Справа № 308/4329/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.06.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 / головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
ОСОБА_6 його представника ОСОБА_7
Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: транспортний засіб автомобіль марки «MERCEDES BENZ Sprinter 311», р/н НОМЕР_1 , номер шасі (VIN) НОМЕР_2 та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 від 05.07.2012 з забороною використовувати та розпоряджатись ними до вирішення провадження по суті.
10.05.2017 о 09 год. 00 хв. автомобіль, яким керував ОСОБА_6 та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу органом досудового розслідування вилучено та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а автомобіль поміщено на штраф майданчик.
Накладаючи арешт на вказані автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, слідчий суддя свій висновок обґрунтував тим, що такі відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, є речовими доказом у кримінальному провадженні, а тому з метою їх збереження, як речових доказів, дійшов висновку про необхідність накладення арешту.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію. Апелянт вважає, що при зверненні з клопотанням слідчим не дотримано вимоги статей 171, 172 КПК України. Вказує, що твердження слідчого у клопотанні, що автомобіль був вилучений та оглянути лише 10.05.2017 не відповідає дійсності. Пояснює, що подія ДТП за участі його довірителя мала місце ще 08.11.2016, після чого в цей же день даний автомобіль разом з товаром та особистими речами водія Драпінського був вилучений та поміщений на штраф майданчик, з цього чого часу ні у власника, ні у водія вказаного транспортного засобу не має до нього доступу. Звертає увагу, що 23.11.2016 слідчими був проведений обшук авто без участі та повідомлення його власника та водія - учасника ДПТ. Не зважаючи на численні клопотання власника ОСОБА_6 повернути вилучений автомобіль слідчі жодним чином не реагували. Окрім того, у клопотанні не вказано документів, що підтверджують право власності на майно, що є порушенням п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України. Звертає увагу, що наразі жодному учаснику ДТП підозра не вручена. Одночасно апелят клопоче про поновлення строку апеляційного оскарження, як пропущеного з поважних причин, оскільки розгляд клопотання відбувся без участі водія та власника майна.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про підтримання клопотання про поновлення строку апеляційного оскраження та апеляційної скарги, заперечення прокурора проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Враховуючи, що ухвалу слідчим суддею було постановлено без участі ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та їх представника, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, як пропущений з поважних причин .
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вилучений транспортний засіб з тих підстав, що це майно є предметом кримінально протиправних дій та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому перевірив співрозмірність втручання у право власності ОСОБА_6 з потребами кримінального провадження.
Відповідно до положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні та не вимагає оголошення підозри.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що відносно вилученого майна, зазначеного у клопотанні слідчого існують ризики, визначені ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Апеляційний суд констатує, що слідчим суддею накладено арешт виключно на транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, а отже ні власник майна, ні водій вилученого авто не позбавлені були можливості повернути особисті речі та товар, який у ньому знаходився.
При цьому, апеляційному суду не надано доказів того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 звертались з відповідними скаргами щодо неправомірних дій слідчих, в тому числі пов`язаними з незаконним вилученням транспортного засобу, особистих речей та товару, який у ньому знаходиться, у зв`язку з чим доводи апелянта апеляційний суд вважає необгрунтованими.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що власник або володілець майна відповідно до ч.1,ч.2 ст.174 КПК України не обмежений права звернення з клопотанням до слідчого судді про скасування арешту на майно.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд ,
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: