Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-в/644/1579/16
1-в/644/1579/16
УХВАЛА

Іменем України

27 грудня 2016 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові спільне подання адміністрації Харківської виправної колонії та Спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Харківській виправній колонії,

В С Т А Н О В И В :

Адміністрація Харківської виправної колонії та Спостережна комісія в Індустріальному районі м. Харкова звернулися до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 посилаючись на те, що він відбув більше ? частин призначеного йому строку покарання, під час відбування покарання характеризується позитивно, до праці ставиться добре, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений три рази, режим відбування покарання не порушував, залучався до робіт із благоустрою установи, вину у вчиненні злочину визнав.

Представник установи виконання покарання та засуджений в судове засідання не прибули, звернулися до суду із заявами про розгляд подання за їх відсутності, із заявами про проведення судового засідання в режимі відеоконференції до суду не звертались.

Прокурор проти задоволення покарання заперечував, оскільки вважав, що своєю поведінкою і ставленням до праці засуджений ще не довів свого виправлення.

Вислухавши прокурора, вивчивши матеріали особової справи засудженого, оцінивши надані докази, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Судовим розглядом встановлено, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, та засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років (аркуші 54 56 особової справи).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року у відношенні ОСОБА_4 було змінено, та за сукупністю вироків остаточно засуджено його до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців (аркуші 59-64 особової справи).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року та у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_4 було зараховано у відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08 серпня 2014 року по 08 жовтня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (аркуш 75 особової справи).

Початок строку відбування засудженим покарання 08 серпня 2014 року, кінець строку 08 лютого 2018 року.

Як вбачається з ухвали апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року ОСОБА_4 має вісім не погашених судимостей за вчинення виключно умисних тяжких злочинів і на теперішній час відбуває покарання за вчинення умисних тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого і систематичне вчинення ним тяжких злочинів (аркуші 59 - 60 особової справи).

Як вбачається з копій архівних вироків, що містяться в матеріалах особової справи засудженого, ОСОБА_4 раніше вже двічі звільнявся умовно достроково від відбування покарання, а саме: згідно постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 грудня 2006 року на не відбутий строк 1 рік 6 місяців 16 днів позбавлення волі та згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2013 року на не відбутий строк 6 місяців 26 днів позбавлення волі, але знову вчиняв умисні тяжкі злочини у період умовно дострокового звільнення, що також свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого і систематичне вчинення ним тяжких злочинів, в тому числі і протягом строку умовного звільнення.

На теперішній час з призначеного вироком суду покарання у вигляді 4 років 8 місяців позбавлення волі засуджений фактично відбув лише рівно половину строку - 2 роки 4 місяці. Запропонований в поданні строк умовно дострокового звільнення засудженого становить 1 рік 1 місяць 11 днів позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України і Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання м`яким» головною умовою при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення. При чому добросовісна поведінка - це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня і так далі, а добросовісне відношення до праці - це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи так далі.

В той же час, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання, а не за короткий період часу перед внесенням подання.

З психологічної характеристики на засудженого ОСОБА_4 від 30 листопада 2015 року вбачається, що психоемоційний стан засудженого здебільшого нестабільний, у повсякденному житті властива імпульсивна, погано стримувана поведінка, із представниками адміністрації він не щирий, не завжди ввічливий, має вороже відношення до соціальних загальноприйнятних норм та правил, рівень особистісної тривожності середньо низький, за засудженим спостерігається середній рівень вербальної та фізичної агресії, високий рівень соціально педагогічної занедбаності та кримінальної зараженості особистості (аркуш 194 особової справи).

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, упродовж терміну відбування покарання у Харківській виправній колонії він характеризувався негативно, а пізніше посередньо, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє достатньої уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання передбаченим законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Наведене підтверджується характеристикою засудженого від 11 травня 2016 року (аркуш 221 особової справи). З характеристики засудженого від 21 липня 2016 року вбачається, що засуджений для стимулювання правослухняної поведінки заохочувався один раз, не приділяє достатньої уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Суд зазначає, що комісією установи 10 квітня 2016 року засудженому ОСОБА_4 було відмовлено у застосуванні до нього ст. 100 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення (аркуш 236 особової справи).

З травня 2016 року по 21 листопада 2016 року засудженому було оголошено три подяки, одна з яких для стимулювання правослухняної поведінки, а фактично за недопущення ним порушення режиму відбування покарання (аркуш 4 подання).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд вважає, що надані адміністрацією Харківської виправної колонії докази, а також матеріали особової справи засудженого не свідчать про те, що він впевнено став на шлях виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів відсутність необхідності подальше відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі, а навпаки свідчать про стійке небажання засудженого стати на шлях виправлення і, як наслідок цього, відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст.81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні спільного подання адміністрації Харківської виправної колонії та Спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_4 відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляцію до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом семи діб з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1