АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року, яким
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастова Київської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено покарання :
за ч.2 ст.342 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

за ч.2 ст.345 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_11 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 визначено обчислювати з моменту його затримання, зараховано 22 дні попереднього ув`язнення та тримання під вартою з 05.08.2015 року по 27.08.15 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено покарання:
за ч.2 ст.342 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

за ч.2 ст.345 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_11 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 визначено обчислювати з моменту його затримання, зараховано 20 днів попереднього ув`язнення та тримання під вартою з 05.08.2015 року по 25.08.15 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вказаним вироком 05.07.2015 року приблизно о 14 годині 40 хвилин начальник ВОГП Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 , дільничний інспектор Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 під час несення служби по охороні громадського порядку за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 5, що на території Дніпровського району м. Києва, та старший оперуповноважений з ОВС відділу по боротьбі з незаконним формуванням податкового кредиту з ПДВ оперативного управляння Державної фіскальної служби в м. Києві ОСОБА_13 , який був залучений для супроводження та надання допомоги працівникам оперативного управління та слідчих відділів Державної фіскальної служби в м. Києві, які проводили слідчі дії за вказаною адресою, неодноразово робили зауваження з метою припинення неправомірних дій групи людей у кількості 15-20 чоловік, які були агресивно налаштовані та заважали проведенню слідчих дій, серед яких був ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , дії яких були спрямовані на порушення громадського порядку. На зроблені зауваження ОСОБА_11 та ОСОБА_12 почали реагувати неадекватно, виражатись нецензурною лайкою в бік працівників міліції та працівників інших правоохоронних органів відкрито відмовилися виконати законні вимоги працівників правоохоронних органів в особі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 .
В подальшому, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продовжуючи свої дії та ігноруючи зауваження працівників міліції, почали вчиняти активний фізичний опір, який був спрямований на уникнення їх затримання. При спробі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , які на той час перебували при виконанні службових обов`язків, застосувати відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 засоби фізичного впливу, останні, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, продовжили вчиняти активний фізичний опір, який супроводжувався висловлюванням нецензурної лексики, чим порушили діяльність працівників правоохоронних органів, в особі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 .
Крім того, 05.08.2015 року, приблизно о 14 годині 50 хвилин, під час несення служби по охороні громадського порядку за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 5, що на території Дніпровського району м. Києва, начальником ВОГП Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 , дільничним інспектором Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 та старшим оперуповноваженим з ОВС відділу по боротьбі з незаконним формуванням податкового кредиту з ПДВ оперативного управління Державної фіскальної служби в м. Києві ОСОБА_13 , який був залучений для супроводження та надання допомоги працівникам оперативного управління та слідчих відділів Державної фіскальної служби в м. Києві, які проводили слідчі дії за вказаною адресою, було зроблено зауваження групі людей у кількості 15-20 чоловік, які були агресивно налаштовані та заважали проведенню слідчих дій. Серед вказаних осіб були ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . Вказані особи на зроблене зауваження та вимогу припинити протиправні дії відреагували неадекватно та виражаючись нецензурною лайкою в бік працівник міліції, та інших працівників правоохоронних органів, розпочали словесний конфлікт з останніми. В свою чергу ОСОБА_15 , реалізуючи свої злочині дії у вигляді опору ОСОБА_13 , та усвідомлюючи, що останній є працівником правоохоронного органу і перебуває під час виконання службових обов`язків, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, порушуючи діяльність працівника правоохоронного органу, в особі ОСОБА_13 , посягаючи на його здоров`я, свідомо допускаючи наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, застосовуючи газовий балончик спрямував струю газу в обличчя оперативному працівникові ОСОБА_13 , чим спричинили останньому легкі тілесне ушкодження, згідно висновку експерта №1653/Е від 14.09.2015 року.

В подальшому ОСОБА_11 , перебуваючи поряд із будинком № 7, по вул. Краківській, в м. Києві, продовжуючи свої злочинні дії у вигляді опору ОСОБА_8 та усвідомлюючи, що останній є працівником правоохоронного органу та перебуває під час виконання службових обов`язків, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, порушуючи діяльність працівника правоохоронного органу, в особі ОСОБА_8 , посягаючи на його здоров`я, свідомо допускаючи наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком руки в область голови та один удар ногою в область спини, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді побоїв.
ОСОБА_11 та ОСОБА_15 продовжуючи свої злочині дії у вигляді опору ОСОБА_7 та усвідомлюючи, що останній є працівником правоохоронного органу та перебуває під час виконання службових обов`язків, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, порушуючи діяльність працівника правоохоронного органу, в особі ОСОБА_7 , посягаючи на його здоров`я, свідомо допускаючи наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, умисно послідовно почали наносити численні удари кулаками рук та ногами по різним частинам тіла останнього, чим спричинили ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №2241 від 07.08.2015 року.

