Справа № 159/350/17
Провадження № 1-кп/159/82/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

законного представника особи щодо

якої розглядається клопотання про

застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_4 - ОСОБА_5

захисника особи щодо

якої розглядається клопотання про

застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_4

- адвоката - ОСОБА_6

провівши в приміщенні суду м. Ковель відкрите судове засідання у кримінальному провадженні №0000158 від 23 січня 2017 року, яке надійшло до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Володимир-Волинського, Волинської області, українця та громадянина України, без постійного місця проживання та без реєстрації, не одруженого, не працюючого, інваліда 1-ї групи, щодо якого раніше застосовувались примусові заходи медичного характеру:

-ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.08.1989 року за вчинення діяння, передбаченого ст.94 КК УРСР було застосовано примусове лікування в психіатричній лікарні з суворим наглядом;

-постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11.05.1994 року за вчинення діяння, передбаченого ч.2 ст.141, ч.2 ст.206, ст.100 КК України(в редакції 1960 року) було застосовано примусове лікування в психіатричній лікарні з суворим наглядом;

-постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28.04.1998 року за вчинення діяння, передбаченого ч.1 ст.117 КК України(в редакції 1960 року) було застосовано примусове лікування в психіатричній лікарні з суворим наглядом;

у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в:
04 грудня 2016 року близько 17 год.05 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні автобусної станції Ковель Волинської області, яка знаходиться за адресою м.Ковель, бульвар Лесі Українки, 40, не усвідомлюючи значення своїх дій та не керуючи своїми діями через те, що страждає параноїдною шизофренією безперервного типу перебігу з афективно-параноїдною симптоматикою, емоційно-вольовим збідненням, які позбавляють його можливості усвідомлювати свої дії(бездіяльність) або керувати ними, користуючись безпорадним станом потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та спав на лавці в залі очікування автостанції, таємно для потерпілого викрав з кишені форменого одягу працівника Державної пенітенціарної служби України ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 200 гривень номіналом однією купюрою. Після того, як техпрацівником автобусної станції Ковель ОСОБА_9 було виявлено протиправні дії ОСОБА_4 по заволодінню майном потерпілого і свідок повідомила про це ОСОБА_4 , намагаючись припинити його протиправні дії, ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадені грошові кошти, зник з місця події, чим вчинив відкрите викрадення чужого майна. У подальшому ОСОБА_4 розділив викрадені грошові кошти з особою, щодо якого матеріали виділено в окреме кримінальне провадження по факту заволодіння ним у той же час і за вище вказаних обставин іншим майном потерпілого ОСОБА_8 , - мобільним телефоном, - чим потерпілому було завдано майнової шкоди на загальну суму 1920 гривень.

ОСОБА_4 , як особа, відносно якої внесено до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку із вчиненням ним діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабіж) - не доставлявся у судове засідання для участі в даному кримінальному провадженні, відповідно до положень ч.1 ст.512 КПК України, оскільки, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №6 від 14.01.2017 року у ОСОБА_4 на даний час виявляються ознаки параноїдної шизофренії безперервного типу перебігу з афективно-параноїдною симптоматикою, емоційно-вольовим збідненням, які позбавляють його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними і характер розладу психічної діяльності (психічного захворювання) особи перешкоджає проведенню процесуальних дій за його участю, з урахуванням чого ОСОБА_4 потребує та госпіталізований до психіатричного закладу (а.с.58-59, 78-79).

Факт вчинення ОСОБА_4 відкритого викрадення чужого майна - яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК України, - повністю підтверджено зібраними у межах даного кримінального провадження доказами.

