Справа№ 640/1419/17
н/п 1-кп/640/351/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2017 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
захисника - адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, дітей на утриманні не має, раніше неодноразово судимого, останній раз 09.12.2014 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 27.01.2016 року звільнений після відбуття строку покарання, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_5 , 23 грудня 2016 року, приблизно об 11 год. 30 хв., знаходячись біля магазину № НОМЕР_1 на території ТЦ «Барабашово» в м. Харкові, де торгову діяльність здійснює ФО-П ОСОБА_6 , діючи повторно, умисно, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, взяв з торгівельної вітрини вищевказаного магазину належний ОСОБА_6 товар, а саме десять пар махрових шкарпеток ТМ «Олань» вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13 від 13.01.2017 року 30 гривень за одну пару, а всього - 300 гривень, які поклав у свій пакет, та не сплативши за вказаний товар, покинув територію даного магазину. Однак, відійшовши від даного магазину, був зупинений працівником ТЦ «Барабашово», у зв`язку з чим свій злочинний умисел не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі, чим міг спричинити ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 300 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно здійснив злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснив причини та обставини скоєного.
Так, під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що він, 23 грудня 2016 року, об 11 год. 30 хв., біля магазину № НОМЕР_1 на території ТЦ «Барабашово» в м. Харкові, викрав десять пар махрових шкарпеток ТМ «Олань», які поклав у свій пакет, та не сплативши за вказаний товар, покинув територію даного магазину. Однак, відійшовши від магазину, був зупинений працівником ТЦ «Барабашово». В скоєному розкаюється, просить строго не наказувати, викрадений товар був повернутий потерпілим.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих органом досудового розслідування злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглянути справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України доведена у повному обсязі.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_5 кваліфікувати за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, тому що він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
09.03.2017 року в судовому засіданні між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 була досягнута угода про примирення, яка надана до суду.
В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що визнає себе винним за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, вибачився перед потерпілим, зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди про примирення, також зазначивши про можливість та необхідність виконання погодженого з потерпілим покарання.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду досягли угоди про примирення, підписали її, причому ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним і потерпілим була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки з застосовуванням вимог ст. 75 КК України.
Під час досудового розслідування та судового слідства потерпілим цивільний позов не заявлений в зв`язку з відсутністю претензій до обвинуваченого та поверненням майна.
Захисник обвинуваченого та прокурор в судовому засіданні не заперечують щодо затвердження угоди про примирення від 09.03.2017 року на умовах, визначених в ній.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
Судом достовірно встановлено, що:
1) умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, була застосована вірна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке передбачає можливість укладення угоди;
2) умови угоди не суперечать інтересам суспільства;
3) умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого. Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 не працює офіційно, має середню спеціальну освіту, реєстрацію в м. Харкові, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше судимий, останній раз 09.12.2014 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 27.01.2016 року звільнений після відбуття строку покарання, за місцем відбування покарання характеризується негативно, не одружений, дітей не має, проживає з його слів з матір*ю інвалідом, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
За таких обставин, суд, вивчивши надані матеріали, вислухавши пояснення обвинуваченого, захисника, потерпілого, думку прокурора, вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на крадіжку - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, які згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості та дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався, витрат по справі немає.
Питання речових доказів суд вирішує на підставі вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.2 ст. 76 КК України необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
Речові докази, передані потерпілому на зберігання залишити у його користуванні.
Вирок може бути оскаржений у судову палату з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя