Справа № 206/1704/16-к
Провадження № 1-кп/206/19/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" січня 2017 р.

Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

- ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження № 0000075 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шатджрек Варденісського району Республіки Вірменія, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, маючого звання старший лейтенант поліції та працюючого на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Дніпропетровського районного відділення поліції Дніпропетровського Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

потерпілий - ОСОБА_8 ,

обвинувачений - ОСОБА_6 ,

захисник-адвокат - ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 працюючи згідно наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області № 47 о/с від 03.03.2014 року на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку (за рахунок посади оперуповноваженого сектора боротьби з незаконним обігом наркотиків) Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровській район, смт. Ювілейне, вул. Радгоспна, 38. Під час виконання своїх службових обов`язків ОСОБА_6 керувався діючим на час вчинення кримінального правопорушення Законом України «Про міліцію» № 565-ХІІ від 20.12.1990 року, відповідно до якого основними завданнями міліції є: запобігання правопорушенням та їх припинення; виявлення кримінальних правопорушень (ч. 1 ст. 2), відповідно до своїх завдань як працівник міліції зобов`язаний виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення, вживати з цією метою оперативно-розшукові та профілактичні заходи, передбачені чинним законодавством ; брати участь у розкритті кримінальних правопорушень у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством (п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 10); наділений правом вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, виносити на місці усне попередження особам, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені цим Законом заходи примусу (п. 1 ч. 1 ст. 11) тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-ХІІ від 12.12.1993 органи внутрішніх справ є правоохоронними органами. Таким чином, ОСОБА_6 , виходячи із обсягу наявних прав і обов`язків , був службовою особою працівником правоохоронного органу, відповідно до положень чинного на час вчинення злочину законодавства, зокрема КПК України та Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ від 20.12.1990 року, нормативних приписів Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 155 від 22.02.2012 року, а також виходячи з функціональних обов`язків був наділений повноваженнями:

брати участь у розкритті кримінальних правопорушень, оглядати місце подій, виявляти сліди злочину;

розглядати звернення громадян, перевіряти їх достовірність і вживати заходів щодо запобігання та усунення виявлених правопорушень і розкриття кримінальних правопорушень;

у своїй діяльності дотримуватися законності, гуманізму та поваги

до особистості, забезпечувати дотримання прав та свобод людини та громадянина.

При цьому в своїй діяльності ОСОБА_6 мав керуватись нормами Основного Закону України ( Конституцією України) зокрема , ч. 1 ст. 28 Конституції України , де зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно загальних засад кримінального провадження кожній особі має бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод. ( ч.1 ст.11 КПК України), при цьому законодавець в ч. 2 ст. 11 КПК України зазначив, що забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Таким чином, нехтуючи вищезазначеними нормами чинного законодавства, а також нівелюючи основні засади державної служби в Україні, конституційні права та свободи громадян, лейтенант міліції ОСОБА_6 , являючись працівником правоохоронного органу , та будучи наділеним владними повноваженнями в межах своєї компетенції проводити оперативно-розшукову діяльність на території, яка обслуговується, забезпечувати дотримання прав та свобод людини та громадянина, тощо, вчинив злочин у сфері службової діяльності за наступних обставин.

Так, в січні 2015 року в провадженні слідчого відділення Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження № 0000017 , внесеного до ЄРДР від 10.01.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки майна у гр-нки ОСОБА_10 з приміщення сараю, розташованого за адресою: дачна ділянка АДРЕСА_2 .

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні

№ 0000017 слідчим слідчого відділу Дніпропетровського РВ

ОСОБА_11 12.01.2015 року, в порядку ст. 40 КПК України, начальнику Дніпропетровського РВ надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій, а саме, зобов`язати явку ОСОБА_8 до слідчого відділення Дніпропетровського РВ 13.01.2015 року о 10.00 год. з врученням останньому повістки про виклик до слідчого . 12.01.2015 року начальником СКР Дніпропетровського РВ ОСОБА_12 виконання вказаних заходів доручено ОСОБА_6 .

З метою виконання доручення ОСОБА_6 та ОСОБА_13 13.01.2015 року, приблизно о 07.30 год. прибули за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_3 та з дозволу проживаючого там ОСОБА_14 потрапили до кухні-вітальні будинку, яка є приміщенням загального користування мешканців вказаного будинку. До якої, зі своєї кімнати на прохання ОСОБА_14 вийшов ОСОБА_8 . Знаходячись у приміщенні кухні-вітальні вказаного будинку, ОСОБА_6 та ОСОБА_13 у грубій формі, принижуючи гідність особи, стали вимагати від ОСОБА_8 , щоб той попрямував із співробітниками міліції до Дніпропетровського РВ для проведення за його участю слідчих (розшукових) дій, на що ОСОБА_8 категорично відмовився, посилаючись на те, що прибуде до слідчого разом з захисником, з яким у нього укладено договір на надання праввої допомоги..

Усвідомлюючи таку позицію ОСОБА_8 , у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на перевищення владних повноважень

із застосуванням недозволених методів слідства з використанням фізичного насильства, з мотивів створення штучних показників покращення у роботі

з розкриття злочинів.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , будучи службовою особою правоохоронного органу та представником влади, 13.01.2015 року, близько 07.40 год., знаходячись в будинку за адресою:

АДРЕСА_3 , у приміщенні кухні-вітальні, діючи умисно, вчиняючи дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, тобто перевищуючи владні та службові повноваження, які супроводжувалися застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_8 , які виразилися у нанесенні йому тілесних ушкоджень кулаком в обличчя, від яких останній втратив рівновагу та впав на підлогу своєї житлової кімнати, де на той час знаходились неповнолітні ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,що мешкають разом із ОСОБА_8 у кімнаті.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, знаходячись у кімнаті, ОСОБА_6 почав наносити цілеспрямовані удари руками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_8 у присутності очевидців події неповнолітніх ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка в той час перебувала у приміщенні кухні-вітальні вказаного домоволодіння, при цьому

ОСОБА_6 наніс не менш ніж 10 ударів руками та ногами у різні частини тіла, основна частина з яких наносилася в область обличчя ОСОБА_8 .

Після цього ОСОБА_6 , побачивши у кімнаті свідків подій та почувши їх крики, припинив наносити потерпілому удари та покинув приміщення кімнати та будинку.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 3526-е від 06.08.2015 року, додаткової судово-медичної експертизи № 4304е від 12.09.2015 року ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця з садном на його тлі на спинці носу по середині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, пояснивши, що він дійсно станом на 13.01.2015 року працював оперуповноваженим Дніпропетровського відділу міліції ( нині поліції). 12.01.2015 року він отримав доручення від керівництва про зобов*язання явки до слідчого відділу громадянина ОСОБА_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , вранці 13.01.2015 року близько 8 години ранку разом із співробітником ОСОБА_13 виїхали туди, по дорозі по вул. Таманській на автозаправній станції «Юкон» зустріли дачника садового товариства «Аргус» Биковського, якому повідомили , що направляються до ОСОБА_18 , на що той також висловив бажання проїхати з ними. Коли всі разом вони приїхали у визначене місце, він разом з напарником ОСОБА_19 . підійшли до домоволодіння та почали кликати ОСОБА_20 , на їх крик вийшов хазяїн будинку, чоловік, на вигляд близько 60-ти років, якому вони повідомили, що прийшли до ОСОБА_20 , однак той сказав, що не знає чи вдома той , та запропонував пройти до будинку. Коли вони з ОСОБА_21 зайшли до приміщення кухні, їм на зустріч вийшов сам ОСОБА_18 та став, опираючись правим плечем на дверний отвір , а дідусь повернув вліво та пішов геть. Вони привітались із ОСОБА_18 та запитали у нього , чому той ігнорує виклики слідчого на 12.01.2015 року, однак почули на свою адресу образливі слова, при цьому ОСОБА_20 схопив стілець з металевими ніжками та вдарив його , ОСОБА_22 , в обличчя, на що він , намагаючись захиститись від нападника, лівою рукою сильно відштовхнув його, і ОСОБА_20 впав у кімнату та закрив двері. Після цього він вийшов на вулицю , приголомшений такою поведінкою ОСОБА_18 . Його зустрів на вулиці ОСОБА_23 , який спитав, що трапилось. ОСОБА_21 у цей час подзвонив начальнику сектора та доповів ситуацію. Після чого вони поїхали до лікарні імені ОСОБА_24 , де він пройшов огляд судово-медичного експерта, потім вони з ОСОБА_25 поїхали до райвідділу міліції, де написали з цього приводу рапорти.

Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині, винуватість останнього повністю підтверджується безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами.
Так допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав суду, що з обвинуваченим ОСОБА_22 був знайомий до подій , зазначених у обвинувальному акті, однак той представлявся йому співробітником Самарського райвідділу міліції. Стосовно подій 13.01.2015 року пояснив, що того дня вранці близько 7 години 30 хвилин до його кімнати у будинку АДРЕСА_3 , зайшов тесть ОСОБА_26 , який повідомив , що до нього прийшли та пішов геть до своєї кімнати , у цей час до кімнати увійшов ОСОБА_22 і ще один чоловік, який , на його думку, теж був працівником міліції. Єгіязарян повідомив йому про необхідність проїхати з ними, однак він повідомив, що заключив договір з адвокатом, який попередив , щоб той нічого без нього не підписував та нікуди не їхав, тобто , щоб він погоджував свої дії з ним, адвокатом. Він спитав у працівників міліції , чи є в них якість папери, на що вони розлютились та сказали що зараз «покажуть`їх , після чого ОСОБА_22 наніс йому удар у ніс, від чого він з дверного отвору впав у свою кімнату на підлогу. А ОСОБА_27 почав лупцювати його по обличчю та тулубу, у грудну клітину руками та ногами , і все це відбувалось на очах у двох дітей ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які забилися у кутах кімнат та плакали.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_16 показав суду, що зранку приблизно півтора року назад він прокинувся від галасу та побачив , як двоє чоловіків лупцюють його вітчима - дядька ОСОБА_20 , у кімнаті також знаходився його брат ОСОБА_30 ., вони почали кричати, щоб припинила бити дядька, на що один чоловік на ім.*я ОСОБА_21 перестав це робити , а обвинувачений ОСОБА_6 не зупинявся, потім вони обоє вибігли на вулицю. Про те, що ті чоловіки були співробітниками правоохоронних органів, він дізнався пізніше, кількість та порядок нанесення ударів потерпілому не пам`ятає, через значний проміжок часу між подіями того дня та днем його допиту в суді..

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_15 показав суду, що вранці приблизно біля року назад, він прокинувся вдома від криків та побачив, як його вітчима ОСОБА_20 б`ють міліціонери ОСОБА_22 та ОСОБА_21 (яких він знав раніше, оскільки їздив з ними та вітчимом до райвідділу міліції ), вони з братом почали кричати, та приблизно через п`ять хвилин все скінчилось, куди саме потерпілому були нанесені удари не пам`ятає через сплив часу.

Свідок ОСОБА_31 показав суду, що приблизно півтора року назад у грудні 2014 року-січні 2015 року у садовому товаристві, в якому знаходиться його дача, почали відбуватись крадіжки майна дачників. Крадіжок було скоєно біля десяти, при цьому на початку січня 2015 року він особисто бачив автомобіль «Таврію», у якому знаходився потерпілий по даному кримінальному провадженню при підозрілих обставинах, а в автомобілі знаходились речі з садового товариства, після цього у подальшому він і познайомився із Єгіязаряном. Наступна зустріч з ним була випадковою , оскільки близько 8 години ранку він зустрів його та ще одного працівника міліції на автозаправці «Юкон», які їхали вручити повістку ОСОБА_8 , на що він напросився поїхати з ними. Коли під`їхали до місця проживання ОСОБА_18 по вул. Аврори, працівники міліції на запрошення чоловіка похилого віку, схожого на власника даного будинку , зайшли до приміщення будинку , а приблизно через 3-5 хвилин вийшли збуджені, у ОСОБА_22 була розрубана брова. Більше нічого пояснити не зміг через значний сплив часу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав суду, що 13 січня 2015 року було отримано доручення слідчого Дніпропетровського РВ щодо вручення ОСОБА_8 повістки. Він разом із ОСОБА_6 вранці на автомобілі направились виконувати це доручення , та поїхали за адресою місця його мешкання: АДРЕСА_3 , по дорозі на заправці по вул. Томській зустріли громадянина ОСОБА_32 (власника одного з дачних ділянок ) , і той поїхав разом з ними. Коли прибули за вищезазначеною адресу, на їх крики вийшов чоловік похилого віку, якому вони показали свої службові посвідчення та спитали , чи вдома ОСОБА_8 , на що той запросив їх та сказав: «Зараз подивимось». За згоди власника будинку вони зайшли до будинку, чоловік, що їх впустив, пройшов повз кухню у кімнату, потім вийшов та пішов у іншу, яка знаходилась зліва, потім вийшов ОСОБА_8 та став у дверному отворі , якому вони повідомили про необхідність з`явитись до СВ Дніпропетровського РВ, оскільки є повістка слідчого. Однак ОСОБА_18 відмовився, на що йому було зроблено зауваження, після чого він рвучко схопив стілець та наніс один удар ОСОБА_6 , який , намагаючись захиститись , підняв руку та відштовхнув нападника від себе, той впав у кімнату та зачинив за собою двері. ОСОБА_6 пішов на вихід, а він, свідок, все одно спитав у ОСОБА_18 , чи буде той отримувати повістку, на що той знов відмовився. Вийшовши на вулицю, він , свідок, по мобільному телефону доповів своєму начальнику ОСОБА_12 (заступнику начальника районного відділу по оперативній роботі) про ситуацію, після чого вони заїхали до аптечного пункту, а потім до лікарні імені ОСОБА_24 , де ОСОБА_6 пройшов медосвідування у експерта.
Свідок ОСОБА_12 показав суду, що він працює заступником начальника Дніпропетровського РВ поліції, обвинувачений був його підлеглим. В січні 2015 року ним було отримано доручення слідчого про зобов`язання явкою до відділу громадянина ОСОБА_18 , виконання якого він доручив ОСОБА_22 . Пізніше йому зателефонував ОСОБА_22 та розказав, що в ході виконання доручення стався конфлікт між ним та потерпілим у даному провадженні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав суду, що з ОСОБА_22 працював разом Дніпропетровському райвідділі міліції, Як слідчий, він надавав доручення через канцелярію РВ на встановлення місцезнаходження громадянина ОСОБА_18 та зобов`язання його явкою до слідчого відділу РВ. Через деякий час ОСОБА_22 повідомив йому, що під час виконання ним вказаного доручення ОСОБА_18 вів себе агресивно та вдарив його стільцем.

Крім показів потерпілого та неповнолітніх свідків, винуватість ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
-наказом ГУМВС в Дніпропетровській області № 47 о/с від 03.03.2014 року, відповідно до якого лейтенанта міліції ОСОБА_6 було призначено на посаду оперуповноваженого секотра карного розшуку Дніпропетровського районного відділу (т. 2 а.п. 154);
-копією доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, відповідно до якого старший слідчий відділення Дніпропетровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 звернувся до начальника відділу з проханням доручення співробітникам відділу зобов`язання на 10:00 годину 13.01.2015 року явкою ОСОБА_8 до слідчого відділення Дніпропетровського РВ, для слідчих дій, виконання якого доручено ОСОБА_6 12.01.2015 року (т.1 а.п. 57);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 04.08.2015 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_8 розповів та показав зо допомогою статиста механізм спричинення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень в області голови та тулуба (т. 1 а.п. 147-153);

-протоколами слідчих експериментів, проведених з неповнолітніми свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 з відеозаписами даних слідчих експериментів, в ході яких свідки на місці розказали та показали про обставини скоєння злочину відносно ОСОБА_8 ( т.1 а.п.154-156,157-159,160-162);

-висновком експерта № 3526 е від 06.08.2015 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця з садном на його тлі на спинці носу по середині.

Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: синця з садном на його тлі не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область носу.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння (синець блакитного кольору з червоним відтінком, з чіткими межами; садно з темно-червоним, дещо вологим дном, нижче рівня оточуючої шкіри), можливо вказати що термін його спричинення становить біля 12 годин до момент огляду, тобто вони могли бути отримані і в термін, на який вказує обстежений.

За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі пункту 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, а також відсутність будь-яких інших тілесних ушкоджень на обличчі та виступаючих частинах тулуба, можливо вказати що вони є не характерними для спричинення при падінні з висоти власного зросту та ударом об тупу тверду пласку поверхню (т. 2 а.п. 75-77)..

