УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2016 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора: ОСОБА_3 , представника ВК №61 ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні зали суду м.Херсона клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення,
ВСТАНОВИВ:
До Херсонського міського суду Херсонської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування йому у строк покарання, строку попереднього ув`язнення.
З довідки Херсонської ВК УДПтСУ в Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі (№61)вбачається, що ОСОБА_6 засуджений на підставі вироку Харківського обласного суду за ст.ст.222 ч.1, 94, 93 пп. «ж», «з», 42 КК України до довічного позбавлення полі та вироку Красноградського міського суду Харківської області за ст.ст.185 ч.3, 396 ч.1, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до довічного позбавлення волі. Також зарахований строк попереднього ув`язнення з 19.10.1999 року по 18.04.2002 року 2 роки 5 місяців 29 днів.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник клопотання підтримали, просили задовольнити у повному обсязі, так як зарахування строку попереднього ув`язнення надасть засудженому можливість звернення за помилуванням вже відразу ж після 20.04.2017, а ні 19.10.2019 року.
Прокурор та представник адміністрації колонії проти задоволення клопотання заперечували, вказуючи, що довічне позбавлення волі не відноситься до строкових видів покарань, на які розповсюджуються правила ч.5 ст.72 КК України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, представника адміністрації виправної колонії, доводи засудженого та його захисника, суд приходить до наступних підстав.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку:

1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини;

2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті.

При призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

Таким чином, п.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», не передбачає його застосування виключно до покарань у виді позбавлення волі на певний строк, тобто не містить обмежень щодо застосування, до осіб засуджених до інших видів покарань, в тому числі довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 п.4 Положення про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року №223/2015, у випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання.

Так як, у строк відбуття покарання відповідно до п.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення, то для засудженого до довічного позбавлення волі таке зарахування має правове значення в частині настання строку його права на звернення з клопотанням про помилування.

Згідно з ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за будь-якими індивідуальними ознаками.

Рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 1, 2, 7).

Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.64 Основного Закону України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини третьої статті 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Основний принциповий елемент в цьому питанні складається з того, що для визначення допустимості застосування спірних норм закону до визначеної категорії осіб, треба виходити не з будь-якого тлумачення цього закону, а з того: чи є визначені законом чи встановлені вироком суду прямі заборони застосування цих переваг до визначеної категорії осіб, та як що не має, то відмова у застосуванні цих переваг до будь-якої категорії осіб, для яких вона матиме правові наслідки, з будь-яких тлумачень, буде все ж порушенням їх Конституційного права на рівність прав та свобод перед законом.

Тому, суд вважає, що обмеження засудженого ОСОБА_6 в праві зарахування йому у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення, яке матиме для нього зазначені правові наслідки, буде значно звужувати його права в порівнянні з іншими засудженими, якім призначені інші міри покарання.

Крім того, норма закону, яка передбачає обов`язок зарахування попереднього ув`язнення застосовується при призначені покарання, як при призначені позбавлення волі на певний строк, так і при призначені довічного позбавлення волі.

За таких обставин правила ч.5 ст.72 КК України (в редакції 26.11.2015 року) повинно застосовуватися незалежно від строкового позбавлення волі чи довічного, так як воно має правове значення для останніх, зокрема, щодо вирішення питання про отримання права на помилування з урахуванням вимог ст.87 КК України і Положення про порядок здійснення помилування, а закон не передбачає такого обмеження для цієї категорії засуджених.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає дане клопотання обґрунтованим, так як заявник має право на застосування щодо нього положень ч.5 ст.72 КК України, оскільки їх застосування має правові наслідки та стосується законних прав заявника, як особи засудженої до довічного позбавлення волі.

Керуючись ст.72 ч.5 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Клопотання засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання за вироками:

- Харківського обласного суду від 27.04.2001 року за ст.ст.222 ч.1, 94, 93 пп.«ж»,«з», 42 КК України до довічного позбавлення волі та

- Красноградського міського суду Харківської області від 02.04.2002 року за ст.ст.185 ч.3, 396 ч.1, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до довічного позбавлення волі,

термін попереднього ув`язнення з 19.10.1999 року по 18.04.2002 року, а саме 2 роки 5 місяців 29 днів.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області протягом семи днів з дня проголошення повного тексту даної ухвали, яке відбудеться 05.12.2016 о 13:00 год.

СуддяОСОБА_1