Справа № 139/888/16-к
Провадження №11-кп/772/361/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суду Вінницької області в складі:
Судді доповідача : ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.11.2016 року по кримінальному провадженню № 0000187, яким:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 27 січня 2000 року засуджений Могилів-Подільським районним судом за ст. 94, 142 ч.3, 140 ч. 2, 42 КК України в редакції 1960 року, остаточну міру покарання призначено у вигляді 14 років позбавлення волі, 28 серпня 2008 року постановою Могилів-Подільського міжрайонного суду звільнено від відбування покарання на невідбутий строк 3 роки 4 місяці 4 дні; 22 червня 2012 року Тростянецьким районним судом засуджено за ст. 395 КК України та призначено покарання у вигляді одного місяця арешту
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Вирішено питання з речовими доказами та витратами за проведені експертизи.
за участю :
секретаря: ОСОБА_6
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5
адвоката: ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В :
06 серпня 2016 року близько 20 години ОСОБА_5 , житель с.Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області, маючи умисел на заволодіння чужим майном та корисливий мотив пройшов на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , де через незачинене вікно проник до даного будинку, звідки таємно викрав його особисті речі, а саме: двоє штанів та три футболки, а також кошти в сумі 100 гривень та банківську платіжну картку банку «Ощадбанк», на ім`я ОСОБА_9 , яка згідно положень ст.1 Закону України «Про інформацію», ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, на рахунку якої знаходились кошти в сумі 30 гривень, якими в подальшому заволодів шляхом проведення операції по отриманню готівки з банкомату в м. Бар Вінницької області, чим спричинив ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 871 гривня 50 копійок, а викраденим в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючими ознаками якої є вчинення крадіжки повторно та поєднаної із проникненням до житла, та за ч.3 ст.357 КК України як незаконне заволодіння будь-яким способом важливим особистим документом.
Під час розгляду справи прокурором змінено обвинувачення та дії ОСОБА_5 за вчинення викрадення банківської платіжної картки потерпілого ОСОБА_9 перекваліфіковані з ч. 3 ст. 357 КК України на ч.1 ст.357 КК України, як викрадення офіційного документу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності своєї вини, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити йому покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вина ОСОБА_5 , в скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України доказана та підтверджується наданими суду доказами та не заперечується самим обвинуваченим.

Судом першої інстанції доведено, що ОСОБА_5 , переслідуючи корисливі мотиви, своїми умисними діями, які виразилися в незаконному викраденні двох штанів та трьох футболок, коштів в сумі 100 гривень та коштів з пластикової картки «Ощадбанку» в сумі 30 гривень, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), кваліфікуючими ознаками якої є вчинення крадіжки повторно та поєднаної із проникненням до житла, а також, з корисливих мотивів викрав офіційний документ пластикову картку «Ощадбанку» з метою подальшого викрадення, з її застосуванням, чужих коштів, а тому ці його дії кваліфікує за ч.3 ст.185, ч. 1 ст. 357 КК України.
Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність засудженого та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_5 покарання належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання, а саме відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та злочином невеликої тяжкості відповідно, особу винного, який раніше неодноразово судимий (а.п.90-97,108,109), на шлях виправлення не став, по місцю проживання характеризується негативно (а.п.105), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.п. 107).
На думку колегії суддів, з урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, а покарання необхідне та достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів в майбутньому слід призначити у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованої статті із застосуванням положень ст. 71 ч.1 КК України.
Враховуючи зазначене, колегія вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 про суворість призначеного йому покарання та можливість пом`якшення покарання не підлягає до задоволення , так як покарання в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407,419 КПК України, Апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.11.2016 року щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України по кримінальному провадженню № 0000187 залишити без задоволення.
Вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.11.2016 року щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України по кримінальному провадженню № 0000187 залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 22.11.2016 року по 21.03.2017 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена на протязі трьох місяців до касаційного суду.
Судді:
З оригіналом згідно суддя: