Справа №472/279/17 06.04.2017

Провадження № 11-сс/784/165/17 Категорія запобіжний захід
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої-судді ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві судове кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту; -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
підозрюваний ОСОБА_7
захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року відносно підозрюваного у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України злочину
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , фактично проживаючого на АДРЕСА_2 ;
- відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та
- застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло, розташоване на АДРЕСА_2 , цілодобово, з покладанням на підозрюваного обов`язків:
1) утримуватися від спілкування з свідками:
- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає на АДРЕСА_3 ;
- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає на АДРЕСА_4 ;
2) носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 25 травня 2017 року включно.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нове рішення, яким застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема: визнання недоведеними передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та що прокурором та слідчим не доведено, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам.
Зазначає, що судом не враховано: що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі; є мешканцем населеного пункту іншої області (Одеської), а не того де проводиться розслідування,зареєстрований не за місцем проживання, має високий соціальний статус та матеріальне становище, що у поєднанні з небажанням понести справедливе покарання може призвести до спроб переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знає місця проживання свідків та потерпілих і може незаконно вплинути на них; що стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, позитивні характеристики, перебування у шлюбі, наявність на утриманні дітей, відсутність судимостей не завадили ОСОБА_7 позбавити людину життя, не зупинили перед прийняттям рішення про необхідність застосування зброї і не гарантують, що ним буде забезпечено виконання процесуальних обов`язків.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях захисник ОСОБА_9 просить відмовити прокурору у задоволенні його апеляційної скарги. При цьому зазначає:
що судом першої інстанції дуже ретельно досліджувались обставини, що вказують на підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу;
що прокурором не доведено вагомих доказів щодо вчинення підозрюваним злочину і що в матеріалах кримінального провадження відсутні вказані прокурором беззаперечні докази винуватості підозрюваного, наявності умислу на вчинення вбивства, пострілу в мирно стоячу людину на території господарства;
що клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 і пред`явлена підозра викладені з перекручуванням подій, базуються на припущеннях слідчих органів і упереджених твердженнях, не підтверджених належними доказами;
що жодних додаткових вагомих доказів в своїй апеляційній скарзі на підтвердження вчинення ОСОБА_7 саме злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та ризиків, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України, прокурор не додав;
що не зрозуміло якою правовою нормою кримінально-процесуального закону соціальний статус, як соціальний вимір, включаючи рівень доходу громадянина, його освіту, місце в структурі влади в суспільстві, надає право прокурору робити висновки щодо необхідності застосовувати до таких громадян самий суворий винятковий запобіжний захід.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
В ході кримінального провадження, на думку слідчого, встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Так, згідно з матеріалами клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що 24 березня 2017 року приблизно о 16.00 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, на території дитячого табору « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по АДРЕСА_5 , біля приміщення будівлі між групою осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та групою осіб ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 вирішив позбавити життя ОСОБА_15 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 дістав із кишені пристрій травматичної дії «ПМРМ», калібру 9 мм, № НОМЕР_1 та умисно, бажаючи позбавити життя ОСОБА_15 , вистрелив в життєво важливий орган (голову), коли той стояв і ніякого опору не чинив, тому не зміг вжити заходів до самозбереження. В результаті цього ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді: розтрощення черепа, перелом кісток склепіння та основи черепа, від якої той помер.
Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 25 березня 2017 року № 91 смерть ОСОБА_15 настала від розтрощення черепа, перелому кісток склепіння та основи черепа, проникаюче вогнепальне поранення голови з використанням ручної вогнепальної зброї.
