Справа №482/1285/13-к 21.04.2017
УХВАЛА
21 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря: ОСОБА_4
розглянув матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.11. 2016 року яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кечкемет, Угорщина, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України --------
Учасники судового провадження:
прокурор- ОСОБА_7
обвинувачений- ОСОБА_6
захисник- ОСОБА_5
потерпілі- ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представники потерпілих- ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.11.2016 року відносно ОСОБА_6 та закрити провадження по справі оскільки не встановленні достатні докази для доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.
________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/104/17 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_13
Категорія: ч.3 ст.286 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з відбуванням у кримінально виконавчій установі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану злочином моральну шкоду у сумі 100 000 гривень та 9 991,19 гривень матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 завдану злочином моральну шкоду у сумі 100 000 гривень та 7 911,35 гривень матеріальної шкоди.

Ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28.11.2012 року про накладення арешту на автомобіль «Jeep Grand Cherokee», д/н НОМЕР_1 скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 9 798,52 гривні.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу захисника

Захисник вважає, що вирок суду підлягає скасуванню внаслідок однобічності та неповноти судового розгляду.

На його думку, ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути зіткнення оскільки автомобіль ВАЗ-2106 рухався в темну пору доби, без ввімкнених габаритних та інших освітлювальних приладів і в порушення вимог п.10.1, п.10.3 Правил дорожнього руху України, раптово виїхав на смугу рух по якій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_6 .

Зазначає, що обвинувачення ОСОБА_6 побудовано виключно на свідченнях потерпілого ОСОБА_9 , а внаслідок систематичного порушення слідчим вимог КПК України, в ході досудового слідства, ОСОБА_6 був позбавлений можливості надати пояснення та відтворити на місцевості обставини ДТП.

Крім того, звертає увагу на те, що свідчення ОСОБА_9 мають суперечливий, не послідовний характер і спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, на його думку, суд залишив поза увагою результат токсикологічного дослідження від 27.11.2012 року, який свідчить, що під час ДТП ОСОБА_9 знаходився у стані наркотичного сп`яніння, а тому не міг адекватно та достовірно сприймати і оцінювати події.

Вказує, що суд залишив поза увагою також інші докази, які спростовують покази потерпілого ОСОБА_9 а саме: потворну авто-технічну експертизу від 23.07.2015 року про несправність освітлювальних приладів в автомобілі ВАЗ-2106; витяг з ЄРДР згідно якого за кермом автомобіля ВАЗ-2106 під час ДТП знаходилась ОСОБА_14 а не ОСОБА_15 ; протокол огляду місця події в якому відсутні ідентифікація слідів гальмування автомобілів, а тому експертам не представилось можливим встановити швидкість руху автомобілів. Крім наведених доказів, на думку захисника, суд залишив поза увагою і свідчення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_10 які спростовували покази ОСОБА_9 ..

Захисник звертає увагу, що посилання суду на висновки судово-медичних експертиз щодо перебування за кермом автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_15 базуються на припущеннях та неповних і недоведених вихідних даних.

Крім цього, захисник вказує, що слідчий експеримент з ОСОБА_9 від 08.02.2013 року, на дані якого суд посилається у вироку в якості доказу, є неналежним і не допустимим відповідно до ст. 86 та ст.87 КПК України, оскільки під час його проведення слідчим було порушено вимоги ч.1 ст.106, ч.1,6 ст.240, ст. 20 і ст. 42 КПК України, протокол був заздалегідь підготовлений слідчим, та в ньому містились завідомо неправдиві данні щодо пояснень ОСОБА_6 про обставини ДТП, відтворення їх на місцевості та підроблений підпису обвинуваченого під цими поясненнями.

Апелянт вказує, що слідчий відповідно до ст. 295 КПК України не надав ОСОБА_6 копію клопотання про продовження строку досудового розслідування, оскільки згідно висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи від 30.10.2014 року підпис в клопотанні виконано не ОСОБА_6 .

Також судом було порушено право на захист, яке виразилось в проведенні судового засідання від 10.01.2014 року без участі захисника не зважаючи на заперечення ОСОБА_6 ..

