Справа № 128/2968/16-к
ВИРОК
Іменем України
17 березня 2017 року Вінницький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
за участю обвинуваченої: ОСОБА_4
25.10.2000 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч.1 ст. 229-6, 46-1 КК України (в ред. 1960 року) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, штраф 300 грн.;
21.06.2001 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст. 140, 43, 14 КК України (в ред. 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, застосовано примусове лікування від алкоголізму;
25.12.2003 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;
30.06.2004 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;
16.02.2005 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;
11.06.2008 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч.1 ст. 309 КК України до 2 місяців арешту;
24.07.2009 року Староміським районним судом м. Вінниці за ст. 395 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
09.02.2011 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 309 КК України до 4 місяців арешту;
30.08.2012 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ст. 395 КК України до 4 місяців арешту;
11.12.2012 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 309 КК України до 5 місяців 5 днів арешту;
16.12.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі,
за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -
ОСОБА_4 , 03.05.2016 року, приблизно о 14 год. 00 хв., знаходячись біля будинку №2 по вул. Алеї в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області, на загальному дворі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, підбурювана жагою до легкої наживи, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, проходячи біля речей, які знаходилися на білизняній мотузці за вищевказаною адресою та належали ОСОБА_5 , підійшла до неї та намагалась викрасти речі, які знаходилися на мотузці, а саме: дитячу куртку типу пуховик «NEKST», вартість якої згідно товарного чеку ринку «Батьківщина» становить 300 гривень та жіночі джинси «Slim Beggind», вартість яких згідно товарного чеку ринку «Батьківщина» становить 680 гривень. Однак, довести свій злочинний умисел до кінця вона не змогла з причин, які не залежали від її волі, так як не виконала усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки була зупинена сусідом потерпілої.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнала повністю, пояснивши, що 03 травня минулого року, в обідній час, коли вона проходила біля будинку АДРЕСА_2 , у неї раптово виник умисел на крадіжку речей, які висіли на мотузці. Знявши дитячу куртку та жіночі джинси, вона хотіла їх забрати собі та в подальшому продати, з метою отримання грошей, однак її одразу зупинили жителі будинку, які перебували на той час в дворі. Ці речі були повернуті потерпілій ОСОБА_5 . Про скоєне нею вона жалкує, просить суд її суворо не карати, запевняючи у неповторенні подібного.
Враховуючи клопотання учасників судового провадження про недоцільність дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за необхідне обмежитися допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, характеризуючих її особу і при цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності її позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку вона буде позбавлена можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На думку суду дії обвинуваченої ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України воно відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винної, те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, по місцю проживання характеризуеться негативно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; згідно висновку № 120 амбулаторної судово наркологічної експертизи від 30.06.2016 року, ОСОБА_4 виявляє ознаки хронічного алкоголізму ІІ-го ст., потребує примусового лікування, яке їй не протипоказане; відповідно до висновку судово психіатричного експерта № 101 від 25.07.2016 року, в період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, ОСОБА_4 на хронічне психічне захворювання не страждала, перебувала поза будь яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, в даний період могла усвідомлювати свої дії та керувати ними; в теперішній час ОСОБА_4 на хронічне психічне захворювання не страждає, перебуває поза будь яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, у неї виявлена акцентуація рис характеру по демонстративно нестійкому типу, ускладнена алкоголізацією; в теперішній час ОСОБА_4 може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; думку потерпілої щодо міри покарання ОСОБА_4 , згідно якої вона покладається на розсуд суду, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченої не має.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд встановив: визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винної дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і їй необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженої та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої, запобігання вчиненню нових злочинів.
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речові докази: дитячу куртку типу пуховик NEKST» та жіночі джинси «Slim Beggind», передані під розписку потерплій ОСОБА_5 залишити у власності останньої.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: