Справа № 159/461/17
Провадження № 1-кп/159/86/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 160 300 000 000 33 про обвинувачення

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ковелі Волинської області, гр. України, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, з освітою середньою - спеціальною, одруженого, має на утриманні 2 осіб, раніше не притягався до кримінальної відповідальності,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:

Обвинувачений ОСОБА_8 о 05 год. 00 хв. 01.03.16 р., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», р. н. з НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності у м. Ковелі Волинської області у напрямку: зі сторони вул. Володимирської м. Ковеля Волинської області в напрямку м. Луцька, проявив безпечність, неуважно стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, в момент виявлення перешкоди пішохода - на проїзній частині дороги, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух та скоїв наїзд на пішохода потерпілу ОСОБА_10 , яка перебувала у вертикальному положенні і стояла на проїзній частині дороги біля бордюрного каменю навпроти буд. № 144 по вул. Незалежності у м. Ковелі Волинської області. В результаті дорожнього транспортної пригоди (далі - ДТП) потерпіла за висновком СМЕ № 44 від 12.04.16 р., отримала тяжкі тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості стосовно живої особи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що стало причиною її смерті. У прямому причиновому зв`язку з виникненням ДТП і наслідками, що настали, стало грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_8 як водієм наступних пунктів ПДР України, затверджених постановою КМ України № 1 306 від 10.10.01 р.:

- п. 2.3 «б», згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, …;

- п. 12.3, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, своїми необережними діями, що виразились у порушенні вищезазначених правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі, цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , від яких потерпілі у подальшому відмовились, визнавав частково. Суду показав, що 29.02.16 р. він на справному автомобілі «Volkswagen Transporter», р. н. з НОМЕР_1 , належному його дружині, їхав додому, біля бару «Кіно» побачив свою знайому, Разом та зі знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 - вирішили поїхати відпочити у барі «Контрабас». Там з 24 чи 01 год. ночі він вживав спиртне. Так як відпочивав у барі кілька годин, то вважав, що до 4 - 05 годин ранку він вже витверезився. Сів свідомо за кермо автомобіля. У автомобілі було четверо осіб. Їхав по вул. Незалежності у м. Ковелі Волинської обл. в сторону центра міста із швидкістю до 60 км/год в межах проїзної частини на відстані 60 70 см від правого бордюру, з ближнім світлом. Під час руху розмовляли, але ніхто з пасажирів його від керування автомобілем не відволікав. Зустрічного транспорту не було. Ішов невеликий дощ мряка, освітлення було неналежне. На перехресті вул. вул. Незалежності та Шевченка сигнал світлофора під час його руху був жовтий мигаючий, а він рухався по головній дорозі, тому не пригальмовував. Проїхавши міст, біля четвертого дерева поблизу приміщення «Будуправління» він почув глухий удар, загальмував. Глянувши направо, побачив, що справа повністю розбите лобове скло. Зупинився через 5 7 м.. Вийшовши з машини, біля задньої частини машини побачив потерпілу, яка лежала біля четвертого дерева на тротуарі. Зрозумів, що зробив наїзд на людину, зупинив автомобіль швидкої допомоги. Було встановлено, що потерпіла не подає ознак життя. Місця ДТП не залишав. Чи була потерпіла на момент ДТП у світло відбиваючій жилетці, не помічав, але того, що була одягнена у такий спецодяг, не заперечує. У подальшому бачив, що така жилетка потерпілої лежала на ящику для піску та реманенту, що був неподалік місця наїзду. Потім цю жилетку бачив на і потерпілій. Як сталась ДТП, не розуміє, так як має достатній водійський стаж. Зазначає, що порушивши вказані у обвинувальному акті пункти ПДР, вчинив вказане вище правопорушення (злочин) при обставинах, вказаних у обвинувальному акті. Свою винуватість визнає у повному обсязі пред`явленого обвинувачення. Зазначає, що спроможний був виявити перешкоду у вигляді потерпілої на проїзній частині. На наступний день після ДТП його родичі зустрілись із сім`єю потерпілої ОСОБА_10 та запропонували допомогу на поховання в сумі 20 000 грн., що передали. Він також приходив до батьків потерпілої ОСОБА_10 просити вибачення за вчинене. Його дружина також спілкувалась з потерпілими з приводу надання допомоги родичам потерпілої на встановлення надмогильного пам`ятника та було передано ще 7 000 грн. потерпілій ОСОБА_4 ; було висловлено потерпілим про надання ще 20 000 доларів, за власною ініціативою у подальшому письмово потерпіла ОСОБА_4 просила більше потерпілих з приводу примирення не турбувати. Просить вибачення у потерпілих, зазначає, що дуже шкодує з приводу події. У скоєному щиро розкаюється, прохає суворо не карати та не позбавляти його волі.

