Код суду 233 Справа № 233/1482/17
Вирок
Іменем України
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дрезден Німеччина, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працює, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
16 вересня 2016 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля кафе «Шатер», розташованому в парку «Ювілейний» м.Костянтинівки разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 та її дітьми ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зустріли колишнього чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_5 .
Після чого ОСОБА_5 , маючи намір поспілкуватись зі своїми дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучі в стані алкогольного сп`яніння, підійшов до останніх та почав з ними розмовляти, що не сподобалось ОСОБА_6 , який зробив ОСОБА_5 зауваження.
В ході розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, під час якої ОСОБА_6 почав словесно ображати ОСОБА_5 . В ході сварки ОСОБА_6 став відчувати неприязнь по відношенню до ОСОБА_5 , в наслідок чого у нього виник злочинний намір спрямований на завдання останньому тілесних ушкоджень.
16 вересня 2016 року приблизно о 22 годині 05 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, знаходячись біля ОСОБА_5 з правого боку, кулаком правої руки наніс останньому один удар в область нижньої щелепи з права, від чого той впав на землю, заподіявши потерпілому, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 116/151 від 12 грудня 2016 року зростаючий перелом в області кута нижньої щелепи з права, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки не є небезпечним для життя і не спричинив наслідків, передбачених ст.121 КК України, але спричинив тривалий розлад здоров`я як такий, що потребує для свого лікування термін понад 21 день.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення та цивільний позов потерпілого не визнав та пояснив, що 16 вересня 2016 року разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 та її дітьми відпочивали в парку «Ювілейний» м.Костянтинівки. В парку він випив дві пляшки пива, в зв`язку з чим був трішки випивший. В парку вони зустріли бувшого чоловіка дружини та батька її дітей ОСОБА_10 , який був в стані сильного алкогольного сп`яніння. Він весь час ходив за ними, висловлювався нецензурною лайкою. ОСОБА_6 просив ОСОБА_10 піти, однак той був агресивно настроєний, відштовхував його. Шевченко вдарив ОСОБА_11 ззаду долонею руки по потилиці, від чого той впав на сідниці. Коли він вдарив ОСОБА_11 , дружина стояла спиною. Вона спитала, що трапилось, на що він відповів, що вдарив ОСОБА_11 і показав як. Після, вони відійшли в сторону поспілкуватися, де ОСОБА_11 накинувся на нього, вони впали на землю почали кататися по землі і боротися, а потім їх розняли військові. Вважає, що це не він спричинив потерпілому перелом щелепи, оскільки від його удару утворитися він не міг. Згоден відшкодувати понесені збитки на лікування.
Незважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_6 вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає разом з сином ОСОБА_10 . ЇЇ декілька днів не було вдома, вона була на дачі. Коли від`їжджала 16 числа, то у ОСОБА_14 жодних тілесних ушкоджень не було. Коли повернулась у неділю додому, побачила сина, у нього була асиметрія обличчя, синюшність та набряк. Вона медичний працівник, тому визначила, що у нього був перелом. Потім ОСОБА_14 разом з старшим сином поїхали до лікарні. Зі слів сина ОСОБА_14 та онучок вона дізналась, що ОСОБА_14 зустрів їх у парку «Ювілейний». Вони спілкувалися, ОСОБА_15 казав ОСОБА_14 відійти. Потім, як їй стало відомо від сина ОСОБА_14 , ОСОБА_12 вдарив його, більше його ніхто не бив.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що потерпілий його рідний брат. В той день, коли все трапилось, він бачив свого брата біля парку «Ювілейний». Він був в нормальному стані, спокійний, не випивший. У неділю йому зателефонувала мати, та розповіла, що трапилось. Він приїхав та умовив брата поїхати до травмпункту. Вони разом з братом поїхали до травмпункту, зробили знімок. Після, приїхали працівники поліції, вони всі разом поїхали до парку. Після чого їх опитали та відпустили. Зі слів брата, дізнався, що він в парку зустрів своїх дітей з бувшою дружиною, її чоловік ОСОБА_12 також був з ними. Між ними виник словесний конфлікт, потім ОСОБА_12 наніс братові удар по обличчю. Також від дітей брата дізнався, що ОСОБА_17 вдарив тата. Молодша - Катя плакала, коли про це розповідала.
