Справа № 152/526/17
В И Р О К
іменем України
14 червня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника органу пробації ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з початковою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого 07.12.2012 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців; 22.07.2016 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Олишкань Шолденештського району, Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_2 , молдованина, особи без громадянства, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення крадіжки, зокрема, 07.12.2012 року вироком Тиврівського районного суду Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжок, повторно скоїв умисні злочини, пов`язані з таємним викраденням чужого майна, а саме: 26.02.2016 року у вечірній час обвинувачений ОСОБА_4 вирішив скоїти крадіжку чужого майна у ОСОБА_7 , жительки АДРЕСА_2 . З цією метою обвинувачений ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов на територію домогосподарства, підійшов до приміщення літньої кухні, та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, відкривши металеву защіпку на вхідних дверях, проник у приміщення, звідки викрав два мішки зерна пшениці, вагою 100 кг. вартістю 3,5 грн. за 1 кг. на загальну суму 350 грн., яке в подальшому продав ОСОБА_8 . При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку потерпілій ОСОБА_7 на суму 350 грн.
Продовжуючи скоювати злочини, обвинувачений ОСОБА_4 за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_5 , маючи єдиний злочинний намір на вчинення крадіжки трьох мішків зерна пшениці та алюмінієвої каструлі у ОСОБА_7 , про продаж яких завчасно домовилися із ОСОБА_8 , у вечірній час 27.02.2016 року, будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли у домогосподарство ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши защіпку на вхідних дверях, проникли в приміщення літньої кухні, звідки викрали два мішки зерна пшениці вагою 103 кг. вартістю 3,5 грн. за один кілограм на суму 360,5 грн., яке продали ОСОБА_8 за домовленістю з останнім. Після чого, 28.02.2016 року, в нічний час, продовжуючи свій єдиний злочинний намір, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли у домогосподарство ОСОБА_7 , та, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши защіпку на вхідних дверях, проникли в приміщення літньої кухні, звідки викрали один мішок зерна пшениці вагою 50 кг. вартістю 3,5 грн. за один кілограм на суму 175 грн. та алюмінієву каструлю місткістю 40 літрів вартістю 100 грн., та усе викрадене продали ОСОБА_8 за домовленістю з останнім, викравши таким чином протягом 27.02.-28.02.2016 року три мішки зерна пшениці вагою 153 кг. на суму 535,5 грн. та 40-літрову алюмінієву каструлю вартістю 100 грн. При цьому, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли збитку ОСОБА_7 на суму 635,5 грн.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, «поза розумним сумнівом», що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.
Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачені, свідки сторони обвинувачення, щодо допиту яких заявлялися відповідні клопотання, досліджені документи, зібрані стороною обвинувачення.
Сторона захисту клопотань про виклик свідків захисту та приєднання і дослідження доказів, зібраних стороною захисту, не заявляла.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 17.03.2017 року, визнав частково. Факти вчинення злочинів обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував, проте заперечував щодо інкримінованої йому кваліфікуючої ознаки ст.185 КК України проникнення у інше приміщення. Суду показав, що приблизно 1 місяць у січні-лютому 2016 року проживав у ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 . 26.02.2016 року прийшов до ОСОБА_5 з пляшкою горілки, яку вони спільно розпили. Коли вони розпивали горілку, ОСОБА_5 повідомив, що має пшеницю в іншій хаті, яку можна продати і ще випити. Після розпивання спиртного ОСОБА_5 заснув. У вечірній час, приблизно до 23-24 години він пішов у будинок, про який йому сказав ОСОБА_5 , вважав, що той будинок належить сім`ї ОСОБА_5 , побачив там пшеницю, виніс по одному два мішки пшениці і мав намір продати ОСОБА_8 , з яким домовився про це, але не міг сам донести мішки. Потім попросив ОСОБА_9 , щоб останній на мотоблоці завіз йому два мішки з пшеницею до ОСОБА_8 , який також проживає в с. Юхимівка. ОСОБА_9 погодився. Коли він привіз зерно, то продав ОСОБА_8 за 200 грн., після чого пішов у нічний магазин, розміняв 200 грн. по 100 грн., з яких 100 грн. дав ОСОБА_9 . Отримавши 100 грн., ОСОБА_9 мотоблоком поїхав додому, а він купив спиртне і пішов до ОСОБА_5 .