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 листопада 2012 року близько 22.00 год. обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Jeep Grand Cherokee» д/н НОМЕР_2 , рухаючись в лівій смузі проїжджої частини автодороги Ульянівка-Миколаїв (Р-06), з м. Миколаєва в сторону м. Нова Одеса Миколаївської області, у порушення вимог п.2.3 «б» і 12.3 Правил дорожнього руху України, на 202км. + 850м. цієї дороги, а саме поблизу с. Себіне Новоодеського району Миколаївської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки яка склалась, при виявлені в його смузі перешкоди, не вжив заходів до негайного зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до зупинки, хоча він мав таку технічну можливість, здійснив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на задню частину автомобіля «ВАЗ 2106», д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_15 , що рухався у лівій смузі автодороги попереду у попутному напрямку.

В результаті ДТП водій ВАЗ 2106 ОСОБА_15 та пасажир ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження від яких померли на місці події, а пасажир автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_9 і водій та пасажир автомобіля «Jeep Grand Cherokee» ОСОБА_6 та ОСОБА_10 відповідно отримали тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких. Зазначені небезпечні наслідки, як вказав суд, знаходяться у причинному зв`язку з учиненими порушеннями ПДД України.

Такі дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження та спричинили загибель кількох осіб.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_7 який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження,передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, окрім іншого, зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, які безпосередньо оцінені судом за правилами ст. 94 КПК України, у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи загальну засаду кримінального провадження презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини поза розумним сумнівом.

Однак, суд 1-ої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ухвалення вироку.

Так, незважаючи на те, що ОСОБА_6 , не заперечуючи факту керування автомобілем «Jeep Grand Cherokee» та зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2106», вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286 КК України не визнав, судом 1-ої інстанції було постановлено обвинувальний вирок. Обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України суд послався на показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , рапорт працівника Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області від 22.11.2012 року, витяг з кримінального провадження № 0000006, протокол огляду місця події від 22.11.2012 р., схеми до нього та фототаблиці, висновки судово-медичних експертиз, повторної автотехнічної експертизи та комплексної автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи, а також на дані слідчих експериментів з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .. Проте не звернув увагу на наявність протиріч у наведених доказах та порушень кримінально-процесуального закону. Крім того, зі змісту обвинувального вироку суду вбачається надання переваги доказам сторони обвинувачення, що свідчить про порушення однієї із загальних засад кримінального провадження, а саме змагальність сторін.

Що стосується показання потерпілого ОСОБА_9 , то аналізуючи матеріали кримінального провадження вони є суперечливими та непослідовними.

З показань наданих потерпілим ОСОБА_9 під час судового розгляду справи вбачається, що 22.11.2012 р., близько 21.30 год. він дозволив ОСОБА_15 сісти за кермо свого автомобіля «ВАЗ-2106», сам сидів в салоні на задньому сидінні, а на передньому пасажирському сидінні знаходилась його дружина ОСОБА_14 Рухались по автодорозі Ульянівка-Миколаїв з с. Себине в сторону м. Нова Одеса з ввімкненим ближнім чи дальнім світлом фар, зі швидкістю 20-30 км/год. Недалеко від повороту на с. Себине перестроїлись з правої смуги руху в ліву з метою звернути з дороги до автозаправочної станції «Лукойл», при цьому був ввімкнений покажчик лівого повороту. Із-за відображення світла в салоні автомобіля зрозумів, що позаду їхав автомобіль, але не встигли доїхати до повороту, як сталося зіткнення. Невідомий йому чоловік витягнув його з машини, а він вже свою дружину.
Зі змісту витяга з кримінального провадження № 0000006 вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про ДТП, яка сталася 22.11.2012 р., близько 22.00 год. на 202 км. + 850 м. автодороги «Ульянівка-Миколаїв» (Р-06), а саме, зіткнення автомобілів «Jeep Grand Cherokee» під керуванням ОСОБА_6 та ВАЗ 2106 під керуванням ОСОБА_14 , внаслідок яких водій автомобіля ВАЗ та пасажир загинули на місці, а пасажир автомобіля ВАЗ ОСОБА_9 і водій автомобіля «Jeep Grand Cherokee» ОСОБА_6 і його пасажир ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження (том №1 а.с. 119).
Крім того, зі змісту заяв від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про залучення їх до провадження як потерпілих від 28.12.2012 року вбачається, що в результаті ДТП водій автомобілю ВАЗ 2106 ОСОБА_18 та пасажир цього автомобілю ОСОБА_19 загинули на місці пригоди.

Також про знаходження саме потерпілого ОСОБА_9 за кермом автомобіля ВАЗ 2106 свідчать показання потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 ..