Згідно статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Статтею 2 закону України «Про міліцію» передбачено, що основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів, запобігання правопорушенням та їх припинення, охорона і забезпечення громадського порядку, виявлення кримінальних правопорушень, участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, забезпечення безпеки дорожнього руху, захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань, виконання адміністративних стягнень, участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов`язків.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону, працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

Захисник ОСОБА_9 подала в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині визнання ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати невинуватим і виправдати за відсутністю в його діях складу злочину, скасувавши при цьому вирок суду в частині задоволення цивільного позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_9 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, невідповідність викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також неповноту судового розгляду. Зокрема, ОСОБА_9 зазначає, що досліджені під час судового розгляду докази не доводять те, що ОСОБА_12 чинив опір працівникам правоохоронних органів та наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 . Вирішуючи питання цивільного позову, суд прийняв рішення в порушення ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, оскільки матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_12 заподіяв ОСОБА_7 будь-яку шкоду. Крім того, ОСОБА_9 вказує, що суд не взяв до уваги докази, які могли вплинути на прийняте рішення, а саме: відеозапис подій від 05.08.2015 року каналу ІСТV, позитивні дані про особу ОСОБА_12 , а також те, що після подій 05.08.2015 року ОСОБА_12 від працівників правоохоронних органів не ховався, а навіть намагався потрапити до відділу міліції та дзвонив на номер "02". Обвинувальний вирок суд обґрунтував неналежними і недопустимими доказами, а також припущеннями. Також суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки не з`ясував всіх обставин у кримінальному провадженні, поверхнево дослідив докази сторони обвинувачення, безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про перевірку обставин, на підставі яких було проведено експертизу визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, не вжив заходів до перевірки достовірності показань, покладених в основу вироку.

Захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_11 покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_10 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зокрема, ОСОБА_10 вказує, що при прийняті апеляційним судом свого рішення, необхідно взяти до уваги щире каяття ОСОБА_11 , відшкодування завданої шкоди, а також дані про особу останнього, який скоїв злочин вперше, позитивно характеризується за місцем проживання.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 необхідно задовольнити частково з наступних підстав.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень ґрунтуються на:
показаннях потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні суду першої інстанції вказав, що саме ОСОБА_11 , перебуваючи у групі осіб у кількості близько 15 чоловік, чинив опір працівникам правоохоронних органів при виконанні ними своїх службових обов`язків, а також наніс ОСОБА_8 удар рукою в голову та ногою в спину, а коли він підбіг на допомогу ОСОБА_8 , ОСОБА_11 наніс йому удар рукою в лобну частину голови, від якого він на деякий час втратив свідомість;
показаннях потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_11 , діючи у групі осіб, чинив опір працівникам правоохоронних органів при виконанні ними своїх службових обов`язків. Крім того, ОСОБА_11 підбіг до нього та кулаком ударив його у шолом, після чого він відчув удар у спину. Коли йому на допомогу підбіг ОСОБА_16 , ОСОБА_11 наніс ОСОБА_16 удар рукою в лобну частину голови, від якого той впав на землю;
показаннях потерпілого ОСОБА_13 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_12 , діючи у групі осіб, чинив опір працівникам правоохоронних органів при виконанні ними своїх службових обов`язків. Під час сутички, перебуваючи у натовпі, ОСОБА_12 бризнув йому в обличчя сльозоточивим газом, внаслідок чого він отримав опіки очей;
показаннях свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які показали, що були учасниками подій та бачили як ОСОБА_11 наніс ОСОБА_7 удар, від якого той впав на землю;
показаннях свідка ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , які показали, що були учасниками подій та бачили як ОСОБА_12 бризнув ОСОБА_13 чимось в обличчя;
результатах перегляду відеозапису з нагрудних відеореєстраторів патрульної служби поліції, які підтверджують факт нанесення ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ударів потерпілим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ;
консультативних висновках № 481/3115 та № 481 від 05.08.2015 року та висновку експерта № 1653/Е, згідно з якими у ОСОБА_13 було виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк до 6 діб, у вигляді хімічного опіку рогівки та кон`юктиви І ступеню обох очей, які могли утворитись 05.08.2015 року від дії газу, випущеного з балончика;
показаннях експерта ОСОБА_22 , який в судовому засіданні підтвердив результати експертизи № 1653/Е;
висновку експерта № 2241, згідно з яким у ОСОБА_7 було виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця на потиличній ділянці справа, на повіках обох очей з переходом на підочні ділянки, садна по задній поверхні правого і лівого ліктьових суглобів, по внутрішній поверхні правого плеча в верхній третині, в правій лопатковій ділянці, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи справа, які могли утворитись 05.08.2015 року від дії тупих предметів.
При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі, зазначив мотиви, з яких взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Зокрема, суд першої інстанції дав оцінку відеозапису сюжету телеканалу ІСТV та обґрунтовано дійшов висновку, що вказаний відеозапис доводить факт вчинення опору працівникам міліції агресивно налаштованою групою осіб та жодним чином не спростовує причетність до вказаних дій ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .
В свою чергу, колегія суддів апеляційного суду, аналізуючи зміст вказаного запису, фотороздруківку якого надано захисником ОСОБА_9 та досліджено в судовому засіданні апеляційного суду, приходить до висновку, що відображена на цих носіях ситуація не стосується обставин застосування до ОСОБА_13 газового балончика, під час якого йому було спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку очей. З наданих захисником фотокарток вбачається, що невстановлена особа, яка брала участь у вчиненні опору працівникам правоохоронних органів, бризнула газом з балончика не в напрямку ОСОБА_23 , а в напрямку іншого працівника правоохоронного органу. ОСОБА_23 на той час залишився неушкодженим та продовжував виконувати свої службові обов`язки.
Також суд першої інстанції дав належної оцінки твердженням сторони захисту про недопустимість висновку експерта № 1653/Е та сумнівність консультативних висновків № 481/3115 та № 481 від 05.08.2015 року, обґрунтовано визнавши такі твердження безпідставними.
Суд з достатньою повнотою дав оцінку обґрунтованості цивільного позову ОСОБА_7 та визначив розмір відшкодування моральної шкоди.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання цією особою покладеного на нього обов`язку щодо охорони громадського порядку, у заподіянні працівникові правоохоронного органу побоїв, легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, та правильно кваліфікував їхні дії за ч.2 ст.342, ч.2 ст.245 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про відсутність в матеріалах провадження доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_12 є необґрунтованими та спростовуються зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Вказані докази відповідають вимогам належності та допустимості, будь-яких істотних розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду про винуватість ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.245 КК України, колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду є безпідставними, оскільки судом було досліджено усі докази, надані учасниками кримінального провадження.
Колегія суддів не погоджується з твердженнями захисника ОСОБА_9 про безпідставність стягнення з ОСОБА_12 моральної шкоди на користь ОСОБА_7 , оскільки в ході судового розгляду встановлено, що дії ОСОБА_11 і ОСОБА_12 мали груповий характер та були взаємоузгодженими.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 .
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , то колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_11 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, та правильно визначив йому види та розміри покарань в межах санкцій ч.2 ст.342 і ч.2 ст.245 КК України, а також обґрунтовано застосував при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Разом з тим, на стадії апеляційного оскарження вироку, ОСОБА_11 подав до апеляційного суду заяву, у якій повідомив суд про щире каяття та визнання своєї вини у вчиненні злочинів, про його примирення з потерпілим ОСОБА_7 та про повне відшкодування ОСОБА_16 завданої йому шкоди.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_16 підтвердили факт примирення та відшкодування шкоди.
Отже на стадії апеляційного перегляду справи виникли обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , щире каяття та добровільне відшкодування завданої моральної шкоди, які дають апеляційному суду підстави для пом`якшення ОСОБА_11 покарання.
Водночас, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_11 злочинів, які мали характер заздалегідь спланованих та організованих групових дій, що були зухвалими та супроводжувались застосуванням насильства, в тому числі із використанням спеціальних засобів, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, оскільки це не сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Керуючись ст.ст. 404, 405 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.
Змінити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року в частині призначеного ОСОБА_11 покарання.
Пом`якшити ОСОБА_11 покарання, призначене за ч.2 ст.245 КК України до 2 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_11 за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.245 КК України, остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.
В решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3