету вилікуватися від наркоманії, а не інші цілі.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 4 п. 23 постанови № 4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» роз`яснив, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності до цієї підстави, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилятися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

З пояснень обвинуваченого та свідка ОСОБА_6 судом встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до лікарні 26.12.2016 року та почав лікуватися, однак про те, чи пройшов курс лікування і не повідомив лікаря .

Свідок ОСОБА_7 , лікар-нарколог, пояснив, що ОСОБА_4 не потребує лікування від наркоманії, про що він зазначив у висновку, але він за зверненням ОСОБА_4 , 26.12.2016 року призначив профілактичне лікування, яке складається з заспокійливих засобів та вітамін групи В. Про те чи закінчив ОСОБА_4 лікування може тільки здогадуватись, оскільки обвинувачений до нього більше не звертався, а строк лікування, який складає 10 діб, закінчився.

Стороною захисту не надано обставин, що свідчили б про добровільність звернення обвинуваченого до лікувального закладу, а також про те, що обвинувачений ставить за мету вилікуватися від наркоманії.

Виконуючи вимогу закону, судом встановлені обставини, які свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 не ставить за мету вилікуватися від наркоманії, не з`являється на лікування, а використовує обставину перебування на лікуванні , як спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності.

Вказані висновки суду також підтверджуються даними висновків акту медичного огляду ОСОБА_4 та постановами суду, про те що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП з приводу керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння і в той час він не ставив цілі лікуватись .

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 розпочав лікування з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Вказане позбавляє суд можливості застосувати до нього положення ч.4 ст. 309 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. 372 КПК України, ч.4 ст. 309 КК України, суд

Ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КК України та про закриття кримінального провадження згідно п.1 ч.2.ст. 284 КПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1