При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 запевняв суд, що не розумів того, що зерно пшениці не належить ОСОБА_5 , бо воно знаходилося у старій хаті останнього, тому він не знав, що зерно крадене у ОСОБА_7 . Хто його викрав і заніс до старого будинку, яким користується сім`я ОСОБА_5 , йому не відомо.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що наступного дня 27.02.2016 року зранку і протягом дня він продовжував розпивати спиртні напої із ОСОБА_5 , який повідомив, що має пшеницю, яку можна продати, але спершу йому треба подивитися, чи вона ще там є. ОСОБА_5 пішов кудись, а потім повернувся і повідомив, що пшениця є, а також є алюмінієва каструля, яку теж можна продати. Вони пішли до ОСОБА_8 і домовилися, що продадуть йому три мішки пшениці та алюмінієву каструлю. Взяли в ОСОБА_8 велосипед, щоб привезти зерно. Разом із ОСОБА_5 у вечірній час 27.02.2016 року вони прийшли до домогосподарства ОСОБА_7 . ОСОБА_5 пішов на територію домогосподарства, а він залишився на вулиці біля велосипеда. Він побачив, що ОСОБА_5 виніс два мішки зерна пшениці до дороги, але як він вважає, не з приміщення літньої кухні, а поза нього. Мішки з пшеницею вони завезли до ОСОБА_8 , але так як велосипед не їхав, то вони його тручали разом із повантаженими мішками. Коли вони привезли зерно у двох мішках, то ОСОБА_8 за це дав їм 100- чи 200 грн. Отримавши гроші, він та ОСОБА_5 пішли в нічний магазин в с. Юхимівка, де купили пиво, цигарки, повернулися додому до ОСОБА_5 , де випили пиво. Після цього, так як він та ОСОБА_5 домовилися із ОСОБА_8 про продаж трьох мішків пшениці та алюмінієвої каструлі, а продали тільки два мішки пшениці, то вирішили довести свій умисел та дії до кінця, тому у нічний час 28.02.2016 року вони спільно пішли до домогосподарства ОСОБА_7 . Він залишився на вулиці, а ОСОБА_5 пішов у літню кухню, звідки виніс неповний мішок пшениці, а потім повернувся і ще виніс алюмінієву каструлю. Пшеницю до ОСОБА_8 ніс він, а каструлю ОСОБА_5 . За зерно ОСОБА_8 дав 1 літр горілки, а за каструлю 90-100 грн. Коли він спільно із ОСОБА_5 прийшов до домогосподарства ОСОБА_7 , то розумів, що зерно і каструля не належать останньому, що ними вчинюється крадіжка чужого майна. Проте, в літню кухню ОСОБА_7 він не проникав, а знаходився на вулиці, тоді як в приміщення кухні проникав ОСОБА_5 , тому вважає, що у його діях не має такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення. Також, ні він, ні ОСОБА_5 не повідомляли ОСОБА_8 про те, що зерно пшениці і каструля крадені, а пояснили, що зерно заробили, а каструля належить ОСОБА_5 . Він запевняє суд, що не вчинятиме злочинів у подальшому, у зв`язку із чим просить його суворо не карати. Збитки, заподіяні злочином, він потерпілій ОСОБА_7 не відшкодував.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 17.03.2017 року, визнав частково. Факт вчинення продовжуваного злочину обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував, проте заперечував щодо кількості викрадених у ОСОБА_7 мішків з пшеницею. Суду показав, що проживає по сусідству із ОСОБА_7 , тому восени 2015 року допомагав останній вивантажити з машини пшеницю, яка була в мішках і яку, як він зрозумів, ОСОБА_7 отримала за оренду земельних паїв. Пшениці було багато, так як тільки він сам заніс приблизно 10 мішків з пшеницею в літню кухню, а допомагали носити мішки з пшеницею і інші чоловіки. Тому він знав, що в літній кухні домогосподарства ОСОБА_7 є пшениця, і при цьому, кухня не була закрита на замок. Приблизно півтора місяця у січні-лютому 2016 року в нього проживав його знайомий ОСОБА_4 , якого він повідомив про те, що у літній кухні домогосподарства ОСОБА_7 знаходиться пшениця. Також він повідомив, що ОСОБА_7 немає, бо остання перебуває у лікарні, тому можна викрасти пшеницю і продати. Він та ОСОБА_4 27.02.2016 року пішли до ОСОБА_8 і запропонували купити в них три мішки пшениці та алюмінієву каструлю, яку він також бачив у літній кухні ОСОБА_7 . ОСОБА_8 повідомив, що купить у них три мішки пшениці та каструлю. Так як він та ОСОБА_4 були в стані алкогольного сп`яніння, то попросили у ОСОБА_8 велосипед, щоб перевезти пшеницю, на що останній погодився і дав велосипед, який, проте, не їхав, тому вони його котили. Коли ввечері 27.02.2016 року він та ОСОБА_4 прийшли до домогосподарства ОСОБА_7 , то зайшли в літню кухню і винесли по одному два мішки з пшеницею та відвезли ОСОБА_8 , за що останній дав їм 100 грн., на які вони придбали самогону і пішли додому, де випили. Після цього вночі, тобто вже 28.02.2016 року, знаючи, що пообіцяли ОСОБА_8 продати три мішки зерна і каструлю, він та ОСОБА_4 , продовжуючи свій намір, пішли в домогосподарство ОСОБА_7 , де з літньої кухні винесли каструлю, яку віднесли до ОСОБА_8 . Він ніс каструлю, яку продав ОСОБА_8 за 100 грн. Крім того, ОСОБА_8 дав їм із ОСОБА_4 пляшку горілки. Горілку він та ОСОБА_4 розпили в нього вдома, а на 100 грн. також придбали спиртного і розпили. Так як перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, то не пам`ятає, щоб він чи ОСОБА_4 виносили з приміщення літньої кухні ОСОБА_7 ще один мішок із зерном пшениці.
