Дата документу Справа № 331/6172/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/152/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/6172/16-к Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження щодо засудженої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час перебуває у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернувся захисник ОСОБА_8 /а.п. 27/, в якій просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2016 року /а.п. 24-25/ скасувати, розглянути клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання та застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2016 року.

Апелянт зазначив, що вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2016 року набрав законної сили 12.09.2016 року, проте до місця виконання вироку ОСОБА_7 не може бути направлена не з власної ініціативи, а у зв`язку із реорганізацією Мелітопольської виховної колонії УДПС України в Запорізької області, отже, відповідно до вимог ст. 532 КПК України, з 12.09.2016 року Запорізький слідчий ізолятор, де на даний час перебуває ОСОБА_7 , є місцем відбування нею покарання до моменту її направлення до виховної колонії, у зв`язку з чим, районний суд повинен був розглянути клопотання щодо застосування умовно-дострокового звільнення відносно ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 539 КПК України, та прийняти відповідне рішення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно із зазначеною ухвалою суду, залишено без розгляду клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання та про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 .

Суд в ухвалі зазначив, що вироком Заводського районного суду Запорізької області 14.03.2016 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, та остаточно визначено покарання із застосуванням ст. 71 КК України два роки та чотири місяці позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 12.09.2016 року. Згідно з відомостями СІЗО засудженій ОСОБА_7 зараховано строк її перебування під вартою до моменту набрання вироком суду законної сили, тобто з 08.02.2016 року до 12.09.2016 року. Отже, на теперішній час підстав для повторного зарахування строку перебування засудженої під вартою немає.

В той же час, згідно з відомостями Запорізького слідчого ізолятора УДПС України в Запорізькій області, засуджена ОСОБА_7 не відбуває покарання у СІЗО № 10 м. Запоріжжя, не вибула для відбування покарання до Мелітопольської установи виконання покарання управління УДПтС України в Запорізькій області через реорганізацію зазначеної установи.

За змістом ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, а саме: питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд дійшов висновку про те, що питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджена буде відбувати покарання. Вирішення цього питання не відноситься до компетенції Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Під час апеляційного розгляду обставини, по яким суд першої інстанції прийняв рішення, знайшли своє підтвердження, у тому числі в частині клопотання захисника про застосування ч. 5 ст. 72 КК України до покарання, призначеного засудженій вироком Заводського районного суду Запорізької області 14.03.2016 року.

Що стосується місця відбування покарання засудженою, то апеляційний суд отримав інформацію, згідно з якою, ОСОБА_7 з 03 грудня 2016 року перебуває у Мелітопольській установі виконання покарань № 144 УДПтС України в Запорізькій області, де відбуває покарання.

Виходячи з викладеного та встановлених обставин, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і не вбачає підстав для його скасування по доводам, наведеним в апеляційній скарзі, яка підлягає залишенню без задоволення.

Зазначене рішення суду не перешкоджає засудженій та її захиснику вирішити питання умовно-дострокового звільнення у суді, в межах територіальної юрисдикції якого ОСОБА_7 відбуває покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2016 року, якою залишено без розгляду клопотання захисника ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання та про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3