Прокурор заявив про спрощений порядок розгляду справи відповідно до положень ст. 349 КПК України.

Інші особи, які беруть участь у справі, кожен зокрема, не заперечили.

Також у судовому засіданні встановлено, що є істинною та добровільною визнавальна позиція обвинуваченого у справі, він не оспорює кваліфікації його дій та вважає докази його винуватості, що зібрані у справі, достовірними, допустимими і достатніми. З матеріалами справи обвинувачений, інші учасники судового розгляду, ознайомлені у повному обсязі, обвинувачений визнає усі докази, що є у справі; інші учасники судового розгляду також не оспорюють кваліфікації дій обвинуваченого органом досудового розслідування; обвинувачений у скоєному щиро розкаюється.

Крім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), повністю підтверджується показаннями потерпілих, іншими доказами, що зібрані органом досудового розслідування.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що очевидицею ДТП вона не була. 01.03.16 р. о 08 чи 09 ранку вона по телефону від рідних дізналась про смерть своєї сестри потерпілої ОСОБА_10 .. Остання в день ДТП вранці по вул. Незалежності у м. Ковелі Волинської обл. працювала як двірник - працівник ЖЕК. Кошти в сумі 20 000 грн. їй давав адвокат обвинуваченого у присутності потерпілого ОСОБА_5 , про що була дана розписка; 7 000 грн. вона також отримувала вона від адвоката обвинуваченого, але просила надалі не турбувати рідних, так як для них це було важким морально. З дружиною обвинуваченого вона, порадившись з рідними покійної, дійсно, оговорила суму морального відшкодування в розмірі 20 000 доларів. На час смерті сестри потерпілої ОСОБА_10 - вона проживала окремо на винайманій квартирі. Пропозиції матеріальної допомоги сім`ї потерпілій надійшли від родини обвинуваченого відразу після трагедії. Просила обрати обвинуваченому максимальне покарання. Однак, у подальшому потерпіла ОСОБА_4 подала суду заяву з проханням обвинуваченому обрати покарання, не пов`язане з позбавленням волі, умовне покарання, про що також заявила у суді.

Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що очевидцем ДТП він не був. Потерпіла ОСОБА_10 його дочка. Остання працювала у ЖЕК, мала робочу світловідбиваючу жилетку, яку використовувала під час роботи на вулиці. Коли він приїхав на місце ДТП, під другим деревом лежала його дочка потерпіла ОСОБА_10 .. Обвинуваченого він не прощає. До нього та його дружини, дійсно, приходив обвинувачений і просив вибачення. Щодо суми наданого обвинуваченим майнового відшкодування, то сторона обвинуваченого ще в день поховання пропонувала йому майнову допомогу. Він з потерпілою ОСОБА_4 під розпис останньої отримав від адвоката обвинуваченого 20 000 грн.. Дізнавшись, що Фонд соцстрахування може надати 7 000 грн. матеріальної допомоги на придбання та встановлення надмогильного пам`ятника, на що він приставав, адвокат обвинуваченого надав ще 7 000 грн.. Він, порадившись з потерпілою ОСОБА_4 , вважає, що оговорене моральне відшкодування буде прийнятним. Просив обрати обвинуваченому максимальне покарання у випадку, якщо останній не надасть коштів в порядку відшкодування. У подальшому потерпілий ОСОБА_5 подав суду спільну з потерпілим ОСОБА_6 заяву про відмову від свого цивільного позову у зв`язку з відшкодуванням йому моральної шкоди. Також подав суду заяву з проханням обвинуваченому обрати покарання, не пов`язане з позбавленням волі, умовне покарання, про що також заявив у суді.

