Справа № 728/182/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/770/2017
Категорія - ст. 348 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 травня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Бахмач, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, освіта повна загальна середня, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 348 КК України у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення ним вчинене та виправдано.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ухвалено звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 1056 грн. 36 коп. процесуальних витрат на користь держави за проведення судово-вибухотехнічної експертизи № 288/6 від 11.04.2016 року.

Процесуальні витрати по справі в розмірі 2531 грн. 15 коп. за проведення судово-вибухотехнічної експертизи № 26(Вт) від 06.06.2016 року ухвалено компенсувати за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються з Державного бюджету України спеціалізованій державній експертній установі, що проводила експертизу.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 на початку лютого 2016 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) незаконно придбав у ОСОБА_9 боєприпас з промислово виготовленим корпусом до ручної осколкової гранати Ф-1 дистанційної дії, який споряджений зарядом вибухової речовини та придатний для використання за призначенням, здійснення вибуху (далі граната Ф-1), та незаконно переніс її до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно її зберігав без передбаченого законом дозволу.

Разом з тим, судом зазначено, що ОСОБА_7 органами досудового розслідування було пред`явлено обвинувачення за ст. 348 КК України у тому, що останній, продовжуючи свою злочинну діяльність, 26 лютого 2016 року о 01 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля кафе «Зодіак», розташованого за адресою: м. Бахмач, Чернігівської області, вулиця Соборності, 61-А, незаконно носив та зберігав при собі гранату Ф-1, порушуючи при цьому громадський порядок.

У цей день ОСОБА_7 був помічений патрульним нарядом Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у складі старшого сержанта поліції ОСОБА_10 та сержанта поліції ОСОБА_11 , які, будучи вдягнені у форменний одяг, виконували службові обов`язки по охороні громадського порядку.

З метою припинення протиправної поведінки, працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підійшли до ОСОБА_7 та запропонували пред`явити документи, що засвідчують його особу. ОСОБА_7 не підкорився законним вимогам співробітників поліції та почав тікати від них. У свою чергу, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розпочали переслідування ОСОБА_7 та вимагали, щоб він зупинився.

Не зупиняючись та продовжуючи рух по вулиці Соборності м. Бахмач, Чернігівської області, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його переслідують працівники поліції, з метою уникнення свого затримання та прагнучи перешкодити виконанню цими працівниками службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, маючи умисел на позбавлення їх життя, знаходячись біля господарства № 80 по вулиці Соборності м. Бахмач, Чернігівської області, дістав з кишені куртки гранату Ф-1 та, володіючи навичками поводження з боєприпасами, достовірно знаючи про радіус ураження її елементів у разі вибуху, від`єднав запобіжну чеку, чим привів гранату у бойову готовність, та умисно кинув її в правий бік по ходу свого руху, усвідомлюючи, що працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходяться у радіусі осколкової дії гранати. При цьому, ОСОБА_7 змінив свій напрямок ліворуч, тобто в протилежний від напрямку кидання гранати.

ОСОБА_7 вважав, що виконав усі дії, спрямовані на умисне вбивство працівників правоохоронного органу, однак з причин, що не залежали від його волі, граната Ф-1 не здетонувала.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок місцевого суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ст. 348 КК України та призначити покарання у межах санкції статті у виді позбавлення волі строком 9 років , за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді 9 років позбавлення волі. Стягнути з обвинуваченого витрати за залучення експертів по епізоду злочину, передбаченого ст. 348 КК України у сумі 3587,51 грн. В решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не в повній мірі враховано обставини справи та не дано належної оцінки показанням потерпілих, які вказували, що вони розуміють наслідки, які б могли настати в результаті вибуху гранати. На переконання прокурора, суд необґрунтовано критично віднісся до висновку експерта щодо зони ураження гранати типу Ф-1 та зазначив, що потерпілі теоретично могли перебувати в зоні її ураження. Спростовуючи позицію суду, що обвинувачений під час бігу не знав та міг знати з якої саме сторони по ходу його руху він переслідувався працівниками поліції, зазначає, що обвинувачений у бік пам`ятнику „Потяг гранату прицільно не кидав, тому не міг знати куди саме вона впаде.

Також прокурор вказує, що висновку про те, що умислу на позбавлення життя працівників поліції у обвинуваченого не було, суд дійшов виходячи із показань самого обвинуваченого, не врахувавши при цьому, що на момент вчинення кримінального правопорушення останній перебував у стані алкогольного сп`яніння і його показання щодо неможливості вибуху гранати, спростовується висновком експерта, згідно якого остання є боєприпасом, придатним для використання за призначенням здійснення вибуху, тому вважає, що позиція обвинуваченого є захисною версією.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України визнав повністю, а стосовно обвинувачення за ст. 348 КК України не визнав.

З огляду на повне визнання вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення, яке в цій частині ніким не оскаржується.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання та придбання бойового припасу гранати Ф-1 без передбаченого законом дозволу.