Також, обвинувачений ОСОБА_5 запевняє суд, що виправив свою поведінку і не вчинятиме злочинів у подальшому, у зв`язку із чим просить його суворо не карати. Збитки, заподіяні злочином, він потерпілій ОСОБА_7 не відшкодував, але має намір в майбутньому відшкодувати.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 повідомив суду, що йому нічого не відомо про те, що ОСОБА_4 26.02.2016 року самостійно викрав у ОСОБА_7 два мішки пшениці з літньої кухні та продав ОСОБА_8 , оскільки він того дня розпивав з ОСОБА_4 спиртні напої, був дуже п`яний, тому ввечері та вночі спав. Про те, що у ОСОБА_7 є пшениця у приміщенні літньої кухні, він ОСОБА_4 під час розпивання спиртного розповідав.
Також, обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що заперечує той факт, що викрадав раніше два мішки пшениці у ОСОБА_7 та заховав у старому нежилому будинку, який знаходиться недалеко від домогосподарства ОСОБА_7 і яким користується його сім`я. У його старому будинку ніколи пшениці не було. У зв`язку із цим він заперечує проти показань обвинуваченого ОСОБА_4 , який вказує на те, що станом на 26.02.2016 року у його старому будинку було два мішки з пшеницею.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 показав, що заперечує щодо показань обвинуваченого ОСОБА_4 , що мішки з пшеницею викрав сам і залишив за приміщенням літньої кухні, оскільки він та ОСОБА_4 прийшли безпосередньо до домогосподарства ОСОБА_7 і в літню кухню заходили обоє, коли викрали два мішки зерна пшениці. Коли ж вони повернулися пізніше за каструлею, то він в приміщення літньої кухні зайшов сам, а ОСОБА_4 чекав на нього на вулиці.
Винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів підтверджується наступними доказами:
- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка 03.05.2017 року під час судового розгляду показала, що проживає в АДРЕСА_3 . Восени 2015 року вона отримала зерно пшениці в рахунок оплати за оренду двох земельних паїв. Пшениці було 27 мішків, тому її родичі та сусіди допомагали розвантажувати і складати мішки з пшеницею в літню кухню. ОСОБА_5 також допомагав розвантажувати мішки з пшеницею і складати в літню кухню. Частину зерна пшениці вона використала та продала, а сім мішків залишилося зберігатися в літній кухні, двері якої на замок не закривала, а лише прикривала на защіпку. На початку 2016 року вона перебувала на лікуванні в м. Вінниці протягом трьох місяців, а за її домогосподарством наглядав двоюрідний брат ОСОБА_10 . В лютому 2016 року їй зателефонував ОСОБА_10 і повідомив, що викрадено пшеницю з літньої кухні її домогосподарства, у зв`язку із чим він звернувся в поліцію. Коли вона приїхала додому, то в літній кухні виявилося півтора мішки пшениці із семи, які там зберігалися. На теперішній час їй відомо, що пшеницю викрали ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які викрадене їй не повернули, при цьому ОСОБА_5 обіцяв повернути викрадену пшеницю. Також, потерпіла ОСОБА_7 показала, що вона була присутня вдома, коли проводився слідчий експеримент із обвинуваченим ОСОБА_4 , котрий показував, як виносив два мішки з зерном пшениці із приміщення літньої кухні її домогосподарства;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , який суду показав, що в лютому 2016 року, у вечірній час він перебував у своєї бабусі ОСОБА_11 в АДРЕСА_2 . До нього підійшов ОСОБА_4 , який на той час проживав у бабусі та діда, і попросив завезти мотоблоком зерно до ОСОБА_8 , що живе неподалік, а також повідомив, що заплатить за це. Він погодився, вигнав мотоблок, що належить його батькові, із подвір`я батькового домогосподарства, так як проживає навпроти, і очікував на ОСОБА_4 . Через кілька хвилин ОСОБА_4 виніс на дорогу, що знаходиться між його будинком і старим і нежилим будинком потерпілої ОСОБА_7 два мішки із зерном пшениці. При цьому ОСОБА_4 виніс мішки з проміжку території, що знаходиться між будинком потерпілої і будинком його бабусі, але він бачив, що ОСОБА_4 йшов навскіс від літньої кухні ОСОБА_7 . Щоб ОСОБА_4 заходив у старий будинок бабусі ОСОБА_11 , він не бачив. Також, він не бачив, чи заходив ОСОБА_4 у будинок або у літню кухню ОСОБА_7 . Він тільки бачив те, що ОСОБА_4 , коли ніс два мішки з зерном, то ішов від приміщення літньої кухні ОСОБА_7 . ОСОБА_4 сам приніс два мішки з зерном, сам повантажив на причіп мотоблока. Ці два мішки з зерном пшениці він завіз на прохання ОСОБА_4 до ОСОБА_8 . Це зайняло приблизно дві хвилини. Після цього він підвіз ОСОБА_4 до магазину, де останній розміняв 200 грн. і дав йому 100 грн.;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду показав, що був присутнім у якості свідка під час проведення слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_5 в лютому 2017 року. Слідчий експеримент проводився у домогосподарстві ОСОБА_7 . Крім нього був присутній ще один свідок ОСОБА_13 . Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_5 добровільно показував у приміщенні літньої кухні домогосподарства ОСОБА_7 , де знаходилися мішки з пшеницею, які він викрав у лютому 2016 року і відніс на продаж до ОСОБА_8 . Він пам`ятає, що ОСОБА_5 вказував на те, що крадіжку зерна пшениці вчиняв із ОСОБА_4 . Спочатку вони викрали два мішки з пшеницею, винесли ці мішки до його старого будинку, потім на вулицю і повантажили на велосипеда та відвезли до ОСОБА_8 . Також, він пам`ятає, що ОСОБА_5 під час слідчого експерименту вказував на те, що пізніше він та ОСОБА_4 повернулися до домогосподарства ОСОБА_7 і він виніс із приміщення кухні алюмінієву каструлю, яку також продали ОСОБА_8 ;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який суду показав, що був присутнім під час проведення слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_4 28.02.2017 року. Слідчий експеримент проводився у домогосподарстві ОСОБА_7 в АДРЕСА_3 . Крім нього при проведенні слідчого експерименту був присутній ще один свідок ОСОБА_15 , яка на теперішній час перебуває на заробітках за кордоном, а також була присутня потерпіла ОСОБА_7 . Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_4 добровільно показував, як зайшов в лютому 2016 року у приміщення літньої кухні ОСОБА_7 , взяв два мішки зерна пшениці, переніс ближче до нежилого будинку, який належить сім`ї ОСОБА_5 , а звідти повантажив на мотоблок і завіз до ОСОБА_8 , якому продав, а кошти витратив. Також, під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_4 повідомляв, що ще спільно із ОСОБА_5 вони викрали з приміщення літньої кухні ОСОБА_7 три мішки із зерном пшениці і алюмінієву каструлю. Ці три мішки з пшеницею і алюмінієву каструлю, як повідомив ОСОБА_4 , вони також продали ОСОБА_8 ;
- показаннями свідка ОСОБА_8 , який суду показав, що до нього 26 лютого 2016 року прийшли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які спитали, чи не треба йому пшениці. Так як утримує худобу, то йому потрібно було зерно, тому він погодився придбати у них пшеницю. При цьому, він з`ясував у ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , чиє це зерно, яке вони йому продадуть. Обвинувачені повідомили, що зерно належить ОСОБА_5 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запропонували купити у них п`ять мішків із зерном пшениці і алюмінієву каструлю. Він погодився, за ціну вони домовилися. Крім того, він, на прохання ОСОБА_5 дав свій велосипед, щоб перевезти мішки з зерном. Також, він повідомив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , щоб мішки із зерном складали в сараї. Ввечері 26.02.2016 року ОСОБА_4 на мотоблоці із неповнолітнім хлопцем, прізвища якого він не знає, привіз два мішки пшениці, за що він заплатив 200 грн. Він вважає, що кошти в сумі 200 грн. він давав неповнолітньому хлопцеві. Також, наступного дня ввечері ОСОБА_4 з ОСОБА_5 привезли ще два мішки пшениці. При цьому, ОСОБА_5 тримав мішок з пшеницею на плечах, а ОСОБА_4 на велосипеді. За пшеницю він їм заплатив 200 грн. Пізніше, вже вночі, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 принесли алюмінієву каструлю, за що він дав 150 грн. і пляшку горілки. З будинку він вже не виходив, тому не бачив, чи принесли обвинувачені ще один мішок пшениці, так як раніше він їм вказав, де поставити мішки з пшеницею. Так як у сараї знаходилася ще його пшениця в мішках, то він не може стверджувати, що разом із каструлею обвинувачені принесли йому ще неповний мішок пшениці;
- заявою ОСОБА_10 від 03.03.2016 року про вчинення крадіжки зерна пшениці у кількості двох мішків із приміщення літньої кухні домогосподарства його сестри ОСОБА_7 (а.с.73);
- даними, що містяться в рапорті чергового ЧЧ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 03.03.2016 року, про надходження заяви ОСОБА_10 про крадіжку пшениці невідомою особою із приміщення літньої кухні домогосподарства його сестри, за яким він приглядає (а.с.72);
- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_10 від 04.04.2016 року про крадіжку алюмінієвої каструлі з приміщення літньої кухні домогосподарства по АДРЕСА_3 (а.с.92);
- протоколом прийняття заяви від 05.04.2016 року від ОСОБА_10 про крадіжку в лютому 2016 року двох мішків пшениці з приміщення літньої кухні домогосподарства його сестри ОСОБА_7 (а.с.100);
- даними, що містяться в рапорті чергового ЧЧ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 05.04.2016 року, про надходження заяви ОСОБА_10 про крадіжку шести мішків із пшеницею невідомою особою із приміщення літньої кухні домогосподарства його сестри ОСОБА_7 , за яким він приглядає (а.с.99);
- відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 06.03.2016 року, з яких вбачається, що місцем події є домогосподарство в АДРЕСА_3 . На території домогосподарства розміщується житловий будинок та літня кухня, вхід до якої здійснюється через одностулкові двері. В приміщенні літньої кухні знаходиться металева плита, на якій знаходилося два мішки із зерном пшениці (а.с.75-79);
- заявою ОСОБА_8 про те, що він надає добровільну згоду працівникам поліції на огляд велосипеда «Україна» (а.с.80);
- відомостями, які містяться в протоколі огляду речі від 05.03.2016 року, з яких вбачається, що предметом огляду є велосипед «Україна», який має саморобний багажник. Велосипед має механічні несправності, зокрема, відсутній ланцюг, який приводить його в рух (а.с.82), з фототаблицею (а.с.81);
- постановою від 05.03.2016 року про визнання речовим доказом велосипеда, належного ОСОБА_8 , приєднання його до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу та передачу на відповідальне зберігання ОСОБА_8 (а.с.83);
- розпискою ОСОБА_8 про те, що він отримав від працівників поліції велосипед, на якому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 привезли йому два мішки зерна пшениці, та зобов`язується зберігати його до вирішення справи в суді (а.с.84);
- відомостями, які містяться в протоколі огляду речі від 05.03.2016 року, з яких вбачається, що предметом огляду є два поліетиленові мішки білого кольору, заповнені зерном пшениці, загальною вагою 103 кг., які добровільно видав ОСОБА_8 , пояснивши, що ці мішки з пшеницею йому привезли ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.86);
- розпискою ОСОБА_8 , про те, що він зобов`язується зберігати зерно пшениці вагою приблизно 100 кг. в двох мішках, які йому принесли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.89);
- заявою ОСОБА_8 , який 07.04.2016 року надав добровільну згоду на огляд алюмінієвої каструлі, яку йому продали ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.94);
- відомостями, що містяться в протоколі огляду речі від 07.04.2016 року, з яких вбачається, що предметом огляду є алюмінієва каструля ємкістю 40 літрів, яку, як пояснив ОСОБА_8 , йому продали ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.95);
- розпискою ОСОБА_8 про те, що він зобов`язується зберігати алюмінієву каструлю ємкістю 40 літрів до вирішення справи в суді (а.с.96);
- постановою від 07.04.2016 року про визнання речовим доказом алюмінієвої каструлі ємкістю 40 літрів, приєднання її до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу та передачу на відповідальне зберігання ОСОБА_8 (а.с.97);
- довідкою ПСК «Шаргородський ринок» від 22.12.2016 року про те, що вага одного мішка пшениці становить 50 кг. (а.с.102);
- довідкою ПСК «Шаргородський ринок» від 22.12.2016 року про те, що вартість одного кілограма пшениці становить 3,5 грн. (а.с.103);
- довідкою ПСК «Шаргородський ринок» від 22.12.2016 року про те, що станом на лютий 2016 року вартість алюмінієвої каструлі ємкістю 40 літрів становить 100 грн.;
- заявою потерпілої ОСОБА_7 від 22.12.2016 року про те, що вона відмовляється від проведення товарознавчої експертизи і погоджується із довідками вартості ПСК «Шаргородський ринок» щодо викраденого в неї майна (а.с.105);
- заявою обвинуваченого ОСОБА_4 від 05.01.2017 року про те, що він відмовляється від проведення товарознавчої експертизи і погоджується із вартістю викраденого ним майна, що вказана в довідках ПСК «Шаргородський ринок» (а.с.106);
- заявою обвинуваченого ОСОБА_5 від 23.12.2016 року про те, що він відмовляється від проведення товарознавчої експертизи і погоджується із вартістю викраденого ним майна, що вказана в довідках ПСК «Шаргородський ринок» (а.с.107);
- заявою потерпілої ОСОБА_7 від 25.02.2017 року про дозвіл на проведення в її домогосподарстві в АДРЕСА_3 , слідчого експерименту (а.с.109);
- відомостями, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 25.02.2017 року з фототаблицею, відповідно до яких слідчий експеримент проведено з метою перевірки і уточнення відомостей шляхом відтворення дій та обстановки події злочину, а саме: перевірки і уточнення показань ОСОБА_5 по факту крадіжки 27-28.02.2016 року спільно з ОСОБА_4 трьох мішків зерна пшениці та алюмінієвої каструлі з приміщення літньої кухні домогосподарства ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 . При цьому, вбачається, що ОСОБА_5 добровільно приймав участь у слідчому експерименті та показав свої дії і відтворив обстановку події, вказав на місце, де в літній кухні він та ОСОБА_4 виявили і викрали спершу два мішки пшениці, а потім один мішок пшениці та алюмінієву каструлю місткістю 40 літрів, які відвезли і продали ОСОБА_8 (а.с.110-111);
- заявою потерпілої ОСОБА_7 від 28.02.2017 року про дозвіл на проведення в її домогосподарстві в АДРЕСА_3 , слідчого експерименту (а.с.112);
- відомостями, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 28.02.2017 року з фототаблицею, відповідно до яких слідчий експеримент проведено з метою перевірки і уточнення відомостей шляхом відтворення дій та обстановки події злочину, а саме: перевірки і уточнення показань ОСОБА_4 по фактах крадіжки 26.02.2016 року ним самим двох мішків зерна пшениці з приміщення літньої кухні домогосподарства ОСОБА_7 та 27-28.02.2016 року спільно з ОСОБА_5 трьох мішків зерна пшениці та алюмінієвої каструлі з приміщення літньої кухні домогосподарства ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 . При цьому, вбачається, що ОСОБА_4 добровільно приймав участь у слідчому експерименті та показав свої дії і відтворив обстановку події, вказав на місце, де в літній кухні він виявив і викрав два мішки зерна пшениці, яке продав ОСОБА_8 , а також разом із ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою виявили і викрали спершу два мішки пшениці, а потім один мішок пшениці та алюмінієву каструлю місткістю 40 літрів, які відвезли і продали ОСОБА_8 (а.с.113-116);
- постановою від 23.12.2016 року про об`єднання матеріалів досудових розслідувань (а.с.101);
- заявою потерпілої ОСОБА_7 від 29.05.2017 року про те, що вона не має претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Просить обвинувачених суворо не карати та подальший судовий розгляд проводити у її відсутності (а.с.174).
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 17.03.2017 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили злочини, передбачені ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб, а обвинувачений ОСОБА_4 також ще і повторно, а саме: будучи раніше судимим за вчинення крадіжки, зокрема, 07.12.2012 року вироком Тиврівського районного суду Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжок, обвинувачений ОСОБА_4 повторно скоїв умисні злочини, пов`язані з таємним викраденням чужого майна, а саме: 26.02.2016 року у вечірній час обвинувачений ОСОБА_4 вирішив скоїти крадіжку чужого майна у ОСОБА_7 , жительки АДРЕСА_2 . З цією метою обвинувачений ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов на територію домогосподарства, підійшов до приміщення літньої кухні, та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, відкривши металеву защіпку на вхідних дверях, проник у приміщення, звідки викрав два мішки зерна пшениці, вагою 100 кг. вартістю 3,5 грн. за 1 кг. на загальну суму 350 грн., яке в подальшому продав ОСОБА_8 . При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку потерпілій ОСОБА_7 на суму 350 грн.
Продовжуючи скоювати злочини, обвинувачений ОСОБА_4 за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_5 , маючи єдиний злочинний намір на вчинення крадіжки трьох мішків зерна пшениці та алюмінієвої каструлі у ОСОБА_7 , про продаж яких завчасно домовилися із ОСОБА_8 , у вечірній час 27.02.2016 року, будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли у домогосподарство ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши защіпку на вхідних дверях, проникли в приміщення літньої кухні, звідки викрали два мішки зерна пшениці вагою 103 кг. вартістю 3,5 грн. за один кілограм на суму 360,5 грн., яке продали ОСОБА_8 за домовленістю з останнім. Після чого, 28.02.2016 року, в нічний час, продовжуючи свій єдиний злочинний намір, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли у домогосподарство ОСОБА_7 , та, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши защіпку на вхідних дверях, проникли в приміщення літньої кухні, звідки викрали один мішок зерна пшениці вагою 50 кг. вартістю 3,5 грн. за один кілограм на суму 175 грн. та алюмінієву каструлю місткістю 40 літрів вартістю 100 грн., та усе викрадене продали ОСОБА_8 за домовленістю з останнім, викравши таким чином протягом 27.02.-28.02.2016 року три мішки зерна пшениці вагою 153 кг. на суму 535,5 грн. та 40-літрову алюмінієву каструлю вартістю 100 грн. При цьому, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли збитку ОСОБА_7 на суму 635,5 грн.
При цьому, суд вважає безпідставними ствердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не проникав у приміщення літньої кухні ОСОБА_7 і інкримінована йому кваліфікуюча ознака статті 185 КК проникнення у інше приміщення є зайвою, оскільки вказані ствердження спростовуються безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема: безпосередньо отриманими відомостями у викривальних щодо обвинуваченого ОСОБА_4 показаннях обвинуваченого ОСОБА_5 та відомостями у показаннях свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ; даними безпосередньо досліджених документів протоколів слідчих експериментів від 28.02.2017 року з участю обвинуваченого ОСОБА_4 та від 25.02.2017 року з участю ОСОБА_5 , постанов про визнання предметів речовими доказами.
