Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
11 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000032 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лугове Дубровицького району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором підприємства Богдар Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно із вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року, ОСОБА_6 , працюючи директором підприємства Богдар Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України, являючись службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими, адміністративно-господарськими функціями на представництво інтересів підприємства і здійснення правочинів від імені та в інтересах підприємства, 27 лютого 2014 року в приміщенні реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції вніс неправдиві відомості до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на об`єкт нерухомості, вказавши, що об`єкт нерухомості нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 є приватною власністю підприємства Богдар Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України, внаслідок чого державним реєстратором ОСОБА_9 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості за вказаним підприємством.

При цьому, на день звернення із заявою нерухоме майно перебувало у фактичному володінні і користуванні підприємства, оскільки об`єкт нерухомості передано у строкове оплатне володіння (оренду) підприємству уповноваженою особою власника цього об`єкту - Кузнецовським міським відділом освіти на підставі договору № 9 від 28 травня 2001 року про оренду приміщення теплиці ЗОШ № 4 1-3 ступенів та акта прийому передачі орендованого майна.

Внаслідок вказаних дій обвинуваченого нерухоме майно перейшло у власність підприємства, чим завдано тяжкі наслідки територіальній громаді міста Кузнецовськ, яка являється законним власником об`єкта нерухомості, у виді матеріальних збитків на суму 192000 гривень, що станом на 1 січня 2014 року в двісті п`ятдесят разів перевищувала неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

ОСОБА_6 , як директор підприємства, достовірно знаючи, що об`єкт нерухомості за адресою: м. Вараш мікрорайон Вараш 39А Рівненська область перейшов у власність підприємства Богдар ВОІ СОІУ 03.03.2014 року в результаті його злочинних дій по складенню завідомо неправдивого документа, діючи в межах повноважень, наданих йому Статутом підприємства, 18 липня 2014 року уклав договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості із Товариством з обмеженою відповідальністю Вараш ЛТД, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 84, в результаті чого підприємством Богдар ВОІ СОІУ незаконно отримано від директора ТОВ Вараш ЛТД ОСОБА_11 кошти в сумі 432800 грн за реалізацію вказаного об`єкту нерухомості.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України, і призначено покарання: за ч. 2 ст. 366 КК України два роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у підприємствах приватної форми власності та громадських об`єднаннях на строк один рік; за ч. 1 ст. 209 КК України - чотири роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у підприємствах приватної форми власності та громадських об`єднаннях на строк один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання чотири роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у підприємствах приватної форми власності та громадських об`єднаннях на строк один рік із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта та речових доказів у справі.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується і в привласненні чужого майна, яке було ввірено особі, вчинене у великих розмірах.

У пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 191 КК України ОСОБА_6 виправданий за відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину.

Виправдовуючи ОСОБА_6 в інкримінованому злочині за ч. 4 ст. 191 КК України, суд у вироку зазначив, що сторона обвинувачення не навела належних і достовірних доказів вини ОСОБА_6 у заволодінні ним чужим майном, яке йому було ввірене, оскільки право власності на нерухоме майно та саме нерухоме майно у власність службової особи в її особисте користування не перейшло, а, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2014 року, об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 належить підприємству Богдар Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України на праві власності.

В апеляційній скарзі та змінах до неї прокурор, який здійснює процесуальне керівництво в кримінальному провадженні, покликаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, просить вирок відносно ОСОБА_6 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення є неконкретним, що порушує право обвинуваченого на захист.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 доводять, що досудове розслідування і судовий розгляд у даній справі проведено з істотним порушенням норм кримінально - процесуального закону, а вирок ухвалено без повного і обєктивного зясування всіх фактичних її обставин. Зазначають, що між підприємством Богдар Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України та Кузнецовською міською радою в частині встановлення права власності на спірне майно (мініхлібопекарню) існує виключно цивільно-правовий спір, який має бути вирішений в межах господарського судочинства.

Просять за відсутності вини ОСОБА_6 в інкримінованих злочинах вирок скасувати із закриттям кримінального провадження.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено. Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання змінених вимог апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просять вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, при цьому частково підтримавши апеляційну скаргу прокурора в частині скасування вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню.

Згідно положень ст. 7 КПК України, до загальних засад кримінального провадження належить законність і забезпечення права на захист.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в обвинувальному акті, як процесуальному рішенні, який має містити виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення Закону і статті ( частини статті) КК України і формулювання обвинувачення.

Право на захист забезпечується, зокрема, тим, що обвинувачений має право знати у вчиненні якого злочину його обвинувачують ( п. 1 ч. 2 ст. 42 КПК України), а право на справедливий суд забезпечується і тим, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має, щонайменше, право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього ( п. а ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини в рішенні Абрамян проти Росії від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції наголошується на необхідності приділення особливої уваги роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19.12.1989 року у справі Камасінскі проти Австрії № 9783/82). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції).

Таким чином, обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, фактичні обставини - чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованим обвинуваченням, оскільки в іншому випадку обвинувачений позбавляється права знати в чому він обвинувачується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що, будучи директором підприємства Богдар Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України, своїми діями, які виразились у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі, вчиненому у великих розмірах вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 191 КК України.

Відповідно до вказаного обвинувального акту, прокурором викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, однак, в порушення вимог кримінального процесуального закону сформульоване обвинувачення не містить чіткої правової оцінки.

Зокрема, сформульоване обвинувачення за ч. 4 ст. 191 КК України не містить жодного посилання, що ОСОБА_6 являється службовою особою, відповідно до своїх повноважень, і не конкретизує в чому полягає корисливий мотив вказаного злочину, який є обов`язковою складовою суб`єктивної сторони злочину, що знайшло визнання з боку, як прокурора, так і сторони захисту при апеляційному розгляді провадження.

На відміну від привласнення для заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем ( кваліфікуюча ознака ч. 2 ст. 191 КК України) основною ознакою є не наявність чи відсутність у винного певної правомочності щодо майна, яке є предметом злочину, а використання для заволодіння чужим майном офіційно наданих йому за посадою службових повноважень.

На неконкретність пред`явленого обвинувачення та невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України наголошує і Апеляційний суд Рівненської області в ухвалі від 30 вересня 2015 року, якою рішення Кузнецовського міського суду щодо повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 прокурору для належного оформлення залишено без змін.
Висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обовязковими для суду першої інстанції при новому розгляді (ч. 3 ст. 415 КПК України).
Таким чином, пред`явлене обвинувачення є неконкретним, а відтак не відповідає вимогам ст. 20 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист, оскільки прокурором при складанні обвинувального акту допущено суттєві порушення КПК України, які виключали можливість здійснення обвинуваченим ОСОБА_6 свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі, оскільки згідно положень ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в процесі судового розгляду допущено істотні порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, які перешкодили суду повно і всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та постановити законне та обґрунтоване рішення.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції належить усунути вказані істотні порушення кримінального-процесуального закону, дати належну оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам з точки зору їх допустимості і належності та перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах учасників провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Кузнецовського міського суду від 09 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3