Слідчий обґрунтував клопотання наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Відмовляючи у клопотанні слідчого та обираючи запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя зазначив:
що надані слідчим та прокурором докази про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення слідчий суддя не вважає вагомими, зокрема, в протоколах допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 від 25.03.2017 року містяться істотні суперечності щодо обставин події та взагалі відсутні відомості щодо умислу підозрюваного на спричинення умисного вбивства;
що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, не надають достатніх підстав вважати, що підозрюваний зможе незаконно впливати на свідків, що змусить останніх змінити свої показання, оскільки вони вже допитані слідчим у даному кримінальному провадженні та надали повні та вичерпні показання;
що прокурором не доведено і ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 після вчинення злочину самостійно зателефонував голові Варюшинської сільської ради Веселинівського району ОСОБА_18 та повідомив про обставини події, з місця злочину не втік, а чекав на прибуття поліції;
що прокурором не доведено обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 ; доводи - заперечення підозрюваного ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_9 проти апеляційної скарги прокурора, які вважали оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін; вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.
Прокурор оскаржує висновки слідчого судді щодо недоведеності ризиків, п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; та недоведеності, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам.
А тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в іншій частині ухвала слідчого судді апеляційним судом не переглядається.
Аналогічним доводам, викладеним прокурором ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя дав належну оцінку і прийшов до висновку про відсутність для того підстав.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.
Так, прокурор не довів існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Посилання апелянта на те, що підозрюваний ОСОБА_7 є мешканцем населеного пункту іншої області (Одеської), а не того де проводиться розслідування, зареєстрований не за місцем проживання, має високий соціальний статус та матеріальне становище, не ґрунтуються на законі, адже діючий кримінальний процесуальний закон не передбачає таких підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Що стосується твердження прокурора про небажання підозрюваного понести справедливе покарання, про, нібито, роздуми ОСОБА_7 та його розрахунки щодо кваліфікації злочину та можливості або неможливості його затримання, то вони носять лише характер припущень та міркувань апелянта, а тому є неприйнятними.
Натомість, з наданих матеріалів судового та кримінального провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 не заперечував, що саме від його дій потерпілий ОСОБА_15 отримав смертельне вогнепальне поранення; що після вчиненого, як вірно зауважив слідчий суддя, ОСОБА_7 самостійно зателефонував голові Варюшинської сільської ради району та повідомив про обставини події; з місця злочину не втік, а чекав прибуття поліції.
А доводи апелянта про те, що вказані ним обставини не дадуть можливості здійснювати належний контроль за ОСОБА_7 , позбавлені будь-якого правового підґрунтя.
Посилання прокурора, як на одну з підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на не визнання ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленій підозрі, на висунення ним своєї версії подій, яка, за твердженням прокурора, є явно неправдивою, і в такий спосіб намагається перешкодити швидкому та об`єктивному розслідуванню обставин умисного вбивства, є не тільки такими, що не ґрунтуються на законі, а й прямо суперечать загальним засадам кримінального провадження законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, свободи від самовикриття зокрема:
передбаченій ч. 2 ст. 9 КПК України, відповідно до якої прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень;
передбаченій ч. 2 ст. 17 КПК України, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення;
передбаченій ст. 18 КПК України, відповідно до якої:
1. Жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
2. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.
3. Жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні її близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення.
Крім того, сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , на що посилається прокурор, не свідчить про наявність ризику переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Про це також неодноразово наголошувалося ЄСПЛ у своїх рішення, в тому числі і проти України.
Що стосується доводів апелянта про доведеність існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, то вони позбавлені логіки та мотивування.
Так, відповідно до клопотання слідчого такий ризик заявлений щодо свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які, за наданими до клопотання матеріалами, дали показання на користь підозрюваного. Слідчим не обґрунтований даний ризик взагалі, оскільки є незрозумілим, яка необхідність у підозрюваного у зміні показань вказаних свідків. І прокурором, як вірно вказав слідчий суддя, існування цього ризику не доведено.
Жодного доказу на підтвердження існування вказаного ризику апелянтом не надано.
З огляду на наведене апеляційна скарга і в цій частині є необґрунтованою.
З урахуванням наведеного голослівними та неприйнятними є і інші апеляційні доводи прокурора.
Так, апелянтом (прокурором) не наведено переконливих доводів щодо наявності передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а також того, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою (у даному випадку цілодобового домашнього арешту) не забезпечить належної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків та не дасть можливості запобігти встановленому судом ризику.
З огляду на зазначене, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області - ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча:

Судді: