Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010611 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Куликовичі Маневицького району

Волинської області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.298, ч.3 ст.2701 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0010611 щодо ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.298, ч.3 ст.2701 КК України, повернуто прокурору.

_______________________________________

Справа № 11-кп/796/1148/2017
Категорія: ч.2 ст.298, ст.3 ст.2701 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1 .
Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 відмовлено та продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 2 місяці, тобто до 30.05.2017 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.п.5, 9 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки викладене в ньому формулювання обвинувачення є неконкретним і недостатнім для його розуміння, що позбавляє обвинуваченого в повній мірі реалізувати своє право на захист, і також обвинувальний акт не містить відомості про дату його складення.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_11 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, мотивуючи висновки про невідповідність обвинувального акта вимогам закону неконкретністю та неповнотою викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, всупереч вимогам ст.314 КПК України дав їм оцінку, чим вийшов за межі підготовчого судового засідання. За твердженням прокурора, обвинувальний акт складений у відповідності з вимогами ст.291 КПК України, в ньому зазначено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, і він не містить недоліки, зазначені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року, в якому дається роз`яснення, у яких випадках у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору. Вважає прокурор помилковими висновки суду і про те, що обвинувальний акт не містить відомості про дату його складення.

Крім того, зазначає, що суд відповідно до положень ст.337 КПК України здійснює судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення, однак у передбачених законом випадках має право вийти за межі висунутого обвинувачення, як і прокурор має право змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення чи відмовитись від підтримання державного обвинувачення. А тому суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване рішення, оскільки викладені в ухвалі суду недоліки не є перешкодою для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 вказує, що обвинувальний акт містить положення, які суперечать одне одному, а саме, формулювання висунутого обвинувачення суперечить відомостям про потерпілих, даті внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив її задовольнити; доводи потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_9 , які вважали, що суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Як встановив суд першої інстанції, з посиланням на положення ст.ст.91, 92 КПК України, якими визначено обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та покладено обов`язок доказування цих обставин на слідчого, прокурора, а також на рішення Європейського суду з прав людини у справі Маттоціа проти Італії від 25.07.2000 року, в якому наголошено, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів, тощо, викладене в обвинувальному акті формулювання висунутого ОСОБА_9 обвинувачення є неконкретним.

При цьому суд звернув увагу, що органом досудового розслідування не зазначено, які дії обвинуваченого спричинили загибель ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , причини, з яких сталася смерть потерпілих. До того ж, не зазначено, в чому виразилося спричинення шкоди вказаним в обвинувальному акті потерпілим, у тому числі ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які були задіяні до виконання підрядних робіт.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що в обвинувальному акті відсутні відомості про дату його складання.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з п.9 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про дату та місце його складення та затвердження.

Колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, про те, що вказаним вимогам закону обвинувальний акт не відповідає.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.91 КПК України у кримінальну провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, тобто час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета тощо.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, є обвинувальний акт. І саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з ст.337 КПК України суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Як зазначено в обвинувальному акті, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення в якому є ідентичними, між ТОВ КВВ Строй(замовник) і ОСОБА_9 (виконавець) було укладено договір про надання послуг № 25/01/16 від 14.01.2016 року на виконання робіт з прибирання будівельного сміття та його завантаження на транспортні засоби для подальшого вивозу в будинку № 12 на вул. Богдана Хмельницького в м. Києві. Для виконання робіт ТОВ КВВ Стройбуло залучено працівників ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а ОСОБА_9 ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .
ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що будинок АДРЕСА_3 віднесений до пам`яток історії, архітектури та містобудування місцевого значення, маючи умисел на пошкодження об`єкта житлово-комунального господарства, за відсутності проектно-кошторисної документації та погоджень органу охорони культурної спадщини, надав вказівку ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 виконати роботи з руйнування та демонтажу міжкімнатних дерев`яних каркасно-щитових перегородок (перекриття) в окремих приміщеннях квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 цього будинку.

25.02.2016 року близько 15 години 50 хвилин під час виконання робіт з вивозу будівельного сміття та демонтажу цих перегородок відбулося руйнування внутрішніх міжповерхових конструкцій будинку, що спричинило загибель ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .
Дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.2701 КК України умисне пошкодження об`єктів житлово-комунального господарства, що призвело до неможливості експлуатації, порушення нормального функціонування таких об`єктів, що спричинило загибель людей; та за ч.2 ст.298 КК України умисне незаконне руйнування, пошкодження об`єктів культурної спадщини чи їх частин.
Між тим, обвинувальний акт не містить даних щодо об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2701 КК України, з викладом дій ОСОБА_9 , наслідків у виді загибелі людей та причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками настільки детально, наскільки це б дало можливість розуміти висунуте обвинувачення.
З огляду на те, що диспозиція частини третьої статті 2701 КК України відсилає до частини першої цієї статті, за диспозицією якої кримінальним правопорушенням є умисне знищення або пошкодження об`єктів житлово-комунального господарства, якщо це призвело або могло призвести до неможливості експлуатації, порушення нормального функціонування таких об`єктів, що спричинило небезпеку для життя чи здоров`я людей або майнову шкоду у великому розмірі, то з викладу формулювання обвинувачення незрозумілим є характер шкоди, завданої залученими до виконання робіт ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які є потерпілими.

Таким чином, обвинувальний акт містить істотні суперечності у викладі об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2701 КК України.
А тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акта вимогам закону необґрунтовані.

І колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд не давав оцінку пред`явленому обвинуваченню, як про це вказує прокурор, адже в ухвалі не йдеться про його доведеність чи недоведеність.

Недоречними є і посилання на інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, оскільки відповідно до положень ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а не інформаційних листів, які не є джерелами права.

Твердження про можливість відповідно до наданих прокурору повноважень змінити обвинувачення в суді, висунути додаткове обвинувачення або відмовитися від підтримання державного обвинувачення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення і формулювання висунутого обвинувачення повинні бути конкретними з метою забезпечення права обвинуваченого на захист, а зміна обвинувачення в суді згідно з ч.1 ст.338 КПК України відбувається, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, а не з метою усунення недоліків обвинувального акта.

Враховуючи наявні в обвинувальному акті відомості про потерпілих, у розпорядженні слідчого і прокурора вже на момент його складання, підписання і затвердження були дані про характер завданої їм шкоди, які не знайшли свого відображення у відповідному процесуальному документі.

З огляду на те, що обвинувальний акт беззаперечно не містить відомості про дату його складення, посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновків суду першої інстанції у цій частині є надуманими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції навів в ухвалі ґрунтовні мотиви повернення обвинувального акта прокурору, а тому підстав для її скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0010611 щодо ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.298, ч.3 ст.2701 КК України, повернуто прокурору, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3