Ухвала
іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця с. Мізяків Калинівського району
Вінницької області, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за касаційними скаргами захисника ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що висновок суду про винуватість її підзахисного ґрунтується на суперечливих й недопустимих доказах, які отримані з порушенням вимог КПК України, зокрема, огляд місця події проведено без дозволу слідчого судді. Вказує на те, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_5 моральну шкоду, оскільки вказана шкода не охоплюється інкримінованими йому злочинами. Також зазначає про те, що судом неправильно застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України. Суд апеляційної інстанції належним чином не проаналізував та не спростував доводів її апеляційної скарги, у зв`язку з чим постановив рішення, яке не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує доводами, аналогічними до доводів захисника.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що цивільний позов вирішено неправильно, оскільки не враховано всіх обставин справи, зокрема того, що саме він надавав першу медичну допомогу потерпілій, а також те, що він не має відношення до смерті потерпілого ОСОБА_10 .
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що апеляційний суд постановив рішення, яке не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, доводів, викладених в апеляційних скаргах засуджених та їх захисників, не проаналізував та не дав вичерпної відповіді на них.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2016 року визнано винуватими та засуджено:

- ОСОБА_5 - за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироками Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2014 року та Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна;
- ОСОБА_6 - за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року вирок відносно ОСОБА_5 і ОСОБА_6 змінено в частині рішення долі речових доказів.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 з метою незаконного поводження зі зброєю, за невстановлених слідством обставин придбав обріз мисливської рушниці моделі Simson, № НОМЕР_1 , цівка № НОМЕР_2 , 16 калібру без передбаченого законом дозволу.
Після чого, з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом вчинення розбійного нападу, вступив у попередню змову з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (кримінальне провадження відносно якого ухвалою суду закрито у зв`язку зі смертю останнього)

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу на подружжя ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 близько 19:00 год. 03 березня 2014 року приїхали на автомобілі ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_3 , до домогосподарства подружжя ОСОБА_12 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи неподалік вказаного домогосподарства, ОСОБА_5 підійшов до електричного трансформатора, який знаходився на відстані ста метрів від будинку ОСОБА_12 , та вимкнув електроживлення. Дочекавшись коли із вказаного домогосподарства вийде господар будинку, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визначили час, упродовж якого ОСОБА_10 був відсутній у будинку та спосіб проникнення до нього. Увімкнувши електроживлення, ОСОБА_10 повернувся до будинку. Близько 21.00 год. того ж дня ОСОБА_5 знову вимкнув електроживлення на трансформаторі, та, щойно ОСОБА_10 вийшов з будинку, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , відповідно до попередньої домовленості, через незачинені двері проникли до приміщення будинку. Побачивши у кухні потерпілу ОСОБА_13 , ОСОБА_11 наніс їй дерев`яною палицею удар в голову, спричинивши їй легких тілесних ушкоджень, після чого разом з ОСОБА_6 зв`язав їй руки липкою стрічкою.

Через декілька хвилин після ввімкнення електроживлення до будинку повернувся ОСОБА_10 , якому ОСОБА_11 відразу наніс удар кулаком в обличчя, внаслідок чого потерпілий впав та покотився вниз по сходах у підвальне приміщення. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 спустився по сходах до підвального приміщення, де після отриманого удару перебував ОСОБА_10 , та наніс йому взутими ногами численні удари у різні частини тіла, спричинивши останньому тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер на місці події.

У цей час до будинку через незачинені двері зайшов ОСОБА_5 з обрізом мисливської рушниці моделі «Simson», який приніс із собою з метою залякування потерпілих, та залишив на підлозі будинку. ОСОБА_11 , взявши до рук вказаний обріз мисливської рушниці, приставив його до низу живота ОСОБА_13 , вимагаючи від неї інформацію про місце зберігання грошових коштів, золотих та срібних виробів. Отримавши дану інформацію, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_5 обшукали будинок потерпілих. Заволодівши грошовими коштами в сумі 5 000 грн, золотими та срібними виробами на загальну суму 11 608,95 грн, мобільним телефоном «Nokia C1-02», вартістю 317, 52 грн, належними подружжю ОСОБА_12 , ОСОБА_5 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_6 зникли з місця вчинення злочину, заподіявши ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 16 926,47 грн.

При цьому, ОСОБА_11 виніс з будинку потерпілих вищевказаний обріз мисливської рушниці та незаконно переніс його на територію кладовища, що розташоване у м. Вінниці, де закопав у землі. У подальшому ОСОБА_5 , маючи злочинний умисел на продовження незаконного зберігання обрізу мисливської рушниці, відкопав його та переніс на територію свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , де заховав на горищі сараю.

У ході проведення 23 червня 2014 року огляду сараю на території вказаного домоволодіння було виявлено та вилучено обріз мисливської рушниці моделі Simson, № НОМЕР_1 , цівка № НОМЕР_2 , 16 калібру, який, є гладко ствольною вогнепальною зброєю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених та захисників на підтримання поданих скарг, пояснення прокурора, який заперечив проти всіх скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом першої інстанції обставини; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Частиною 2 статті 419 КПК України визначено, що при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджені та їх захисники, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подали апеляційні скарги, в яких, із наведенням відповідних обґрунтувань, просили його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому засуджені та захисники вказували на те, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах, не всі матеріали були відкриті, а також зазначали про неправильне вирішення цивільного позову.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційні скарги засуджених та захисників без задоволення, коротко зазначив в ухвалі зміст викладених доводів, при цьому належним чином їх не перевірив, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив обґрунтованих підстав, через які залишив їх без уваги.
Так, обґрунтовуючи свої висновки про винуватість засуджених у вчиненні інкримінованих злочинів, суд послався на протоколи обшуку, огляду місця події, результати здійснення негласних слідчих дій, висновок експерта, в тому числі й щодо вилучення обрізу й патронів до нього.

Тобто, мотивуючи свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, суд апеляційної інстанції послався на викладені у вироку докази, допустимість і достовірність яких оспорювалась.
Однак зазначені докази суд лише перерахував, при цьому їх не проаналізував і не дав їм оцінки з точки зору їх допустимості, достатності, законності та належності, й не перевірив кожен із них на відповідність вимогам статей 85, 91, 97 КПК України.

Зокрема, суд апеляційної інстанції належним чином не проаналізував та не навів переконливих доводів на спростування заяв сторони захисту про недопустимість результатів огляду місця події від 23 червня 2014 року.

Так, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_5 дав згоду на огляд приміщення на АДРЕСА_4 , до володіння яким він не має відношення.

Крім того, ОСОБА_5 давав дозвіл на огляд як свідок, хоча фактично був підозрюваним.

Також суд апеляційної інстанції в цьому питанні не врахував вимоги ст.ст. 233, 234, 237 КПК України щодо порядку проведення огляду (обшуку) житла чи іншого володіння особи.

Наведене свідчить про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційний суд має врахувати викладене та перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційних скаргах засуджених і захисників, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, і відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3