ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/8274/17
Провадження № 1-кс/201/5347/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту у кримінальному провадженні № 0000727 від 23.08.2016р.,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 09.06.2017р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000727, відомості відносно якого внесені до ЄРДР 23.08.2016р., ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2017р. було накладено арешт на об`єкт нерухомого майна: житлову квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності. Оскільки, не думку заявника, зазначене майно не має жодного відношення до обставин даного кримінального провадження, цивільний позов не заявлявся, а він не має процесуального статусу підозрюваного чи обвинуваченого, підстави у зв`язку із якими накладався арешт на належне йому майно, на даний час перестали існувати, а отже, просить скасувати арешт.

Клопотання було передано в провадження слідчого судді ОСОБА_4 , який 20.06.2017р. взяв самовідвід (а.с. № 1, 20).

Згідно протоколу повторного автоматичного визначення слідчого судді від 22.06.2017р. слідчим суддею визначено суддю ОСОБА_1 , якій 23.06.2017р. було передано клопотання.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 (діє за договором від 06.06.2017р.) 29.06.2017р. надав суду заяву, в якій просив клопотання задовольнити, а також не заперечував проти розгляду клопотання за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Представник прокуратури Дніпропетровської області у судове засідання 29.06.2017р. не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином (в справі є відповідні підтвердження), причини неявки не повідомив, що не перешкоджає розгляду клопотання за його відсутності.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалася.

Суд, розглянувши клопотання, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання слід задовольнити та скасувати накладений арешт.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді ОСОБА_4 ) від 20.02.2017р. по справі № 201/2632/17 було задоволено клопотання слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , про арешт майна та накладено у кримінальному провадженні № 0000727 від 23.08.2016р. арешт у вигляді заборони будь-якому органу, фізичним чи юридичним особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо перереєстрації права власності та відчуження (передачі, переоформлення) нерухомого майна та майнових прав на вказане майно, а саме: на житлову квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , власником якої, відповідно до даних Державного реєстру, є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приймаючи таке рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя виходи з того, що у провадженні слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості у якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.08.2016 за №0000727 із попередньою кваліфікацією за ч.2 ст. 364 КК України щодо зловживання службовим становищем службовими особами Дніпропетровської міської ради, в ході досудового розслідування якого встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровської міської ради №56/16 від 19.10.2011 «Про проведення інвестиційного конкурсу щодо реконструкції будівель та споруд» по вул. Короленка, б.22 та житлового будинку АДРЕСА_5 , 21.06.2013 між Дніпропетровською міською радою та дочірнього підприємства «Дніпромашзбагачення» було укладено Інвестиційний договір на реконструкцію квартирного (багатоповерхового) житлового будинку, предметом якого, відповідно до п.1.1 Договору, є реалізації Сторонами Інвестиційного проекту з реконструкції об`єкта житлового призначення по АДРЕСА_5 . Пунктом 1.4 вказаного Договору передбачено, що після завершення реконструкції та введення Об`єкту в експлуатацію, Інвестор-забудовник зобов`язаний в 60-денний термін повернути до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська житлові квартири площею не менш 20 (двадцяти) відсотків від загальної площі житлових квартир у введеному в експлуатацію Об`єкту реконструкції. Однак, на даний час (станом на кінець серпня 2016 року) у власності територіальної громади перебувають 14 квартир (1, 4, АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 ) загальною площею 826 м?, що складає 13 відсотків від загальної площі усіх житлових приміщень у вказаному будинку (6200 м?). Крім того, 60 квартир знаходяться у власності громадян та 6 квартир у власності окремих підприємств. Відомості про право власності на вказані квартири були внесені до Державних реєстрів після завершення реконструкції.

Крім того, у ході розслідування здобуто відомості, що службовими особами Дніпропетровської міської ради шляхом підроблення офіційних документів внесені зміни у вказаний інвестиційний договір, при цьому у початковому варіанті договору розподіл квартир між інвестором (ДП «Дніпромашзбагачення») та міською радою повинен був відбутися за схемою 50/50.

А отже викладені обставини, на думку органу досудового розслідування, свідчили про неправомірність набуття права власності на квартири АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 .