Суд критично ставиться до показань ОСОБА_6 щодо того, що потерпілий сам напав на нього, а він його лише відштовхнув. Суд вважає, що такі твердження обвинуваченого спрямовані на пом`якшення його відповідальності та зазначені показання вважає недостовірними.
Незважаючи на малолітній вік свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 та те, що свідки є близьким родичами співмешканки потерпілого - її синами, у суду немає підстав їм не вірити, оскільки в їх показаннях судом не встановлено жодних істотних суперечностей, які би викликали у суду розумний сумнів щодо їх правдивості; підстав оговорювати обвинуваченого свідками судом не встановлено; допит свідків проведений у відповідності до вимог Закону, у присутності законного представника та кваліфікованого психолога; психолог суду підтвердив, що показання свідки надали добровільно, без примусу, будь-якого впливу та тиску з боку батьків;суду чи учасників судового засідання, пояснення свідків є стабільними, послідовними та логічними, не протирічать встановленим судом обставинам та представленим доказам, дослідженим судом, тому посилання обвинуваченого на неправдивість показань свідків та їх заученість через вплив на них потерпілого, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу. Незначні похибки свідків в показаннях щодо деталей маючих місце подій зумовлені психоемоційним станом, який їм довелося пережити та їх неповнолітнім та малолітнім віком відповідно та сплином знчного часу між подіями , свідками яких вони були, та датою судового засідання, коли вони свідчили в суді.
Також суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються іншими доказами, зокрема свідченнями потерпілого, неповнолітніх свідків, висновками судово- медичних експертиз, покази свідка ОСОБА_13 - очевидця подій про обставини та механізм спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, який підтвердив версію обвинуваченого про те, що ОСОБА_6 лише відштовхнув останнього від себе і той впав на підлогу в кімнаті навзнак , тоді як тілесні ушкодження виявлені в останнього на обличчі, а не на потиличній поверхні голови.
Суд вважає свідчення сввідка ОСОБА_13 такими, що мають на меті створити алібі обвинуваченому, оскільки останній теж є працівником поліції ( на той момент міліції) і до тепер працює разом з обвинуваченим.
Суд, керуючись ст. 94 КПК України, оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку, з урахуванням того, що по справі забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності та приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння.
Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 доведеною і останній повинен нести відповідальність за ч. 2 ст. 365 КК України, за перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу , тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалися застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_8 ..

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 15 від 26.12.2003 року « Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень» зазначив, що явним слід вважати такий вихід працівника правоохоронного органу за межі наданих йому повноважень, коли він має очевидний, відкритий, неприхований і безсумнівний характер як для оточуючих, так і для самого працівника правоохоронного органу та чи усвідомлював він протиправність своєї поведінки.

Аналізуючи зазначені докази в їх сукупності , суд вважає, що дії, вчинені ОСОБА_6 , явно виходили за межі наданих йому повноважень з огляду на наступне..

Згідно ст.41 КПК України під час виконання доручень слідчого співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого і не має права здійснювати процесуальні дії в кримінальному провадженні за власною ініціативною .

Ст.135 КПК України регламентує порядок вручення повістки , зокрема законодавець зазначає про те, що повістку може вручити особі працівник правоохоронних органів, але така повістка має бути вручена не пізніше ніж за три дні до дня, коли особа зобов*язана прибути за викликом. У випадку встановлення Кримінальним процесуальним кодексом строків здійснення процесуальних дій , які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк , особа має отримати повістку або бути повідомленою про виклик іншим способом якнайшвидше, але в будь-якому випадку з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ( т.1 а.п. 57) слідчим слідчого відділення Дніпропетровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 було надано доручення оперативному підрозділу про зобов*язання гр-на ОСОБА_8 з*явитись до слідчого для проведення слідчих дій на 13.01.2015 року об 11 годині.

Тобто , як зазначив в судовому засіданні сам обвинувачений та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оперативним працівникам ( Єгіязаряну та Повтару) надавалась вказівка тільки повідомити останнього про необхідність явки шляхом вручення повістки, жодних доручень щодо проведення активних дій для доставки цієї особи до слідчого, передбачені ст.140 КПК України ( привід), оперативним працівникам ніхто не надавав.

