Справа № 530/751/17
Номер провадження 1-кп/530/86/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" серпня 2017 р. м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Зіньків Полтавської області кримінальне провадження №0000235від 18.05.2017 року, відносно:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця тазареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , українець, гр. України, освіта базова середня, не працює, не одружений, дітей на утриманні не має, в силу ст.89 КК України, раніше не судимий, у вчиненні злочину передбаченого ст. 185 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , 02.01.2017 року, близько 12 год., знаходячись в будинку дачного господарства ОСОБА_4 , розташованого поблизу с.Волошкове, Зіньківського району, Полтавської області, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав алюмінієву медогонку механічну на дві рамки, вартість якої, згідно з висновком товарознавчої експерти №2205/2 від 22.05.2017 року, становить 1650 грн. 00 коп., що належить ОСОБА_4 , чим завдав останньому майнової шкоди на вказану суму. Викраденою медогонкою ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_4 майнової шкоди на суму 1650 грн. 00 коп..
Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_5 показав, що свою вину в інкримінуємому йому злочині визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку. Просить суд призначити покарання згідно чинного законодавства, але не позбавляти волі.

В судовому засіданні потерпілий, ОСОБА_4 , підтвердив факт крадіжки його сином, ОСОБА_5 .. Міру покарання просить вибрати згідно закону, але не позбавляти волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_5 . Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

ОСОБА_5 , своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, здійснив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_5 , кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_5 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан, і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , відсутні.

Підстав для застосування ст. 69 КК України обвинуваченому суд не вбачає.

З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, те, що ОСОБА_5 , раніше судимий за крадіжки, скоїв злочин передбачений ст.. 185 ч 2 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до середньої тяжкості злочину; вчиненого злочину, характеру і розміру завданих збитків потерпілому, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, думки потерпілого, а також особи ОСОБА_5 , суд вважає, що виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством. Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Згідно медичного висновку ОСОБА_5 , практично здоровий.

Речові докази по справі: алюмінієва медогонка механічна на дві рамки, яку передано до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП ГУНП в Полтавській області.
Судові витрати відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 2 (років) обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази по справі: алюмінієву медогонку механічну на дві рамки, яку передано до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП ГУНП в Полтавській області повернути потерпілому, ОСОБА_4 ..
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1