Що стосується висновків судово-медичних експертиз щодо місця розташування осіб в автомобілі ВАЗ 2106, то вони є вірогідними і базуються на припущеннях та недоведених вихідних даних.

До того ж є слушним посилання апелянта на те, що згідно довідки про результати токсикологічного дослідження № 2582 від 27.11.2012 року потерпілий ОСОБА_9 під час ДТП перебував у стані наркотичного сп`яніння, а тому цілком очевидно, що особа, перебуваючи під впливом наркотичних речовин, не може адекватно і достовірно сприймати і оцінювати події, тим більше фіксувати їх в пам`яті.

За таких обставин, суд 1-ої інстанції мав би критично віднестися до показань потерпілого ОСОБА_9 , ретельно перевірити їх та усунути всі протиріччя.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи захисником було заявлено клопотання про дослідження та залучення до матеріалів кримінального провадження висновку судово-медичної експертизи № 2033 від 05.01.2017 року стосовно місця розміщення осіб ( ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 ) в салоні автомобіля ВАЗ 2106 на момент ДТП з урахуванням механізму утворення тілесних ушкоджень потерпілих, механізму пошкоджень автомобіля «Jeep Grand Cherokee» та автомобіля ВАЗ 2106 і механізму і обставин ДТП. Зі змісту даного висновку вбачається, що локалізація та характер наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 дозволяє розмістити їх в салоні автомобіля наступним чином: водій ОСОБА_9 , пасажир переднього сидіння ОСОБА_14 , пасажир заднього сидіння ОСОБА_15 .. Вказаний висновок також підтверджує неправдивість показань потерпілого ОСОБА_9 ..
Суд 1-ої інстанції посилаючись на зміст протоколу огляду місця події від 22.11.2012 року та схеми до протоколу, як доказ вини ОСОБА_6 , зазначив що довжина слідів гальмування коліс автомобіля «Jeep Grand Cherokee» складають 34,8 і 42,7 метрів, але дане твердження не відповідає дійсності і фактичним обставинам справи. В вказаному протоколі та схемі не зазначено якому саме автомобілю належать ті чи інші сліди гальмування (том. № 1 а.с 121 160). До того ж саме з підстав відсутності ідентифікації слідів гальмування до кожного з автомобілів експертам не представилось можливим встановити швидкість руху автомобілів.
Аналізуючи висновки експертиз, а саме висновки повторної автотехнічної експертизи № 1/49 від 23.07.2015 року і комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди № 09-1-248 від 03.06.2016 року суд не обґрунтував за яких підстав він у своєму рішенні посилається на частину висновку, яка підтверджує вину ОСОБА_6 , а іншу залишає поза своєю увагою. Вказане свідчить на упередженість та однобічність розгляду справи та порушення загальних засад, передбачених КПК України.
Обґрунтованими є посилання захисника на не прийняття судом 1-ої інстанції доказів наданих стороною захисту, не надання їм належної оцінки та безпідставність відмов у задоволенні клопотань, поданими стороною захисту, що призвело до неповноти судового розгляду справи, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Вказане свідчить про порушення загальної засади кримінального провадження передбаченої п.16 ч.1 ст.7 КПК України, яка полягає у безпосередності дослідження показань, речей і документів з метою забезпечення засад рівності та змагальності, що є складовою права на справедливий судовий розгляд.
Крім того, судом 1-ої інстанції в основу обвинувального вироку було покладено докази, отримані з порушенням вимог КПК України, а саме протоколи слідчих експериментів. Відповідно до ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, за результатами якого слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту. Однією із умов проведення слідчого експерименту є те, що при проведенні цієї дії повинні бути створені умови, які були б аналогічні або максимально наближені до тих, в яких реально відбувалася подія, обставини якої чи показання про яку слід перевірити або уточнити.