Також, суд вважає помилковими ствердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що 28.02.2016 року, продовжуючи злочинний умисел на вчинення крадіжки з приміщення літньої кухні ОСОБА_7 , розпочатий 27.02.2016 року, він та ОСОБА_4 викрали і продали ОСОБА_8 тільки алюмінієву каструлю місткістю 40 літрів, яку він особисто ніс до ОСОБА_8 , оскільки вказані ствердження спростовуються безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема: безпосередньо отриманими відомостями у викривальних щодо обвинуваченого ОСОБА_5 показаннях обвинуваченого ОСОБА_4 та відомостями у показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_8 ; даними безпосередньо досліджених документів протоколів слідчих експериментів від 25.02.2017 року з участю обвинуваченого ОСОБА_5 та від 28.02.2017 року з участю обвинуваченого ОСОБА_4 , постанов про визнання предметів речовими доказами.
Вказані вище докази, безпосередньо досліджені під час судового розгляду, є належними, так як підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та допустимими, так як отримані в порядку, встановленому КПК України, є послідовними, переконливими для суду у своїй сукупності і не викликають сумнівів у їх достовірності.
При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо обставин вчинення крадіжок зерна пшениці та алюмінієвої каструлі з приміщення літньої кухні домогосподарства потерпілої ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 .
Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не заперечували.
Тому суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, відповідно до вимог ст.17 КПК України, доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки двох мішків зерна пшениці з приміщення літньої кухні домогосподарства ОСОБА_7 26.02.2016 року у вечірній час повторно та з проникненням у інше приміщення, а також обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні продовжуваного злочину 27-28.02.2016 року у вечірній та нічний час за попередньою змовою між собою, шляхом проникнення у приміщення літньої кухні домогосподарства ОСОБА_7 крадіжки трьох мішків зерна пшениці та алюмінієвої каструлі, при цьому обвинуваченим ОСОБА_4 повторно.
Отже, обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повинні нести кримінальну відповідальність за вчинені злочини за ч.3 ст.185 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 вчинив крадіжки майна у ОСОБА_7 26.02.2016 року, та продовжуваний злочин 27.02.-28.02.2016 року, маючи незняту та не погашену в передбаченому законом порядку судимість за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.12.2012 року, яким його було засуджено за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців (а.с.118, 193-194).
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочини повторно.
Також, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд виходить, зокрема, із того, що, відповідно до ч.2 ст.32 КК України, повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного злочину, який складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких від повторності злочинів необхідно відрізняти продовжуваний злочин, який відповідно до частини другої статті 32 КК складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром. Об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру. Такі діяння не утворюють повторності, оскільки кожне з них стає елементом одиничного (єдиного) злочину і окремим (самостійним) злочином щодо будь-якого іншого з цих діянь бути не може, а при повторності тотожних злочинів кожен із них має свою суб`єктивну сторону, зокрема, самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину. Якщо склад злочину, визнаного продовжуваним, передбачає певні кількісні показники, які впливають на його кваліфікацію (розмір викраденого майна, розмір заподіяної шкоди тощо), то при його кваліфікації враховується загальна сума таких показників, пов`язаних з кожним із вчинених особою діянь, що утворюють продовжуваний злочин, і при визначенні їх розміру необхідно виходити з кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вирахуваних за кожен період вчинення продовжуваного злочину окремо.
Відповідно до ч.1 ст.33 КК України, сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Крім того, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до яких неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин.
Тобто, продовжуваний злочин крадіжка чужого майна у ОСОБА_7 , що мала місце в вечірній час 27.02.2016 року та нічний час 28.02.2016 року, не мають для ОСОБА_5 такої кваліфікуючої ознаки, як повторність.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочини, що передбачені ч.3 ст.185 КК України, є тяжкими злочинами.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд враховує, що злочини ними вчинено, будучи в стані алкогольного сп`яніння, що є, відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання.
При цьому, суд вважає, що відсутня така пом`якшуюча покарання обставина, як щире каяття обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка зазначена в обвинувальному акті.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, тому судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах та обвинувачений ОСОБА_5 в судових дебатах і в останньому слові запевняли суд, що розкаюються у скоєному.
Згідно із п.1 ч.1 ст.66 КК України, щире каяття може бути визнане судом обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявлення жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїх дій судом не встановлено.
