Дата документу Справа № 333/615/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/180/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/615/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року задоволено клопотання слідчого Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000554 від 05.02.2017 року. Застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на шістдесят днів у слідчому ізоляторі № 10 м. Запоріжжя. Визначено розмір застави у розмірі 32 000 грн.

Згідно зі змістом судового рішення, 06 лютого 2017 року слідчий Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорозькій області ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000554 від 05 лютого 2017 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України відносно ОСОБА_9 . Вимоги клопотання обґрунтував тим, що для забезпечення належної явки підозрюваного ОСОБА_9 в слідчі органи і суд, можливості виконання у відношенні нього процесуальних рішень, необхідно обрати йому як запобіжний захід - тримання під вартою, оскільки згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що обставини, перераховані у ст. 178 КПК України, а також доведеність слідчим під час розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, існують достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, іншим шляхом перешкоджати кримінальному провадженню, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя визначив розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 32000 грн.

В апеляційній скарзі апелянт вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки по-перше, висновки слідчого судді не підтверджуються доказами, наданими стороною захисту та дослідженими під час судового розгляду, а, по-друге, слідчий суддя не взяв до уваги докази, що були надані стороною захисту та підтверджували обставини, які повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу та які доводять відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до того ж слідчий суддя в своїй ухвалі не зазначив і не обґрунтував чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги факт того, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є лише ніяким чином не аргументованими припущеннями органу досудового розслідування; вважає, що висновки слідчого судді про тяжкість інкримінованого його підзахисному злочину не є достатніми для обрання йому запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Крім того, підозрюваний ОСОБА_9 має реєстрацію та постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає разом з хворою бабусею, однак дана обставина, в порушення ч. 1 ст. 178 КПК України, не була взята до уваги слідчим суддею. Також зазначає, що його підзахисний характеризується з позитивного боку та його репутація заслуговує на довіру.

Твердження слідчого судді, стосовно того, що його підзахисний переховувався від органів досудового розслідування не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими і невмотивованими в тексті самої ухвали та спростовуються поясненнями, що були надані в судовому засіданні стороною захисту. Щодо висновків слідчого судді стосовно існування з боку ОСОБА_9 ризику переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вони є необґрунтованими, зважаючи на те, що він за викликом з боку працівників правоохоронних органів прибув до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області; також, підозрюваний не робив будь-яких спроб незаконно впливати на потерпілих та свідків, тому не має підстав вважати, що ОСОБА_9 перешкоджатиме в майбутньому кримінальному провадженню і буде незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Окрім зазначеного, ОСОБА_9 не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Ґрунтуючись на вищевикладеному, вважає, що прокурором, окрім констатації, не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам. Твердження прокурора в судовому засіданні про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо підозрюваного ґрунтувались лише на припущеннях, доказів на підтвердження зазначених обставин не надавалось; посилання слідчого судді в ухвалі на наявність ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, є формальними і такими, що не підтверджені матеріалами справи. Не наведено в ухвалі слідчого судді і даних про те, що обрання щодо підозрюваного іншого, менш суворого, запобіжного заходу є неможливим і недоцільним.

На підставі викладеного, просить скасувати повністю ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема особисту поруку або домашній арешт.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

При розгляді клопотання слідчого слідчий суддя дійшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 ст.176 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо взяття під варту ОСОБА_9 відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, оцінено сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри та вагомість наявних доказів у вчиненні ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному провадженні, відсутності міцних соціальних зв`язків підозрюваного, відсутності постійного місця роботи, вчинив злочин під час дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який йому було обрано 31.01.2017 року, схильність до скоєння злочинів та його репутацію. Слідчий суддя прийшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Таким чином, задовольняючи клопотання слідчого, суд, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, вказавши в ухвалі про наявність ризиків вказаних в клопотанні.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляції захисника про те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, мешкає разом із хворою бабусею, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, не є безумовною підставою для обрання іншого запобіжного заходу, ніж був обраний слідчим суддею і на вірність висновків слідчого судді не впливають.

При цьому слід зауважити, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Суд, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив, "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_9 на свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року, - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року про застосування до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4