Так, в якості доказу вини ОСОБА_6 суд 1-ої інстанції у вироку посилається на слідчий експеримент з потерпілим ОСОБА_9 від 08.02.2013 року. Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що 08.02.2013 року на 202 км+850 м автодороги Р-06 «Ульянівка-Миколаїв» с. Себине Новоодеського району Миколаївської області з метою встановлення швидкості автомобілю ВАЗ 2106 перед ДТП та відстані від автомобіля «Jeep Grand Cherokee» до автомобіля ВАЗ 2106, коли останній перестроївся з правої смуги руху в ліву, був проведений слідчий експеримент. Даний слідчий експеримент було проведено за участю потерпілого ОСОБА_9 , його захисника, двох понятих та з використанням автомобілів: ВАЗ 2106 держномер НОМЕР_4 та «Jeep Grand Cherokee» держномер НОМЕР_5 (том № 1 а.с. 177 188 ). Однак з довідки № 9/С-13-аз від 14.10.2013 року, яка міститься в матеріалах справи, вбачається що станом на 08.02.2013 року (день проведення слідчого експерименту) під державним номером НОМЕР_5 зареєстрований автомобіль Hyundai Elantra (том. № 1 а.с. 94). Також, з доданої до протоколу фото-таблиці зображення другого автомобіля відсутнє, що ще раз підтверджує використання під час слідчого експерименту іншого автомобіля ніж зазначено у протоколі.
Вказане свідчить про неправдивість даних внесених до протоколу.
Також під час проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_6 були допущенні порушення вимог кримінально-процесуального закону, оскільки зміст протоколу не відповідає фактичним обставинам проведення слідчого експерименту. З показань ОСОБА_6 , наданих у судовому засіданні, вбачається, що слідчий експеримент практично не проводився, за кермо автомобіля він не сідав, другий автомобіль не використовувався, відстань та час не вимірювались взагалі. Натомість слідчий приїхав на місце проведення експерименту з виготовленим протоколом. Дані показання підтверджуються та узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ..

Крім того, встановлення загальної видимості, тобто максимальної відстані, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру (96,7м. і 250м.) не спростовують факту раптового перестроювання з правої смуги руху в ліву автомобіля ВАЗ 2106. До того ж згідно правилам дорожнього руху у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися, при цьому спочатку необхідно подавати сигнали світловим покажчиком повороту відповідного напрямку. Проте слід мати на увазі, що подача попереджувального сигналу ніяких переваг у русі не дає, а лише інформує інших учасників руху про намір виповнити маневр.

До того ж, з висновку повторної автотехнічної експертизи № 1/49 від 23.07.2015 року встановлено, що при проведені випробування працездатності фар головного світла автомобіля ВАЗ 2106 держномер НОМЕР_3 права фара головного освітлення працює лише в режимі дального світла, ліва фара головного освітлення працює лише в режимі ближнього світла. А при проведені випробування працездатності передніх покажчиків поворотів при впливі на неї за допомогою органів керування з кабіни автомобіля було встановлено що вони знаходяться в непрацездатному стані.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції було необґрунтовано залишено поза увагою ряд допущених порушень та невідповідностей під час проведення вищевказаних процесуальних дій.

Твердження апелянта на грубе порушення права на захист під час досудового та судового слідства є мотивованим.

Так, в порушення вимог ст. 295 КПК України слідчий не надав ОСОБА_6 копію клопотання про продовження строку досудового розслідування. Замість того у графі копію клопотання отримав стоїть підпис ОСОБА_6 , який згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1811 від 30.10.2014 року виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою (том № 2 а.с. 212 222). За таких обставин обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник були позбавлені права на надання письмових заперечень на вказане клопотання.

Крім того, як слідує із журналу судового засідання від 10.01.2014 року судом 1-ої інстанції також було порушено право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, яке виразилося в проведенні судового засідання без участі захисника не зважаючи на заперечення ОСОБА_6 ..

Враховуючи викладене, колегія суду приходить до висновку, що обвинувальний вирок суду 1-ої інстанції ґрунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_9 та інших доказах, які узгоджуються з показаннями потерпілого, при цьому виявлені між ними суперечності та розбіжності залишенні поза увагою, а докази які спростовують показання потерпілого ОСОБА_9 або ж надавалися стороною захисту були відкинуті без належного на те обґрунтування.

Таким чином, вирок суду не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню.
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.п.2,3,4,5,6,7 ч.2 ст. 412 КПК України.
Так, в порушення вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України у матеріалах кримінального провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовані судові засідання від 15.08.2013 року, 30.08.2013 року, 30.10.2013 року, 14.11.2013 року. Крім того, запис судового засідання від 03.04.2015 року на якому вирішувалося питання щодо призначення повторної автотехнічної експертизи, висновок якої покладений в обвинувальний вирок не прослуховується.
Крім того, відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи наведені положення ч.6 ст.9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження , а саме законності, презумції невинуватості та забезпеченні доведеності вини, забезпеченні права на захист, змагальності сторін, суд позбавлений можливості постановити остаточне рішення, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 409, 412, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.11.2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_22 ОСОБА_3