печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_4 від 13.07.2016 року про відмову у визнанні потерпілим.

В обґрунтування доводів та вимог скарги посилається на те, що висновки слідчого про відмову у визнанні його потерпілим не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, у зв`язку з чим просить скасувати оскаржувану постанову та зобов`язати уповноважену особу ГСУ Національної поліції України визнати його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000181 від 17.06.2016 р.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи та вимоги скарги.

Зацікавлена особа старший слідчий в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, що у відповідності до вимог ст. 306 КПК України не перешкоджає судовому розгляду скарги.

Заслухавши пояснення особи, яка звернулася зі скаргою та його адвоката в підтримку доводів та вимог скарги, вивчивши скаргу та долучені до неї документи, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Слідчий суддя зазначає, що в основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактична (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальна (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Цей момент може збігатися з початком кримінального провадження або мати місце після його початку, але не може йому передувати. У разі коли особа не подавала відповідної заяви і була визнана потерпілим слідчим, прокурором або судом, права і обов`язки потерпілого виникають у неї з моменту надання згоди на таке визнання.

Судовим розглядом встановлено, що ГСУ Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінальному провадженні № 0000181, внесеного до ЄРДР 07.10.2016 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2016 за заявою ОСОБА_3 щодо вчинення неправомірних дій керівниками ПАТ «Міський комерційний банк» та особи уповноваженої на тимчасову адміністрацію та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364-1 КК України.

11.07.2016 р. ОСОБА_3 звернувся до ГСУ Національної поліції України із клопотанням про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000181 від 17.06.2016 р.

Згідно ч.5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, правовою підставою для винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_4 від 13.07.2016 р. ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим.

Мотивуючи своє рішення слідчий зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів, які б підтверджували наявність завдання ОСОБА_3 майнової шкоди та її розмір саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Зміст процесуального рішення слідчого у формі постанови в кожному випадку повинен відповідати вимогам ст. 110 КПК України.

Всупереч цьому, оскаржувана постанова не містить вмотивованого висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілим, а зводиться лише до констатування факту відсутності цих підстав.

При цьому, в заяві ОСОБА_3 наведене конкретне обґрунтування для залучення останнього потерпілим в кримінальному провадженні.

За викладених обставин, визнати оскаржувану постанову слідчого належним чином мотивованою та обґрунтованою не представляється можливим, а відтак, скарга в частині скасування постанови слідчого підлягає задоволенню.

КПК України не встановлено необхідності винесення самостійного процесуального рішення про визнання особи потерпілої, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, а тому, вимоги скарги в частині зобов`язання уповноваженої особи ГСУ Національної поліції України визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000181 від 17.06.2016 р., є безпідставними.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись 55, 110, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим - задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_4 від 13.07.2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000181 скасувати.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає безумовному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1