У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16. 11. 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на бездіяльність та рішення детектива НАБУ,
У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 подану скаргу підтримав, просив задовольнити зі вказаних у скарзі підстав, додатково зазначивши, що органом досудового розслідування не виконані вимоги щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.
Детектив Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки викладені у ній відомості не ґрунтуються на положеннях КПК України.
Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, приходить до наступного.
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
За таких обставин слідчий суддя вважає, що скаргу захисника ОСОБА_3 подано у відповідності до положень ст. 304 КПК України та на процесуальну дію/бездіяльність, що підлягає оскарження на досудовому розслідуванні (ст. 303 КПК України).
У даному кримінальному провадженні 29.12.2014 р. повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
29.12.2014 р. ГСУ МВС України був оголошений розшук підозрюваного ОСОБА_4 .
15.01.2015 р. слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва по справі №757/1322/15-к винесено ухвалу про надання дозволу на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.08.2015 р. ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2015 р., якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 , погоджене з старшим прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 та постановлено забезпечити його явку до слідчого судді для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасовано. Клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 , погоджене із старшим прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 задоволено. Обрано щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після затримання ОСОБА_4 не пізніше як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження забезпечити його доставку до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.
У своїй скарзі захисник зазначає про незаконність здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_4 , про незаконність оголошення ОСОБА_4 у розшук, про незаконність обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, про порушення строків досудового розслідування та необхідності закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 .
З приводу оголошення ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України слідчий суддя зазначає наступне.
Ч. 1 ст. 276 КПК України встановлює, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:
1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;
2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до статті 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Повідомлення має містити такі відомості:
1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;
2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;
3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;
5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;
7) права підозрюваного;
8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 15 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 р., ч. 2, 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. у разі висунення особі кримінального обвинувачення (повідомлення про підозру) така особа, як мінімум, має право бути терміново і докладно оповіщена мовою яку вона розуміє, про характер і підстави цього обвинувачення, а також мати достатньо часу та можливостей для підготовки свого захисту.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу. У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України (глава 11), належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Таким чином, слідчий суддя доходить до висновку, що в порушення вимог міжнародно-правових стандартів та Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_4 не був належним чином повідомлений про підозру, підозра була необґрунтованою.
Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182)».
Враховуючи положення ч. 1 ст. 42 КПК України відповідно до якого підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, ОСОБА_4 не набув процесуального статусу підозрюваного.
Зокрема, повідомлення про підозру було направлено 29.12.2014 року з точки зору слідчого на адресу постійного проживання ОСОБА_4 . Однак, вже в клопотанні слідчого від 22.01.2014 р. про застосування запобіжного заходу зазначено, що органам досудового розслідування достеменно відомо, що ОСОБА_4 відсутній за місцем свого проживання. Також відсутність ОСОБА_4 як за місцем свого проживання так і за місцем реєстрації підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 26.12.2014 р. та 29.12.2014 р.
Таким чином, на момент відправлення слідчим повідомлення про підозру ОСОБА_4 в матеріалах кримінального провадження вже містились відомості про його відсутність за місцем проживання та реєстрації. Як наслідок ОСОБА_4 по теперішній час не отримав повідомлення про підозру.
Відносно законності оголошення ОСОБА_4 у розшук суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , як зазначено вище, не набув статусу підозрюваного в розумінні норм КПК України, то й оголошення в розшук ОСОБА_4 як підозрюваного є незаконним. Більше того, виходячи з матеріалів кримінального провадження, слідчому ще до 22.01.2015 р. стала відома адреса місцезнаходження ОСОБА_4 в Швейцарській конфедерації.
Також, щодо ОСОБА_4 було незаконно обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Печерським районним судом міста Києва та Апеляційним судом міста Києва при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 повинно було бути досліджено законність повідомлення про підозру останньому. У разі такого дослідження вищезазначені суди дійшли б до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого ОСОБА_6 .
Крім того, як було зазначено вище, 11.08.2015 р. ухвалою Апеляційного суду міста Києва було частково задоволено апеляційну скаргу сторони захисту та оскаржене рішення слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.01.2015 р. було скасовано. Разом з цим, при розгляді апеляційної скарги цим же рішенням Апеляційний суд міста Києва вийшов за межі апеляційної скарги сторони захисту, задовольнив клопотання слідчого ОСОБА_6 та обрав щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Щодо вказаного в скарзі захисника ОСОБА_3 порушення строків здійснення досудового розслідування слідчий суддя вважає за потрібне зазначити наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. При цьому, з урахуванням можливого продовження строку, загальний строк досудового розслідування відповідно до ч. 2 ст. 219 КПК України не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Ч. 1 ст. 28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених ч. 3 ст. 333 КПК України. Будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази недопустимими (ч. 8 ст. 223 КПК України).
Згідно ст. 113 КПК України процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Відповідно до ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.
З огляду на вищевикладене, постанова детектива четвертого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 від 11 серпня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання від 24.10.2016 р. є незаконною та підлягає скасуванню.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 9, 24, 28, 42, 111, 113, 114, 116, 219, 276, 277, 278, 303, 304, 309, 333, 404 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити частково.
Скасувати постанову старшого слідчого з ОВС Головного слідчого управління МВС України майора міліції ОСОБА_6 про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 від 29. 12. 2014 року.
Скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року про обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В решті скаргу залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Слідчий суддя ОСОБА_1