Так, допитаний в якості потерпілого ОСОБА_8 показав суду про те, що 04.12.2016 року він після чергування в нічній зміні у позаробочий час вживав спиртні напої з колегами, відсвяткувавши день народження одного з колег та близько 16 години прийшов на автовокзал, який розташований у м.Ковелі по бульвару Л.Українки, щоб їхати додому в с. Старі Кошари, однак, зайшовши в зал очікування автовокзалу, заснув на лавці. Показав, що йдучи з колегами по роботі в напрямку автовокзалу він мав при собі мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі» білого кольору, з якого телефонував незадовго того ж дня, та грошові кошти в сумі 200 гривень однією купюрою. Телефон та гроші він поклав всередину куртки під бушлатом, який був застебнутий та не перекладав їх в інші кишені. Не пам`ятає хто саме та яким чином викрав у нього вказане майно, оскільки спав сидячи на лавці на автовокзалі та не відчував що у нього викрадають речі та гроші. Прокинувся від того, що його збудив невідомий чоловік у військовій формі та повідомив, що його пограбували двоє чоловіків. Відразу ж виявив, що у нього було викрадено мобільний телефон та гроші в сумі 200 гривень однією купюрою, при цьому, службове посвідчення, яке було також в кошені, не викрали. Вони з незнайомим чоловіком у військовій формі разом вийшли з приміщення автостанції, намагаючись відшукати крадіїв, оскільки той чоловік їх бачив і міг би упізнати, однак, уже нікого не знайшли. Після цього він написав заяву до поліції про викрадення у нього мобільного телефону та грошових коштів.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 показала суду про те, що вона часто знаходиться в приміщенні автовокзалу Ковель і одного дня взимку побачила, як до чоловіка, який був одягнений у військову форму та спав п`яний на лавці в залі очікування, підійшли двоє, один з яких був ОСОБА_11 , якого вона знає, як особу, з яким проживала її знайома жінка, та почали шукати по кишенях у потерпілого. Вона побачила, як ОСОБА_11 вийняв з кишені потерпілого мобільного телефона, а інший чоловік вийняв з кишені потерпілого гроші, однак не бачила яку суму та якими купюрами. Не бажаючи, щоб у такій крадіжці звинуватили в подальшому її саму, вона повідомила про це прибиральницю на автовокзалі, якій показала, як двоє чоловіків грабують потерпілого, який у цей час спав. Прибиральниця підійшла до чоловіків та зробила ним зауваження, після чого ОСОБА_11 з іншим чоловіком, з яким вони разом обікрали потерпілого, вийшли з викраденими телефоном і грошима з зали очікування автовокзалу в напрямку до виходу і вона чула, що вони після цього поділили між собою викрадені гроші. Показала, що ні ОСОБА_12 , ні ОСОБА_13 вона не повідомила, що бачить, як вони вчиняють крадіжку, а лише повідомила про це прибиральницю на автовокзалі, яка вже повідомила про виявлення такого викрадення самих винних осіб.

Свідок ОСОБА_9 показала суду про те, що в грудні 2016 року вона чергувала на автовокзалі Ковель, де працює прибиральницею, до неї підійшла жінка ромської національності на ім`я ОСОБА_14 , яку вона часто бачить на автовокзалі, та повідомила їй, що двоє чоловіків обкрадають хлопця, який п`яний спить на лавці в залі очікування, та вказала їй на цих осіб. Коли вона підійшла до чоловіків, на яких їй вказала ОСОБА_14 , то побачила, що з обох боків від потерпілого, який був одягнений у формений одяг і спав на лавці, сиділи двоє чоловіків, одному з яких приблизно 50 років, він був високий та худорлявий і постійно посміхався, вона його часто бачила в приміщенні автовокзалу, а інший молодший був хлопець меншого зросту ромської національності. Показала, що бачила, як старший чоловік ОСОБА_4 - тримав свою праву руку на бушлаті потерпілого в районі грудної клітки, а інший ОСОБА_15 схилившись над потерпілим, тримав у руках цигарки, і на її питання «що, вже обчистили?», ті відповівши, що нічого не робили, вийшли разом у напрямку до виходу, а потерпілий залишився сидіти на лавці в залі очікування автовокзалу.

Доставлений до суду в якості свідка ОСОБА_15 від дачі показів відмовився на підставі ст.63 Конституції України.

Той факт, що ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення майна у потерпілого ОСОБА_8 підтверджено і дослідженим у ході судового розгляду даного кримінального провадження відеозаписом від 04.12.2016 року з камери спостереження приміщення автостанції Ковель, що міститься на оптичному носії інформації (диску). З дослідженого відеозапису чітко видно, як ОСОБА_4 з іншою особою, щодо якого матеріали виділено в окреме провадження, знаходячись поряд з ОСОБА_8 , який в цей час спав на лавці в залі очікування автовокзалу, схиляючись до потерпілого, обоє як ОСОБА_4 , так і інша особа, щодо якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, - шукали по кишенях потерпілого, після чого у них в руках з`явився білий предмет, схожий на мобільний телефон потерпілого, а після того, як до них підійшла техпрацівник автостанції ОСОБА_9 , вони вийшли з приміщення зали очікування автовокзалу. Ці ж обставини підтверджені і протоколом огляду від 15.12.2016 року, в ході якого було оглянуто такий оптичний носій інформації диск (а.с.65). Постановою від 15.12.2016 року вказаний диск було визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів даного кримінального провадження (а.с.66).

Таким чином, встановленим та доведеним є факт вчинення ОСОБА_4 04.12.2016 року близько 17.05 год. в приміщенні зали очікування автостанції Ковель відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 і такі дії ОСОБА_4 підпадають під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК України. Суд погоджується з такою кваліфікацією дій особи, виходячи з того, що хоч дії ОСОБА_4 і були розпочаті як таємне викрадення майна потерпілого, однак, після виявлення таких дій іншою особою - свідком ОСОБА_9 , яка повідомила вказаним особам про виявлення нею таких протиправних дій, така особа ОСОБА_4 - з метою подальшого розпорядження викраденим майном, утримуючи викрадене, залишив місце події і продовжив свої протиправні дії, вийшовши з викраденим із приміщення автостанції, де спільно з іншою особою, щодо якої матеріали виділено в окреме провадження, розділили викрадене ними майно гроші в сумі 200 гривень та мобільний телефон - між собою, розпорядившись, таким чином, вказаним майном.