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що очевидцем ДТП він не був. 01.03.16 р. о 08 чи 09 ранку він від рідних дізнався про смерть своєї матері - потерпілої ОСОБА_10 .. Прибув на місце ДТП, став займатись організацією поховання. Коли матір привезли додому, родичі обвинуваченого привезли гроші, однак, він не бажав з ними спілкуватись через моральну травму. На час смерті матері він проживав окремо від неї. Мати на час смерті проживала лише з його братом. Останній дуже тяжко переживав смерть матері, що відобразилось на його братові, так як мати виховувала їх самостійно - без батька. Більше до нього по питанню відшкодування ніхто не звертався. Просив обрати обвинуваченому максимальне покарання, але зазначає, що, враховуючи наявність у обвинуваченого дитини, при умові відшкодування йому 250 000 грн. морального відшкодування, він з розумінням поставиться до цього. У подальшому потерпілий ОСОБА_6 подав суду заяву про залишення його цивільного позову без розгляду та спільну з потерпілим ОСОБА_5 заяву про відмову від свого цивільного позову у зв`язку з відшкодуванням йому моральної шкоди. Також подав суду заяву з проханням обвинуваченому обрати покарання, не пов`язане з позбавленням волі, умовне покарання, про що також заявив у суді.

Представник потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокат, в суді пояснив, що підтримує позицію своїх довірителів з врахуванням того, що під час розгляду справи в суді їм обвинуваченим було частково проведено відшкодування моральної шкоди.

Суд, повно, всесторонньо, обєктивно аналізуючи зібрані у справі докази, приходить до висновку, що злочинні дії обвинуваченого вірно кваліфіковано органами досудового розслідування.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного у їх сукупності.

Так, суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий, але необережний злочин.

До обставин, що помякшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, завданої злочином.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 76).

Суд враховує і поведінку обвинуваченого після вчинення ним ДТП. Так, обвинувачений не залишив місце пригоди, не уникав фіксування в медустанові свого стану (стану сп`яніння), виявив небайдужість до стану потерпілої та і, у подальшому, виявив небайдужість до наслідків своїх протиправних діянь. Це полягало у наданні родині потерпілої матеріальної підтримки та у висловлюванні співчуття та проханні вибачення.
Судом також враховується те, що обвинувачений виключно позитивно характеризується по місцю проживання; після ДТП він під час досудового розслідування добровільно частково відшкодував потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 майнові збитки, завдані злочином, в сумі 27 000 грн. (а. с. 97, 98), а у подальшому частково відшкодував потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і моральну шкоду, завдану злочином; не уникав спілкування з потерпілими задля вибачень та висловлення бажання допомогти у трагічній ситуації, що сталась. Останнє стверджується як копією розписок від 22.03.16 р., 05.04.16 р. (а. с. 97, 98), так і показаннями потерпілих, даними ними в суді, заявами потерпілих від 10.04.17 р.. Обвинувачений не працює, хоча є працездатного віку та має задовільний стан здоров`я (а. с. 74, 75), двох утриманців: малолітню дитину та непрацездатну дружину (а. с. 86); він раніше не притягався до кримінальної відповідальності (а. с. 73), хоча попередньо тричі притягався до адмінвідповідальності за перевищення швидкості руху (а. с. 79, 84), що характеризує його як особу, яка не є дисциплінованим учасником дорожнього руху; обвинувачений з 01.02.14 р.; з 25.02.16 р., відповідно, здійснює догляд за двома інвалідами 1 гр. особами похилого віку (а. с. 68, 69).
Суд також враховує думку усіх трьох потерпілих, які, кожен зокрема, обвинуваченого не прощають, як зазначили це у своїх показаннях, однак, не настоюють на максимально суворому покаранні чи обранні покарання, пов`язаного з позбавленням волі, та не мають до нього претензії матеріального характеру, як вони про це зазначили у своїх заявах, посилаючись на досягнення з обвинуваченим домовленості про їх позицію по питанню обрання йому міри покарання.

