Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
07 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0006910 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Згідно із вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року, ОСОБА_5 02 жовтня 2016 року близько 04.30 год, перебуваючи на вул. Льонокомбінатівській в м. Рівне, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, застосувавши до ОСОБА_8 фізичне насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, відкрито заволодів майном потерпілого: чоловічою сумкою, мобільним телефоном марки Samsung Galaxy Core-2 вартістю 1637, 50 грн та грішми в сумі 1940 грн, заподіявши шкоду на загальну суму 3577, 50 грн.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання чотири роки позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 175,96 грн. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що матеріали кримінального провадження, на його думку, не містять належних та допустимих доказів його причетності до вчиненого злочину стосовно ОСОБА_8 , оскільки мобільний телефон потерпілого ним було знайдено, а показання свідків, на яких ґрунтується вирок суду, не підтверджують його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Просить скасувати оскаржуваний вирок, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_8 , які вважають вирок законним і просять залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна за обставин, вказаних у вироку, підтверджується сукупністю доказів, розглянутих в судовому засіданні, яким дана правильна юридична оцінка.

Твердження ОСОБА_5 щодо відсутності в його діях складу злочину стосовно потерпілого ОСОБА_8 не можна визнати обґрунтованими.

Потерпілий ОСОБА_8 , як в ході досудового розслідування, так і в суді першої інстанції послідовно стверджував про те, що 02 жовтня 2016 року приблизно о 04.30 год. на вул. Льонокомбінатівській в м. Рівне його із застосуванням фізичного насильства було пограбовано саме ОСОБА_5 , котрий відкрито викрав його сумку, у якій знаходилися гроші та мобільний телефон у чохлі, і якого він впізнав, відповідно до протоколу впізнання від 17 жовтня 2016 року ( т. 2 а.с.11-13), оскільки добре роздивився, коли наздогнав і намагався повернути своє майно.

Свої показання ОСОБА_8 підтвердив і при проведенні слідчого експерименту (т. 1 а.с. 14-19), протокол якого досліджено судом.
При апеляційному розгляді потерпілий ОСОБА_8 також категорично ствердив, що грабіжником є обвинувачений ОСОБА_5 , який при скоєнні злочину наносив йому удари руками шляхом поштовхів по тілу, і якого він впізнав за зростом, статурою та рисами обличчя.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 17.10.2016 року ( т. 2 а. с. 26-32), обвинувачений ОСОБА_5 добровільно вказав на місце схову ним 2 жовтня 2016 року двох сім-карток та чохла до телефону, належних потерпілому ОСОБА_8 , які, як і сам телефон марки Samsung Galaxy Core-2, проданий обвинуваченим ОСОБА_9 , було оглянуто і долучено до кримінального провадження, як речові докази.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно зясував фактичні обставини кримінального правопорушення і вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, віднесеного законом до тяжких, особу ОСОБА_5 , який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів - грабежу та розбою, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому надто суворого покарання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_5 мінімальне покарання, передбачене санкцією за ч. 2 ст. 186 КК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного вироку, як і підстав для закриття провадження за відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу даного кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

Разом із тим, беручи до уваги положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни в ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід зарахувати його попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 04 квітня 2017 року до моменту проголошення ухвали 06 червня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського міського суду від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 04.04.2017 року по 06.06.2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3