АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1932/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 537 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Полтавській області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року

ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 1 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на засудженого покладено такі обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

13 липня 2015 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло подання інспектора Святошинського РВ КВІ УДДУ ПВП у м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до вироку Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року, з оголошенням ОСОБА_8 у розшук.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року задоволено подання Святошинського РВ КВІ УДДУ ПВП у м. Києві, скасовано засудженому вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене вказаним вироком суду, і направлено засудженого для відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Крім того, цим же судовим рішенням засудженого ОСОБА_8 оголошено у розшук.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу Святошинського районного суду від 27 липня 2015 року скасувати, у задоволенні клопотання інспектора Святошинського РВ КВІ УДДУ ПВП у м. Києві про скасування іспитового строку та направлення його для відбування призначеного вироком покарання відмовити, звільнити його від відбуття покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Як вважає апелянт, висновки суду першої інстанції про те, що він не виконував обов`язки, покладені на нього вироком суду, не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки вирок суду від 02 жовтня 2014 року йому в суді не вручили та поштою не направили, а тому він не був обізнаний про покладені на нього обов`язки щодо періодичного з`явлення до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Крім того, як зазначає апелянт, ще під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції він повідомляв суд про те, що постійно проживає за місцем реєстрації, що не було прийнято до уваги і вирок було помилково направлено на виконання до КВІ без урахування відомостей про його постійне місце проживання в Полтавській області. В той же час жодного повідомлення від органів КВІ для постановки на облік він не отримував і матеріали провадження не містять відомостей про їх належне відправлення поштою та причини неотримання ним таких повідомлень. За місцем реєстрації, де він постійно проживав, його ніхто не розшукував, а довідка Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області № 465 від 05.03.20015 містить неправильні дані про те, що він начебто за місцем реєстрації не проживав, оскільки жодна посадова особа з селищної ради та поліції місце його проживання фактично не перевіряла. Не отримував він і письмові попередження інспектора КВІ як того вимагають положення ч. 1 ст. 166 КВК України.

Звертає засуджений увагу і на ту обставину, що подання інспектора КВІ судом було розглянуто у його відсутність, під час оголошення ухвали від 27 липня 2015 року він присутнім не був, засобами поштового зв`язку на адреси (включаючи адресу реєстрації), які зазначені в матеріалах справи, судові виклики та копія судового рішення йому не направлялися і не вручалися,

За таких обставин, засуджений вважає, що судове рішення є незаконним і необґрунтованим, а подання інспектора Святошинського РВ КВІ УДДУ ПВП у м. Києві - передчасним, бо не доводить його винної поведінки, небажання стати на шлях виправлення та грубого порушення умов ст.ст. 75, 76 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 з аналогічних доводів та підстав, просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року скасувати, у задоволенні клопотання інспектора Святошинського РВ КВІ УДДУ ПВП у м. Києві про скасування іспитового строку та направлення засудженого ОСОБА_8 для відбування призначеного покарання відмовити, звільнити ОСОБА_8 від відбуття покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційне прохання, крім вимоги щодо звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, заперечення прокурора щодо доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги засудженого та захисника слід задовольнити частково, з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537, ч.ч. 3, 4 ст. 539 КПК України питання, які вирішуються судом під час виконання вироку, в тому числі про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком, розглядається суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України. У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду подання повідомляється орган, що здійснює контроль за поведінкою засудженого. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Згідно з ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно з ч. 8 ст. 135 КПК України особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом.
Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що приймаючи рішення про направлення засудженого ОСОБА_8 , звільненого від покарання з випробуванням, для відбування покарання, призначеного вироком, суд мотивував свої висновки тим, що засуджений не виконав покладені на нього обов`язки, оскільки на численні виклики до КВІ не прибував з 20.11.2014, приводи залишалися нереалізованими з підстав відсутності ОСОБА_8 за місцем проживання, проведені розшукові дії з метою встановлення місця перебування засудженого результату не дали, і жодного доказу, який вказував би на поважність причин не виконання вироку в частині обов`язку з`являтися до КВІ для реєстрації ОСОБА_8 не надано.

Між тим, повідомлення ОСОБА_8 про розгляд подання, призначеного судом на 27 липня 2015 року, коли і було ухвалене оскаржуване судове рішення, в матеріалах судового провадження відсутнє, тобто судом не були виконані вимоги кримінального процесуального закону щодо виклику засудженого в судове засідання та не здійснено жодних заходів для його належного повідомлення, водночас подання розглянуто без участі засудженого, судове рішення йому не вручалося і засобами поштового зв`язку не направлялося.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 343 КПК України секретар судового засідання повідомляє про здійснення повного фіксування судового розгляду, а також про умови фіксування судового засідання.

Всупереч цим вимогам закону, розглядаючи подання, суд першої інстанції не забезпечив фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів, відібравши від прокурора та представника КВІ заяви про те, що їм роз`яснено положення статті 107 КПК України, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді є обов`язковим, їх незастосування тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, однак вони клопотання про фіксування за допомогою технічних засобів судового розгляду не заявляють і визнають чинними всі процесуальні дії в суді та результати їх здійснення (а.с.6).

При цьому колегія суддів зауважує, що технічні засоби фіксування застосовуються за клопотанням учасників процесуальної дії під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, проте під час вирішення питання, яке було предметом даного судового розгляду, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження є обов`язковим.
З матеріалів справи також убачається, що під час судового засідання у суді першої інстанції 27 липня 2015 року вівся журнал судового засідання, в той же час, аналізуючи зафіксовані в ньому процесуальні дії суду, можна дійти висновку, що суд не дотримав і правил судового розгляду, передбачених статтями 318-380 КПК України, оскільки під час розгляду подання інспектора Святошинського РВ КВІ УДДУ ПВП у м. Києві не з`ясував питання чи належним чином засуджений повідомлений про час і місце розгляду поданнята щодо можливості розгляду подання у його відсутність, не дослідив суд і матеріали особової справи засудженого, при цьому судовий розгляд тривав лише 4 хвилини, а вихід суду з нарадчої кімнати, оголошення ухвали та закриття судового засідання відбулося в один і той же час о 12 годині 10 хвилин (а.с.7).

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Враховуючи, що колегією суддів встановлено, що під час розгляду подання суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в тому числі не забезпечив фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 409, 412, 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід розглянути подання інспектора Святошинського РВ КВІ УДДУ ПВП у м. Києві з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з`ясувати, чи відповідають викладені в поданні інспектора КВІ дані про невиконання засудженим покладених на нього згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року обов`язків, фактичним обставинам провадження, перевірити твердження засудженого щодо повідомлення суду про місце фактичного проживання і, в залежності від встановленого, ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

За таких обставин, апеляційні скарги засудженого та його захисника підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 418 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року, якою задоволено подання Святошинського РВ КВІ УДДУ ПВП у м. Києві, скасовано засудженому вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене вказаним вироком суду, і направлено засудженого для відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , негайно з під-варти в залі суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3