Суд, при цьому, також враховує поведінку і відношення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до скоєних тяжких злочинів, при тому, що останні вину визнали частково, давали визнавальні показання частково та вибірково, на деякі питання взагалі не давали відповіді, посилаючись на те, що не пам`ятають окремих обставин вчинення злочинів через стан алкогольного сп`яніння, разом з тим, про інші, незначні для справи обставини подій, наприклад про те, скільки грошей щоразу отримали за продаж ОСОБА_8 пшениці та алюмінієвої каструлі, скільки разів і в якому розмірі ОСОБА_8 надавав їм горілку, розповідали в подробицях, що на думку суду, свідчить про відсутність у обвинувачених щирого каяття у скоєнні злочинів.
ОСОБА_4 негативно характеризується за місцем проживання в с. Юхимівка Шаргородського району (а.с.192).
Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає часткове сприяння розкриттю злочинів, яке полягає у прийнятті участі у слідчому експерименті.
Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , з врахуванням особи ОСОБА_4 , а саме: що він вчинив злочини, маючи незняту і непогашену судимість за вчинення крадіжки, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_7 , яка просить суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі.
Крім того, покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити за правилами, встановленими ч.4 ст.70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України 26.02.2016 року та продовжуваний злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України 27.02.2016-28.02.2016 року до постановлення попереднього вироку Тиврівського районного суду від 22.07.2016 року.
При цьому, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами).
Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовується у випадку самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції… За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Таким чином, не призначається покарання за кожен вчинений ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.3 ст.185 КК України, виходячи з роз`яснень ВСУ.
Також, відповідно до роз`яснень, що містяться в абз.1 п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), при вирішенні питання про те, який з передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен врахувати крім даних про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу (ч.1 ст.63 КК України).
Призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі за вчинені ним злочини, передбачені ч.3 ст.185 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, справедливим, достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права і особі обвинуваченого, який, маючи незняту та непогашену судимість за вчинення крадіжок, вчинив два нових умисних корисливих злочини, пов`язаних із таємним викраденням чужого майна, що свідчить про суспільну небезпечність особи обвинуваченого ОСОБА_4 та небажання останнього стати на шлях виправлення.
ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.191), до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.125). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, якою передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
На диспансерному обліку у лікаря-нарколога ОСОБА_5 не перебуває (а.с.190).
Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є вчинення ним злочину, будучи в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 27.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив умисний тяжкий злочин, але щиро покаявся; обвинувачений не має власного житла, проживає без реєстрації в будинку співмешканки ОСОБА_11 в с. Юхимівка, не працює, займається веденням домашнього господарства, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває. Також, обвинувачений заперечує можливість вчинення злочинів у подальшому. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді старшого інспектора Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_6 , виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення його волі (а.с.55-57).
З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і особи ОСОБА_5 , соціально-психологічної характеристики обвинуваченого представником органу пробації, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_7 , яка просить обвинуваченого ОСОБА_5 суворо не карати, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ч.1 ст.76 КК України.
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід вираховувати з моменту затримання, тобто з 19.09.2016 року (а.с.152).
При цьому, в строк покарання слід зарахувати строк перебування ОСОБА_4 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.07.2016 року, в установі попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій та участі у судовому розгляді кримінального провадження, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, якою передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, підпунктом «ґ» ч.5 цієї статті КК встановлено, що у строк попереднього ув`язнення включається строк, в тому числі перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді.
На підставі ухвали Тиврівського районного суду від 07.02.2017 року (а.с.15) обвинувачений ОСОБА_4 з 20.02.2017 року переведений із Стрижавської виправної колонії №81 до СІЗО ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» (а.с.152), де залишений, відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 21.04.2017 року (а.с.40-42) до завершення здійснення щодо нього судового розгляду у цьому кримінальному провадженні.
Таким чином, в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати перебування його в умовах попереднього ув`язнення в СІЗО ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» в межах цього кримінального провадження з 20.02.2017 року по 14.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 230 (двісті тридцять) днів: 115 днів х 2= 230 днів (з розрахунку, що строк попереднього ув`язнення становить на 14.06.2017 року 115 днів, починаючи з 20.02.2017 року по 14.06.2017 року включно).
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Алюмінієву каструлю, два мішки з зерном пшениці загальною вагою 103 кг., що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.85, 97) і знаходяться на зберіганні в ОСОБА_8 до вирішення кримінальної справи (а.с.84, 96) слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_7 , велосипед «Україна», що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження і знаходиться на зберіганні в ОСОБА_8 до вирішення кримінальної справи (а.с.83, 84), слід повернути законному володільцю ОСОБА_8 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою засудити до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.07.2016 року, остаточно призначити до відбування ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вираховувати з моменту затримання з 19.09.2016 року.
Зарахувати, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 перебування його в установі попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій та для участі в судовому розгляді з 20.02.2017 року по 14.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 230 (двісті тридцять) днів (115 днів х2= 230 днів).
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою засудити до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки три місяці.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не застосовувати.
Речові докази: алюмінієву каструлю, два мішки з зерном пшениці загальною вагою 103 кг. повернути володільцю ОСОБА_7 , велосипед «Україна» повернути володільцю ОСОБА_8 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою ОСОБА_4 , строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1