Справа № 303/1298/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/52/17 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08. 2016.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючий, неодружений, судимий: 12.11.2003 Мукачівським міськрайонний судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України на чотири роки позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України; 11.05.2007 Мукачівським міськрайонний судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 185 КК України на чотири роки позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України; 15.02. 2008 Мукачівським міськрайонний судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 190 КК України до штрафу; 02.12. 2011 Мукачівським міськрайонний судом Закарпатської області за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України на сім років позбавлення волі, засуджений;
-за ч. 1 ст. 121 КК України на 05 (п`ять) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 02.06. 2016.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення, а саме з 02.06. 2016 по день набрання цим вироком законної сили, у відповідності до вимог ч.5 ст. 72 КК України.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 6 210 (шість тисяч двісті десять) грн. матеріальної та 20 000 (двадцять тисяч) грн..
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним за вчинене кримінальне правопорушення за таких обставин.
Так, 15.01.2016, у період часу з 04 год. по 04 год. 30 хв., ОСОБА_6 , за допомогою незачинених дверей квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_11 , увійшов до житлової кімнати (вітальні) даної квартири, де на ліжку спав потерпілий ОСОБА_10 , який на шум прокинувся. Перебуваючи в кімнаті вказаної квартири, ОСОБА_6 діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою заздалегідь приготованої дерев`яної палки, яку приніс із собою, наніс потерпілому ОСОБА_10 множині удари в різні частини тіла.
Внаслідок завданих ударів, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, перелому луски правої скроневої кістки з переходом на пірамідку, переломом тіла правої скулової кістки, правої верхньої щелепи в проекції гайморової пазухи, перелому лобної кістки та крила основної кістки з права, поперечного перелому тіла нижньої щелепи зліва, забою головного мозку 2 ступеня, закритого поперечного перелому правої променевої кістки в середній третині.
Згідно висновку судово-медичної експертизи за № 59/15 від 11.02.2016 зазначені вище тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя в момент їх заподіяння, і які виникли від дії твердих тупих предметів - дерев`яної палки.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вироксуду від 04.08. 2016 скасувати, застосувати до нього ст. 69 КК України, призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Указує на те, що потерпілий ОСОБА_10 , у невідомий час у нього викрав невідомі речі, які для нього мали важливе значення, оскільки належали його померлій матері, після чого пообіцяв такі повернути. 15.01.2016, він прийшовши до свого знайомого ОСОБА_11 , де побачив ОСОБА_10 , і на його запитання щодо часу повернення викрадених речей, ОСОБА_10 через перебування в стані алкогольного сп`яніння почав поводитися агресивно, ображати його, через що він ударив потерпілого. Зазначає, що не мав наміру наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 , однак останній спровокував його на такі дії через перебування в стані алкогольного сп`яніння. Стверджує, що не приносив із собою палицю, така знаходилася в кімнаті, де перебував ОСОБА_10 .. В іншій частині визнає себе винним, жалкує про скоєне, і обіцяє подібного не вчиняти.
Захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції від 04.08.2016 - змінити, призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі зі звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням, зменшити суму задоволеного цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди. Указує на те, що суд, визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, при призначені покарання без застосування положень ст. 75 КК України, не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, попросив у потерпілого вибачення, який у свою чергу не порушував перед судом питання про призначення обвинуваченому реальної міри покарання, що свідчить про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства, зі звільненням останнього від відбування, з іспитовим строком, згідно ст. 75 КК України. Також вважає, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого 20 000 грн., на відшкодування моральної шкоди.
Прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого просить вирок суду від 04.08.2016 в частині призначеного покарання - скасувати, через невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення особі засудженого, внаслідок м`якості та ухвалити в цій частині новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст.121 КК України - 06 (шість) років позбавлення волі. Указує на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного. Обвинувачений ОСОБА_6 повторно вчинив тяжке кримінальне правопорушення, є суспільно-небезпечною особою, схильною до насильства, оскільки раніше вчиняв аналогічні злочини проти життя та здоров`я осіб, що свідчить про не випадковість вказаних діянь. При призначенні покарання суд не врахував той факт, що ОСОБА_6 , ігноруючи принципи суспільної моралі, своїми умисними діяннями, маючи непогашену судимість за вчинення аналогічного злочину повторно вчинив злочин. Крім того, відповідно до ст.67 КК України, не враховано рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому. За таких обставин, суд першої інстанції не призначив ОСОБА_6 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі є надто м`яким.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданих ними апеляційних скарг та їх заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, виступпрокурора на підтримання поданої ним апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.
Враховуючи те, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння учасниками процесу не оспорюється, апеляційним судом з урахуванням положень ст. 404 КПК України не перевіряється й визнається такими, що ґрунтується на сукупності безпосередньо досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про те, що існує можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства, із призначенням покарання та звільненням від його відбування, з визначенням іспитового строку, згідно ст. 75 КК України апеляційний суд відхиляє з таких підстав.
Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 в повній мірі дотримано вимоги ч.2 ст.65 КК України згідно якої особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, те, що вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких; дані про особу обвинуваченого,
який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем свого проживання; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття в скоєному та активне сприяння в розкритті злочину; обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину повторно, у зв`язку з чим не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, попросив у потерпілого вибачення, який у свою чергу не порушував перед судом питання про призначення обвинуваченому реальної міри покарання. Крім того, покарання обирається судом, не залежно від бажання потерпілого.
Отже, відсутні підстави вважати, що виправлення ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства є можливим, і суд першої інстанції належним чином умотивував вирок у цій частині.
Із цих же підстав апеляційний суду відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , про можливість застосування щодо нього положень ст. 69 КК України, із призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Крім того, застосування положень ст. 69 КК України можливе в тому випадку, якщо існує декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України є однією обставиною, що пом`якшує покарання, і суд першої інстанції врахував дану обставину при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у зв`язку із чим, підстав для застосування щодо обвинуваченого ст. 69 КК України немає.
Неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України чи ст. 75 КК України зумовлена також і тим, що ОСОБА_6 будучи неодноразово притягнутим до кримінальної відповідальності на шлях виправлення й перевиховання не став, належних висновків не зробив, і знову вчинив умисний тяжкий злочин. Крім того, суд першої інстанції із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та його особи, призначив мінімальний розмір покарання, передбачений ч.1 ст.121 КК України.
Із цих же підстав, колегія суддів відхиляє доводи прокурора про те, що при призначенні міри покарання суд не врахував той факт, що ОСОБА_6 , ігноруючи принципи суспільної моралі, своїми умисними діями, маючи непогашену судимість за вчинення аналогічного злочину, повторно вчинив рецидив злочинів, оскільки вони не спростовують правильності призначеного покарання, у зв`язку з тим що, вони були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.
Також, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки такі жодним доказом не підтверджені й належним чином не вмотивовані. При вирішенні цивільного позову та розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції правомірно виходив із положень ст. 1167 ЦК України, а також із наданих позивачем доказів на обґрунтування моральних страждань, врахувавши при цьому принципи розумності та справедливості, у зв`язку із чим, підстав для зміни чи скасування вироку в цій частині немає.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання про те, що виправлення й перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 повинно проходити в умовах ізоляції його від суспільства, і саме такий вид та розмір покарання буде достатнім для його виправлення та перевиховання.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , призначеного судом першої інстанції..
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 тапрокурора Мукачівської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2016 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання зарахувати час перебування його під вартою з 02.06.2016 по 31.03.2017 року - включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: