АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1458/2015 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185, ч.2, КК Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретареві ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0005112 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Деснянського району міста Києва ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, українець, громадянин України, не працює, не одружений, із середньою спеціальною освітою, зареєстрований та мешкає по місцю народження, АДРЕСА_1 , раніше засуджений 1). 8 листопада 2005 року Деснянським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на два роки; 2). 17 січня 2008 року цим же судом за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців, звільнений з місць відбування покарання умовно-достроково на один рік чотири місяці 21 день 8 грудня 2010 року,

засуджений до арешту за ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України на три місяці, за ч.2 ст. 185 КК України та за сукупністю злочинів на чотири місяці.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Справу розглянуто в порядку ст. 349 КПК України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні повторного таємного викрадення чужого майна 4 травня 2015 року з приміщення торгівельної зали ТОВ «АТБ-Маркет» у місті Києві по вул. Курчатова, 23 на суму 274 гривні 92 коп. та закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна, вчиненому 10 травня 2015 року з приміщення торгівельної зали ТОВ «АТБ-Маркет» у місті Києві по проспекту Маяковського, 60/10 на суму 137 гривень 46 коп., яке він не зміг довести до кінця з причин, що від його волі та свідомості не залежали, тобто внаслідок затримання працівниками охорони.

В апеляційній скарзі прокурора не піддаються сумнівам висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, як вони описані у вироку та юридичної кваліфікації скоєного ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 і ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України.

Водночас, посилаючись на те, що винуватець нові два корисливі середньої тяжкості злочини вчинив у період не знятої та не погашеної встановленим порядком судимості за попередніми вироками, коли його було також засуджено за вчинення тяжких корисливих злочинів, прокурор вважає, що призначене йому за кожен зі злочинів та за їх сукупністю покарання, хоча і в межах санкції правової норми, за якою його визнано винуватим, але є явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості та на цих підставах просить вирок в частині призначення покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі: за ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України строком на один рік; за ч.2 ст. 185 КК України та за сукупністю злочинів строком на один рік шість місяців, а в решті вирок залишити без змін.

На обґрунтування прокурор також зауважує, що саме по собі щире каяття обвинуваченого не є достатньою підставою для призначення покарання саме у виді арешту на чотири місяці, бо ОСОБА_7 вчинив нові злочини з прямим умислом, отже передбачав суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажав їх настання.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляційних вимог, а обвинуваченого проти їх задоволення, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, як вони описані у вироку та юридичної кваліфікації скоєного за ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 185 КК України були отримані в порядку застосування положень ст. 349 КПК України, порушень процедури застосування цієї правової норми не виявлено і скарг на такі порушення не надійшло, ніким в апеляційному засіданні ці висновки не піддаються сумнівам, а тому, розглядаючи справу в межах апеляційних вимог, судова колегія зі вказаними висновками погоджується, не досліджує та не оцінює їх.

Що ж стосується виду та міри покарання, визначеної судом першої інстанції, справедливість яких оскаржує прокурор, то при вирішенні цих питань суд, і це прямо вказано у вироку, обставинами, що в значенні ст. 66 КК України пом`якшують покарання визнав щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин; зафіксував відсутність обставин, які обтяжували б покарання; врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які за законом відносяться до правопорушень середньої тяжкості; взяв до уваги позитивні характеристики ОСОБА_7 за місцем проживання, його не перебування на спеціальних обліках у лікарів наркологів та психіатрів, працевлаштування, хоча і в неофіційному порядку; водночас, зауважив суд і те, що ОСОБА_7 нові злочини вчинив у період не знятих та не погашених встановленим порядком судимостей за попередніми кількома вироками, на що і посилається прокурор в апеляційній скарзі, і на цих підставах прийшов до переконання про необхідність призначити винуватцю як за кожен зі злочинів, так і за їх сукупністю, покарання у виді арешту в межах санкції правової норми, за якою його засуджено.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на вчинення ОСОБА_7 нових злочинів з прямим умислом, передбаченням суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажанням їх настання є безпредметним і неприпустимим за законом, бо ці обставини входять в диспозицію правових норм, за якими його визнано винуватим.

Водночас, поза увагою суду першої інстанції залишились прямі вимоги ст. 50 КК України відносно того, що покарання має на меті не лише досягнення виправлення винуватця та упередження вчинення нових злочинів як ним, так й іншими особами, але й кару за скоєне.

Між тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений 8 листопада 2005 року за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки та звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на два роки, однак належного висновку для себе з цього гуманного рішення не зробив та в період іспитового строку вчинив новий тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, за який був засуджений 17 січня 2008 року, із застосуванням положень ст. 71 КК України, до реального покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців.

За новим вироком ОСОБА_7 був звільнений умовно-достроково на один рік чотири місяці 21 день 8 грудня 2010 року, але і цього разу належних висновків зі вказаного гуманного рішення держави для себе не зробив і в період не знятої та не погашеної встановленим порядком судимості за попередніми вироками вчинив два нові умисні корисливі злочини, що в сукупності вказує на порівняно стійку його антисоціальну спрямованість та вперте небажання ставати на шлях виправлення.

За таких обставин судова колегія визнає, що ОСОБА_7 заслуговує більш суворого покарання за скоєне, а саме не у виді арешту, а у виді реального позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, і саме таке покарання буде відповідати цілям покарання, визначеним у ст. 50 КК України.

При цьому колегія суддів має на увазі також те, що ОСОБА_7 , протягом тривалого часу. а фактично з липня 2015 року на неодноразові виклики до Апеляційного суду міста Києва не прибував, а фактично ухилявся від апеляційного розгляду, у зв`язку з чим приймалися рішення про його примусові приводи, які не були реалізовані через відсутність його за місцем проживання, оголошувався у розшук та був затриманий лише 31 січня 2017 року, що також, на переконання колегії суддів, свідчить про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення та відбувати покарання за скоєне.

Отже, вважаючи призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості, колегія суддів апеляційну скаргу прокурора задовольняє, вирок щодо ОСОБА_7 скасовує в частині призначеного покарання та ухвалює в цій частині новий вирок, за яким призначає йому покарання як за кожен зі злочинів, що входить в сукупність, так і за їх сукупністю у виді реального позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Деснянського району міста Києва ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 задовольнити, вказаний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, за яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік; за ч.2 ст. 185 КК України та за сукупністю злочинів, відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців.

Строк відбування покарання обраховувати з 31 січня 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 31 січня по 15 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржений касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, - в той же строк від дня отримання ним копії вироку.

Судді: