УХВАЛА

20 грудня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської
області, громадянина України, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначене покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_5 даним вироком, частково приєднано невідбуту ним частину покарання за попереднім вироком Кіровоградського обласного суду від 15 травня 2008 року та остаточно за сукупністю вироків призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та постановити ухвалу, якою ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до покарання, призначеного даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кіровоградського обласного суду від 15 травня 2008 року та остаточно призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. На його думку, суд в порушення вимог ч. 3 ст. 68 КК України призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке за своїм розміром є більшим від встановленого вищевказаною нормою закону.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 126 КК України та призначити покарання за вказаний злочин.
За доводами апеляційної скарги захисника, прийняте судом першої інстанції рішення суперечить вимогам КПК України, оскільки ухвалене з посиланням на недостовірні та неперевірені докази.
Апелянт звертає увагу на те, що вирок суд містить протиріччя між поясненнями, які надали обвинувачений та свідки безпосередньо в суді, та тими поясненнями, що викладені у вироку. Крім того, апелянт зазначає, що всі доводи захисту суд першої інстанції відхиляв і взяв до уваги лише показання потерпілої ОСОБА_8 .
За доводами апеляційної скарги, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, суд належним чином не врахував його позитивну поведінку, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та сприяння розкриттю злочину.
Апелянт зазначає, що всі неточності, розбіжності та сумніви в показаннях свідків повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, проте, на його думку, суд даної вимоги закону не дотримався.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 заперечує фактичні обставини кримінального правопорушення, оскільки стверджує, що не здійснював грабежу щодо потерпілої ОСОБА_8 , оскільки будь-яких доказів, зокрема відбитків його пальців на сумці потерпілої немає.
Апелянт звертає увагу на те, що показання свідків містять суперечності, що, на його думку, не можна розцінювати як доказами його винуватості, у зв`язку з чим він просить апеляційний суд перевірити та повторно допитати всіх свідків.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений надає пояснення, відповідно до яких стверджує, що після того, як він зробив потерпілій ОСОБА_8 зауваження, оскільки вона себе не досить пристойно вела, остання почала його ображати та бити палицею, на що він вдарив її рукою по обличчю. З урахуванням цих обставин просить визнати його винуватим за нанесення удару потерпілій ОСОБА_8 .
Крім того, апелянт звертає увагу, що після його затримання співробітники поліції здійснювали на нього психологічний тиск, примушували давати зізнавальні показання щодо вчиненого злочину, а тому він підписав все, що вони просили, визнав свою вину в тому, що насправді не вчиняв, оскільки боявся.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 31 липня 2015 року приблизно в 22 год. 00 хв., ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку № 44 по вул. Зарічній в м. Києві, біля станції метро «Славутич», діючи повторно, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_8 , та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для її життя чи здоров`я, почав їй заламувати за спину руки, наніс удар кулаком в голову, в результаті чого потерпіла ОСОБА_8 втратила рівновагу. Після цього ОСОБА_5 відкрито заволодів її сумкою з майном всередині на загальну вартість 1246 грн., проте не зміг довести свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками правоохоронних органів.
Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 надав суду документи, що підтверджують смерть обвинуваченого ОСОБА_5 та заяву від дружини останнього, ОСОБА_9 , відповідно до якої вона відмовляється від підтримання апеляційної скарги, поданої її чоловіком.
Прокурор просив закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю останнього, захисник ОСОБА_7 не заперечував проти клопотання прокурора.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 01 листопада 2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 24 роки, про що 01 листопада 2016 року складено відповідний актовий запис № 17.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 284 КПК Українипередбачено, що кримінальне провадження закривається, якщо помер обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Враховуючи, що від близьких родичів та громадських організацій не надійшло заяв про реабілітацію померлого, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані щодо необхідності реабілітації померлого, а своєю заявою дружина померлого обвинуваченого не заперечує проти закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 284 ч. 1 п. 5, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10