Таким чином, слідчий суддя, дослідивши матеріли клопотання та надані матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що клопотання було обґрунтованим оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження давали підстави для висновку, що з метою встановлення відомостей про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення накладання арешту на вищезазначене майно є необхідним.
Однак, ознайомившись з обставинами досудового розслідування у кримінального провадження № 0000727 від 23.08.2016р., а також підставами, у зв`язку із якими приймалося рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даний принцип законності, також знайшов своє відображення у Кримінальному процесуальному кодексі України (далі по тексту КПК України), зокрема статтею 9 цього Кодексу передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурора, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимого Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Крім того, статтею 16 КПК України закріплені загальні принципи щодо недоторканості права власності, за вимогами яких, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України прямо передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Крім того, частиною 2 вищевказаної статті КПК України, визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, у випадку, передбаченому пунктом 1 вищезазначеної частини 2 статті 170 КПК України, арешт може бути накладено на арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в той час, як у випадках, передбачених пунктами 2-4 цієї частини статті арешт можливо накласти виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо існують відповідні підстави для застосування спеціальної конфіскації, конфіскації майна, а також наявності цивільного позову для відшкодування завданої шкоди.

Згідно до долучених до матеріалів клопотання копій договору купівлі-продажу від 20.07.2017р. за № 713 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером № 40914540 від 20.07.2017р., об`єкт нерухомого майна: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_38 , була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 , реєстраційним номер облікової картки платника податків: № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: № 01.

Однак, при вирішенні питання щодо накладення арешту на вищезазначене майно, слідчим суддею не було враховані вищезазначені обставини та фактично накладено арешт на нерухоме майно особи, у власності якої зазначене майно не перебувало.

Крім того, як зазначалось вище, арешт на вищезазначений об`єкт нерухомого майна було накладено ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді ОСОБА_4 ) від 20.02.2017р. з метою встановлення відомостей про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 000727 від 23.08.2016р., однак як встановлено з обставин цього кримінального провадження, досудове розслідування у ньому здійснюється за фактом зловживання службовими особами Дніпропетровської міської ради своїм службовим становищем під час укладання та виконання інвестиційного договору з реконструкції об`єкта житлового призначення по АДРЕСА_5 , за яким 20 % реконструйованої житлової площі повинно було бути надано у комунальну власність, в той час, як встановлено слідством фактично у комунальну власність перейшло лише 13 % такої площі, при цьому, жодних обставин щодо незаконного відчуження або заволодіння квартирами у цьому будинку під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження не розслідується та не встановлюється органом досудового розслідування, оскільки з обставин кримінального провадження не вбачається, а прокурором у судовому засіданні не доведено, що квартира АДРЕСА_1 була набута злочинним шляхом або містить ознаки кримінального правопорушення, або входить до частки житлової нерухомості, яка повинна бути передана до комунальної власності для виконання умов вищевказаного інвестиційного договору, який на даний час не оскаржується жодною заінтересованою особою, що не оспорювалося і представником прокуратури, а отже, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що належне ОСОБА_3 нерухоме майно, на яке було накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та не може бути само по собі використано, як доказ факту чи обставин, які підлягають встановленню під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, яке стосується інших обставин.
Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що на даний час вже перестали існувати підстави у зв`язку із якими приймалося рішення про накладення арешту на зазначене вище нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , та не містить ознак, визначених у ст. 98 КПК України, окрім цього, слідчий суддя враховує ті обставини, що ОСОБА_3 також не має у цьому кримінальному провадженні статусу підозрюваної чи обвинуваченої, а також третьої особи, яка набула зазначене майно безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 КК України, цивільний позов у кримінальному провадження не пред`являвся, у зв`язку із чим, клопотання останньої про скасування арешту підлягає задоволенню.

До того ж, суд вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на це слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання своєю власністю, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 107, 170-174, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту у кримінальному провадженні № 0000727 від 23.08.2016р. - задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді ОСОБА_4 ) від 20.02.2017р. по справі № 201/2632/17 (провадження № 1-кс/201/2016/2017) у вигляді заборони будь якому органу, фізичним чи юридичним особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо перереєстрації права власності та відчуження (передачі, переоформлення) нерухомого майна та майнових прав на вказане майно, а саме: житлову квартиру АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1