Суд також враховує висновок органу пробації від 23.03.17 р..

Як слідує з копії посвідчення водія (а. с. 77, 90), обвинувачений має право керування транспортними засобами, тимчасово обмежувався у такому праві відповідно до ухвали слідчого судді Луцького міськрайсуду Волинської області від 25.01.17 р. (а. с. 87, 88 - 90).

Враховуючи обставини справи, те, що злочин вчинено обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, позицію усіх трьох потерпілих, які хоча і висловили суду свою позицію про доцільність застосування умовного покарання щодо обвинуваченого, однак, не зазначити про те, що вони прощають обвинуваченого, суд вважає, що так як внаслідок злочинних дій обвинуваченого було обірване людське життя, що є найвищим благом, а дії обвинуваченого призвели до незворотнього наслідку втрати життя, обвинуваченому слід обрати покарання у виді позбавлення волі у розмірі, що не є максимальним, однак, в межах санкцій Закону, за яким його притягнуто до кримінальної відповідальності, з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк.

Таке покарання буде відповідати положенням ст. 65 КК України та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів; буде мати відповідний виховний характер задля недопущення загибелі людей під колесами автомобілів під керуванням п`яних водіїв.

З наведених вище підстав суд вважає, що висновок про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, не відповідатиме положенням ст.65 КК України.

Підстав для незастосування такого додаткового покарання як позбавленням права керування транспортними засобами, з огляду на те, що обвинувачений не працює, використання автомобіля не пов`язано з діяльністю, що слугувала б єдиним джерелом доходу обвинуваченого, та, крім того, автомобіль належить іншій особі, суд не вбачає.

У справі було заявлено спільний цивільний позов двома з трьох потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 30, 31), від якого останні у подальшому відмовились. Вказаним потерпілим було роз`яснено судом наслідки прийняття судом такої відмови, відповідно до положень ст.ст. 205, 206 ЦПК України. Таку відмову від цивільного позову слід прийняти та провадження в частині цивільних позовів вказаних вище потерпілих слід закрити відповідно до ст. 206 ЦПК України. Позов ОСОБА_14 за ухвалою суду від 17.02.17 р. визнано таким, що підлягає поверненню (а. с. 34, 35).

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України, з врахуванням думок потерпілих, які не настоюють на поверненні їм речей потерпілої ОСОБА_10 ..

Процесуальні витрати у справі слід у повному обсязі покласти на обвинуваченого (а. с. 94).

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 128 КПК України, ст. ст. 27, 31, 205, 206 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання у зв`язку з приведенням вироку до виконання.
Прийняти відмову потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від цивільних позовних вимог, провадження у справі в частині цих позовних вимог закрити відповідно до положень ст. ст. 205, 206 ЦПК України.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на доход держави процесуальні витрати у справі в сумі:

- 880 (вісімсот вісімдесят) грн. 40 коп. - за проведення експертизи (а. с. 94);

- 703 (сімсот три) грн. 68 коп. - за проведення експертизи (а. с. 95);

- 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн. 80 коп. - за проведення експертизи (а. с. 96);

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «Фольксваген - Транспортер», р. н. НОМЕР_1 , що переданий на зберігання на територію майданчику тимчасового утримання т/засобів Ковельського КП ГУ НП у Волинській області (а. с. 91), повернути власниці - ОСОБА_15 (а. с. 78).

- світловідбиваючий жилет, одяг та взуття потерпілої ОСОБА_10 , що передані на зберігання в камеру речових доказів СУ ГУ НП у Волинській області (а. с. 92, 93), - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якшо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Головуючий:ОСОБА_1