- в ході проведення огляду місця події 18 вересня 2016 року, потерпілий ОСОБА_5 в присутності двох понятих, показав місце, де ОСОБА_6 16 вересня 2016 року наніс йому удар в область обличчя(а.п.21-22);
- згідно медичного висновку від 18 вересня 2016 року у потерпілого ОСОБА_5 виявлено закритий перелом ніжної щелепи з права (а.п.23);
- відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1384, ОСОБА_5 перебув з 20 вересня 2016 року по 10 жовтня 2016 року на стаціонарному лікуванні в КУ «ЦРЛ», хірургічне відділення м.Костянтинівка з діагнозом закритий косий перелом нижньої щелепи з права (а.п.24);
- відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 116/151 від 07 грудня 2016 року у ОСОБА_5 виявлено зростаючий перелом в області кута нижньої щелепи з права, який міг утворитися в результаті нанесення не менш одного впливу тупим предметом, яким біг бути, як кулак верхньої кінцівки людини, так і будь-який інший тупий предмет, можливо в строк та при обставинах викладених в постанові і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий, що потребує для свого лікування термін понад 21 день (а.п.30-31);
- в ході проведення слідчого експерименту 16 лютого 2017 року, потерпілий ОСОБА_5 , в присутності двох понятих, детально розповів та показав на місці про обставини заподіяння йому 16 вересня 2016 року приблизно о 22 годині 00 хвилин тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Зазначивши, що після того, як ОСОБА_6 завдав йому удар кулаком правої руки в нижню частину щелепи з права, він впав на землю на ліву частину свого тіла (а.п.34-38);
- в ході проведення слідчого експерименту 16 лютого 2017 року свідок ОСОБА_7 , в присутності двох понятих, розповідала, що16 вересня 2016 року, коли вона були в парку «Ювілейний» її чоловік ОСОБА_6 стояв позаду неї з правої сторони, а колишній чоловік ОСОБА_10 стояв позаду неї правіше. Самого удару вона не бачила, відчула лише поштовх в спину, коли обернулась побачила, як ОСОБА_11 впав на землю на сідниці. Вона зрозуміла, що ще ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_11 в ході конфлікту. (а.п.39-42);
- відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №116/151/16 від 17 лютого 2017 року та доданої до нього схеми пошкоджень ОСОБА_18 - зростаючий перелом в області кута нижньої щелепи з права міг утворитися в результаті нанесення не менш одного впливу тупим предметом, яким біг бути, як кулак верхньої кінцівки людини, так і будь-який інший тупий предмет, можливо в строк та при обставинах викладених в постанові і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий, що потребує для свого лікування термін понад 21 день ( 3 тижнів). Тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися при обставинах, вказаних ним в ході проведення слідчого експерименту, тобто від удару кулаком правої руки в область нижньої щелепи справа (а.п.44-47);
- відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №116/151/16/20 від 02 березня 2017 року - закритий перелом нижньої щелепи в області кута з права у ОСОБА_5 міг утворитися в результаті нанесення впливу у вказану область. Утворення даного перелому в результаті падіння з висоти власного зросту виключається. При обставинах, на які вказує ОСОБА_6 утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_5 виключається (а.п.55); - відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 , складеної Костянтинівським міськрайонним відділом з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управляння з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, рівень ризику вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення під час відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
Оцінюючи зібрані та досліджені докази по кримінальному провадженню з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 122 КК України як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_6 та його пояснення в ході проведення слідчого експерименту 20 лютого 2017 року ( а.п. 49-54), про те, що він долонею руки вдарив потерпілого ОСОБА_5 по потилиці, внаслідок чого той впав на сідниці і перелом щелепи не міг утворитися від його дій; оскільки вони повністю спростовуються показами потерпілого ОСОБА_5 , який як в судовому засіданні так і під час проведення слідчого експерименту пояснював, що ОСОБА_6 перебуваючи від нього справа, правою рукою наніс удар йому в нижню щелепу зправа, від чого той впав лівою частиною тіла. Крім того, свідок ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту пояснювала, що вона не бачила самого удару, хоча зрозуміла, що це ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_5 . У суду не має підстав не довіряти показам потерпілого ОСОБА_5 , оскільки останній попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та його покази повністю узгоджуються з висновками додаткових судово-медичних експертиз №116/151/16 від 17 лютого 2017 року та №116/151/16/20 від 02 березня 2017 року, відповідно до яких утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 можливо при обставинах вказаних ним під час проведення слідчого експерименту. Крім того, покази обвинуваченого ОСОБА_6 спростовуються висновком додаткової судово - медичної експертизи №116/151/16/20 від 02 березня 2017 року, відповідно до якої при обставинах, на які вказує ОСОБА_6 утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_5 виключається. Тож суд, розцінює таку позицію обвинуваченого, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Суд не бере до уваги висновок судово-медичної експертизи № 116 від 07 жовтня 2016 року, оскільки він не містить інформації, яка б мала доказове значення по даній справі (а.п.26-27);
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався(а.п.58), за місцем мешкання характеризується посередньо (а.п. 59), на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (а.п.60-61), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд визнає - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Виходячи з показів обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 , відповідно до яких 16 вересня 2016 року вони в парку пили пиво; та потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснював, що ОСОБА_19 16 вересня 2016 року був стані алкогольного сп`яніння. У суду не має підстав не довіряти їх показам в цій частині. Крім того, відповідно до положень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до якого суди можуть не визнавати окремі обставини такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Тож, суд, приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально - психологічну характеристику особи обвинуваченого; з урахуванням особи винного, а саме: обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується за місцем мешкання посередньо, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває; вважає, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень, буде призначення покарання останньому у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст.122 КК України із звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням з застосуванням ст.75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
У відповідності до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в розмірі, заявленому потерпілим ОСОБА_5 тобто в сумі 154 гривні 59 копійок. Разом з тим, суд зазначає, що потерпілим до цивільного позову додано докази понесення витрат на лікування (товарні чеки) на суму 340 гривень 45 копійок. Оскільки, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, тому суд задовольняє позовні вимоги потерпілого саме в розмірі 154 гривні 59 копійок.
Вирішуючи питання про обґрунтованість цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, пред`явленого потерпілим до обвинуваченого, суд погоджується із доводами потерпілого про те, що внаслідок скоєння кримінального правопорушення було порушено звичайний спосіб життя потерпілого; внаслідок дій обвинуваченого він відчував душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, проходив лікування з приводу отриманої травми, відчував фізичний біль, чим йому була спричинена моральна шкода, що безперечно пов`язано зі стресом та втратою душевної рівноваги. Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення і т.д .) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
Враховуючи все вищевикладене, те, що по кримінальному провадженню доведено вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України і внаслідок його дій потерпілому ОСОБА_5 завдано моральні та фізичні страждання, порушено нормальні життєві зв`язки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також тяжкості вчиненого злочину, тривалості лікування, порушення звичайного способу життя, суд вважає, що заявлений цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 гривень, підлягає частковому задоволенню, саме в сумі 2 000 гривень.
Відомості про речові докази відсутні.
Процесуальних витрат по кримінальному провадженню, відповідно до ст.ст. 122-124 КПК України не має.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбуття покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 154 (сто п`ятдесят чотири ) гривні 59 копійок на рахунок відшкодування матеріальних збитків та 2 000 ( дві тисячі) гривень 00 копійок на рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині цивільний позов залишити без задоволення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1