АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/885/17 Справа № 205/4/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001134 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 більш суворе покарання з застосуванням додаткової санкції у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 грн. задовольнити у повному обсязі.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного йому основного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 703 грн. 68 коп. витрат на проведення судової автотехнічної експертизи №5/10.1-1143 від 15.12.2016 року.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 7500 грн. моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 640 грн. судових витрат на сплату судового збору.

ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, 03 грудня 2016 року близько 15 год. 45 хв., керуючи автомобілем «Peugeot Boxer», д.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Набережній Заводській на території Новокодацького району м. Дніпро з боку Кайдацького мосту в напрямку вул. Павлова, де, втративши керування, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення біля електропори №334 з автомобілем ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово медичної експертизи мають середній ступень тяжкості.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що з оскаржуваним вироком суду першої інстанції він не згоден у зв`язку з його м`якістю в частині стягнення з обвинуваченого на його користь 7500 грн. у відшкодуванням моральної шкоди.

Крім того вказує, що цей вирок є необґрунтованим, незаконним та винесеним в порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги, що його моральна шкода виражена у фізичній болі, яку він був змушений переносити через протиправні дії обвинуваченого, наявність якої підтверджується висновком судово медичної експертизи №4485 від 05.12.2016 року, згідно якому він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

На думку потерпілого, судом не взято до уваги і те, що він наполягав на більш суворій мірі покарання з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не враховано і те, що обвинувачений не відшкодував добровільно завданого збитку та не усунув заподіяної шкоди.

Крім того вказує, що з висновком суду щодо встановлення моральної шкоди в сумі 7500 грн. він категорично не згоден, оскільки крім заподіяних тілесних ушкоджень його автомобіль також не відремонтовано, в результаті чого він залишився без транспортного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача; потерпілого та його представника, які апеляційну скаргу підтримали, втім не наполягали на призначенні обвинуваченому більш суворого покарання, зазначивши про необхідність збільшення розміру відшкодування моральної шкоди; прокурора, який апеляційну скаргу підтримав частково, в частині збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, а щодо призначеного покарання зазначив, що воно відповідає вимогам закону, є справедливим та достатнім; обвинуваченого та його представника, що проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її безпідставність; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, винності обвинуваченого та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги потерпілого щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів не знаходить їх достатньо переконливими та погоджується з законністю, обґрунтованістю та справедливістю вироку суду у цій частині.

Так, при визначенні виду та розміру покарання суд першої інстанції, ґрунтуючись на положеннях ст. 65 КК України, врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості та має неумисний характер; обставини, що пом`якшують покарання, якими суд визнав повне визнання вини обвинуваченим та щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Взявши до уваги ці обставини у сукупності та врахувавши думку потерпілого і прокурора, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання, найбільш суворе за видом з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, - обмеження волі, - втім у мінімальному розмірі, та без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Також суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування ним покарання та звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, обґрунтованість якого потерпілим в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апелянта щодо м`якості цього покарання не можуть бути прийняті до уваги виходячи з вищенаведеного, а також приймаючи до уваги, що сам потерпілий та його представник у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції на посиленні призначеного обвинуваченому покарання не наполягали.
Разом з тим, доводи апелянта щодо неправильного визначення судом розміру відшкодування заподіяної йому моральної шкоди заслуговують на увагу.

Так, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку, належним чином встановивши фактичні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, правильно встановивши правову природу цивільно-правових відносин, що з них випливають, та визначивши норми цивільного законодавства, що їх регулюють, - ст. ст. 23, 1167 ЦК України, - у той же час надав невірну оцінку обсягу заподіяної потерпілому моральної шкоди, що потягло неправильне визначення розміру відшкодування, яке підлягає присудженню на користь останнього.

Як вбачається з фактичних обставин справи, у межах вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у виді закритого уламкового перелому правого наколінника зі зміщенням уламків, що зумовили тривалий розлад здоров`я тривалістю понад 21 день. Тим самим йому було заподіяно моральну шкоду у виді фізичного болю від отриманої травми, незручностей, пов`язаних з тривалим обмеженням у пересуванні, пошкодженням та неможливістю експлуатації належного йому автомобіля, тривалим порушенням звичного для нього способу життя.

Також приймається до уваги позиція самого обвинуваченого, який за очевидної обґрунтованості вимог потерпілого у цій частині, від добровільного відшкодування заподіяної моральної шкоди у будь-якій частині утримався, а його пропозиція сплатити на користь останнього 7.000, 00 грн., згідно поясненням потерпілого та його представника, була пов`язана з вимогою одночасно відмовитися від будь-яких претензій до обвинуваченого щодо відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди.

З урахуванням наведеного колегія суддів оцінює визначений судом розмір відшкодування потерпілому моральної шкоди як недостатній та вважає за необхідне збільшити його до 15.000, 00 грн., оскільки такий розмір відповідає фактично заподіяному обсягу моральної шкоди та вимогам розумності і справедливості.

За викладених обставин апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, зі зміною оскаржуваного вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 15.000, 00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4