При цьому слід зазначити, що в разі вчинення нападу ОСОБА_8 на обвинуваченого ОСОБА_6 , останній мав діяти у відповідності до Закону України « Про міліцію» , що діяв на момент скоєння злочину, зокрема ст..ст.11,12 цього закону, де зазначено, що в разі опору , вчинення протидії особою , працівник міліції може вжити заходів по їх подоланню, передбачених цим Законом, а саме: застосувати силу, спеціальні засоби, якщо дозволяють обставини. При цьому в разі неможливості уникнути цього законом заборонено застосування сили, що перевищує міру, необхідну для виконання покладених на міліцію обов*язків і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров*ю правопорушників та інших громадян.

З огляду на норми кримінального процесуального законодавства ( ст.143 КПК) навіть при виконанні примусової доставки особи до слідчого або суду ( приводу) необхідність застосування сили законодавець також мінімізує з огляду на те, щоб не порушувати права і свободи громадян.

Таким чином , суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 в тій ситуації явно виходили за межі наданих йому повноважень, оскільки згідно ст..3 Конституції України найвищою соціальною цінністю в Україні Основний Закон визнав людину, її життя і здоров*я, честь і гідність , недоторканість і безпеку.

При цьому суд не може погодитись з доводами органу досудового слідства про наявність в діях ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки як застосування болісних і таких, що ображають особисту гідність потерпілого,дій , і вважає за необхідне виключити його з обвинувачення з урахуванням положення ч.3 ст.337 КПК України, яка дає право суду вийти за межі висунутого особі обвинувачення , зазначеного в обвинувальному акті , лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження , та з огляду на наступне.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові ПВС України № 15 від 26.12.2003 року « Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень» ( п.9) болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого , слід вважати такі дії, які завдають йому особливого фізичного болю чи моральних страждань. Вони можуть полягати у протиправному застосуванні спеціальних засобів ( кайданки, гумові кийки, отруйні гази, водомети тощо) , тривалому позбавленні людини їжі, води , тепла, залишенні її у шкідливих для здоров*я умовах, використанні вогню,електроструму , кислоти, лугу,радіоактивних речовин , отрути, а також у приниженні честі ,гідності ,заподіянні душевних переживань , глумління тощо.

Жодних дій, які б свідчили про застосування ОСОБА_6 до потерпілого ОСОБА_8 таких дій органом досудового слідства суду представлено не було.

Сам же суд позбавлений права збору доказів вини обвинуваченого за власною ініціативою та при розгляді справи не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту, залишаючись об`єктивним і неупередженим , при цьому суд створив в ході розгляду справи всі необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних прав та обов`язків , розглядаючи справу па підставі наданих суду доказів.

Тому суд вважає, що дії обвинуваченого за своїм характером та згідно обставин справи були направлені саме на застосування насильства та спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень..

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , суд згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненного ОСОБА_6 злочину, дані, які характеризують його особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання останньому.
Так згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, скоєне ОСОБА_6 , відносяться до тяжких кримінальних правопорушень.
Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря- нарколога не перебуває (т. 2 а.п. 156), за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем роботи, навчання в вищому нвчальному закладі характеризується виключно позитивно , мав заохочення по службі (т. 2 а.п. 160).
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують відповідно до ст. 67 КК України покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом також не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 365 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах, однак суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням згідно ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України, з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах на 3 роки.
Згідно ст..54 КК України засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання ,ранг чи чин або кваліфікаційний клас , може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 26.12.2003 року « Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень» при розгляді справ про злочини , передбачені ч.2 або ч.3 ст.365 КК України , суди повинні з`ясувати чи є у підсудного військове, спеціальне звання ,ранг, чин або кваліфікаційний клас , і відповідно до ст..54 КК України вирішувати питання про доцільність позбавлення засудженого звання, рангу, чину чи класу і зазначити про це у вироку.
Суд вважає, що оскільки ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин з використанням свого службового становища та має спеціальне звання лейтенант поліції , у відповідності до ст.. 54 КК України слід позбавити ОСОБА_6 спеціального звання старшого лейтенанта поліції.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 369, 371-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за яким призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановити іспитовий строк 3 (три) роки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації;, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до органу пробації.
На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_6 спеціального звання старшого лейтенанта поліції.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд міста Дніпропетровська.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1