Даючи оцінку діям ОСОБА_4 , суд також враховує те, що, відповідно до статті 26 КК України співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Тому в разі, коли із групи осіб, які вчинили злочин, лише одна особа є суб`єктом злочину, а решта осіб унаслідок неосудності або у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, чи з інших підстав не можуть бути суб`єктами злочину, дії винної особи, яка за таких обставин притягується до кримінальної відповідальності, не можна розглядати як вчинення злочину групою осіб. Така позиція висловлена і у Постанові ПВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику у справах про злочини проти власності». Відповідно, кваліфікація дій ОСОБА_4 , які містять ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого саме ч.1 ст.186 КК України, є вірною, оскільки не можна вважати, що такі дії були вчинені ОСОБА_4 в групі осіб (спільно з особою, щодо якої матеріали виділено в окреме провадження), - із урахуванням положень ст.ст.18,19 КК України щодо поняття суб`єкту злочину.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №6 від 14.01.2017 року ОСОБА_4 у період скоєння інкримінованого йому протиправного діяння виявляв, як виявляє і на даний час ознаки параноїдної шизофренії безперервного типу перебігу з афективно-параноїдною симптоматикою, емоційно-вольовим збідненням, що позбавляло та позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. Внаслідок цього ОСОБА_4 може бути визнаний неосудним. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (а.с.58-59).
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, зазначаючи, що є всі законні підстави застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 , оскільки його хвороба - параноїдна шизофренія безперервного типу перебігу - не дозволяла і не дозволяє йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Захисник, законний представник особи стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, клопотання прокурора підтримали і зазначили, що матеріалами кримінального провадження підтверджується наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК України та доведеність факту вчинення таких дій ОСОБА_4 у стані неосудності, у зв`язку з чим просили клопотання задовольнити.

Розгляд вказаного клопотання за згодою учасників процесу суд проводить без участі ОСОБА_4 , що відповідає вимогам ч.1 ст. 512 КПК України, оскільки характер розладу психічної діяльності особи перешкоджає участі особи у судових засіданнях.

Потерпілий ОСОБА_8 у ході судового розгляду покладався на розсуд суду щодо вирішення клопотання прокурора. Подальший судовий розгляд клопотання просив проводити в його відсутності про що подав суду письмову заяву.

Суд, заслухавши думку прокурора, який вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, захисника та представника ОСОБА_4 , які, кожен, зокрема, підтримали думку прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, задовольняє внесене клопотання виходячи з наступного.

Виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Згідно ч.2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння. Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Частиною 3 статті 94 КК України визначено, що госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України, суд, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

При визначенні виду і міри медичного характеру, суд враховує не тільки характер душевного захворювання та рекомендації експертів про тип лікувального закладу, але й те, що ОСОБА_4 вчинив діяння, яке підпадає під ознаки злочину середньої тяжкості. Крім того, суд враховує і те, що раніше ОСОБА_4 уже неодноразово вчиняв діяння, які підпадають під ознаки особливо тяжких злочинів щодо життя, здоров`я та статевої недоторканості особи та до нього вже неодноразово застосовувались примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричних лікарень з посиленим та з суворим наглядами, що, на думку суду, свідчить про стійку суспільну небезпечність ОСОБА_4 , який уже вчиняв раніше та вчинив знову протиправні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень (злочинів).

Судом беззаперечно встановлено, що на даний час ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїчної шизофренії, безперервного типу перебігу з афективно-параноїдною симптоматикою, емоційно-вольовим збідненням, і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих йому дій він також перебував у неосудному стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Крім того, суд також враховує те, що невжиття відносно ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру може спричинити реальну загрозу заподіяння безпосередньо неминучої шкоди цій особі або іншим особам.

Як установлено судом вище, встановленим та доведеним є факт вчинення ОСОБА_4 04.12.2016 року близько 17.05.год. в приміщенні зали очікування автостанції Ковель відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 і такі дії ОСОБА_4 містять ознаки кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК України. Зазначені дії вчинені ОСОБА_4 у стані неосудності, оскільки в період вчинення суспільно небезпечного діяння він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання та на даний час не видужав, що є підставою для застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Відтак, клопотання прокурора про застосування таких примусових заходів медичного характеру є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Цивільного позову у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 93,94 КК України, ст.ст.292,503,512,513 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158 від 23 січня 2017 року відносно ОСОБА_4 , - особи стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Володимир-Волинського, Волинської області, українця, громадянина України, без постійного місця проживання, інваліда 1-ї групи внаслідок психічного захворювання, до якого раніше застосовувались примусові заходи медичного характеру у зв`язку з вчиненням діянь, які містять ознаки кримінальних правопорушень (злочинів), примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, - у зв`язку із вчиненням ним діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК України.
Речовий доказ у справі оптичний носій інформації (диск), який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000158, - залишити зберігати в матеріалах даного кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку до набрання ухвалою законної сили залишити попередній - поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
ГоловуючийОСОБА_1