Стосовно вчинення злочину, передбаченого ст. 348 КК України обвинувачений суду показав, що наміру позбавляти життя працівників поліції в нього не було, дійсно, мав при собі гранату Ф-1, придбану раніше, з якої близько тижня до подій знешкодив останню, висипавши порох. Придбав задля залякування на випадок „розбірок, оскільки періодично відвідував заклади, де могли виникати бійки. В ту ніч вжив багато спиртного, тому був у нетверезому стані, вийшовши з кафе „Зодіак, попрямував у бік дому, але натрапив на машину поліцейських, які зупинилися. Оскільки не мав при собі документів, перебував у нетверезому стані, та ще й мав у кишені гранату, почав тікати, не оглядаючись на працівників поліції, не висловлюючи в їх бік ніяких вигуків, гранату викинув задля того, щоб в нього її не вилучили, кидав, не дивлячись куди та не прицілюючись, чеку при цьому не виймав. Аналогічні показання надані обвинуваченим у суді апеляційної інстанції.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 дали суду аналогічні показання стосовно обставин переслідування та затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , пояснивши, що 26 лютого 2016 року, під час патрулювання на службовому автомобілі біля кафе-бару «Зодіак» побачили обвинуваченого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, побачивши їх, почав тікати в протилежному напрямку, а вони почали його переслідувати, що продовжувалося близько 10-15 секунд, обвинувачений весь час знаходився до них спиною. Ніяких погроз останній не висловлював, його дії ними не сприймалися як такі, що мали намір на замах або позбавлення їх життя. Про наявність у нього гранати вони не здогадувалися аж поки її не виявила слідчо-оперативна група, оскільки хтось із відвідувачів кафе сказав про те, що в нього була граната. Аналізуючи в подальшому події, які сталися, зазначили, що бачили характерний рух рук обвинуваченого, який вказував на те, що він щось кинув.

Таким чином, показання обвинуваченого стосовно відсутності умислу на позбавлення життя працівників поліції повністю узгоджуються з показаннями потерпілих, протоколами проведення слідчих експериментів від 18 березня 2016 року (том 1, а.п. 81, 83), під час яких потерпілі зазначили такий самий перебіг подій як і пояснили у судовому засіданні, зокрема, перебування обвинуваченого увесь час спиною до них, відсутність з його боку будь-яких погроз, а також те, що в їх сторону він гранату не кидав. А також протоколом проведення слідчого експерименту від 27 лютого 2016 року (том 1, а.п. 184-164) за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , де останній давав показання, аналогічні наданим у суді.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні замаху на вбивство працівників правоохоронного органу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків.

Із суб`єктивної сторони вказаний злочин характеризується умисною формою вини, де винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу, передбачає настання смерті внаслідок своїх дій і бажає або свідомо допускає її настання. Вказані обставини сторона обвинувачення зобов`язана довести, в тому числі і в судовому засіданні.

Ні в суді першої інстанції, ні суді апеляційної інстанції не здобуто будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про посягання ОСОБА_7 на життя працівників правоохоронного органу та наявність у обвинуваченого умислу на вчинення таких дій, тобто суб`єктивної та об`єктивної сторін злочину, що є обов`язковими складовими, які в силу ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані суду докази, яким дана вірна оцінка у їх сукупності, при цьому суд виходив із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, і на підставі яких судом прийнято законне та обґрунтоване рішення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Є необґрунтованими доводи прокурора про те, що висновки суду щодо відсутності умислу у обвинуваченого на позбавлення життя працівників правоохоронного органу зроблені виключно на показаннях самого обвинуваченого, оскільки вироку суду першої інстанції ґрунтується на сукупності досліджених доказів, зокрема показаннях потерпілих та їх сприйняттям подій на момент їх відбування, яким судом дана вірна оцінка.

Посилання апелянта на критичну оцінку судом висновку експерта № 26 від 06 червня 2016 року стосовно теоретичного перебування потерпілих у зоні можливого ураження також не заслуговують на увагу, оскільки висновки даної експертизи вказують, що, враховуючи покази потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_10 та приймаючи до уваги дані додаткового проведення слідчого експерименту від 25 травня 2016 року можна прийти до висновку, що в ситуації, якщо граната знаходилась в тому місті куди вона впала під час проведення слідчого експерименту (а не під час її виявлення 26 лютого 2016 року) можна зробити висновок, що і потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 і підозрюваний ОСОБА_7 імовірно знаходились в районі розрахункового радіусу ураження осколками гранати 40-50 м та у радіусі зберігання осколкової дії гранати 70-100 м. але дані проведеного аналізу не враховують наявності природних перешкод у напрямку розльоту осколків (дерева, електричні стовпи, кущі інш.) тому категорично відповісти на дане питання не є можливим.

Приймаючи до уваги місце виявлення гранати можна зробити висновок, що не потерпілі ОСОБА_12 , та ОСОБА_10 , не підозрюваний ОСОБА_7 на час спрацювання гранати не знаходились в зоні суцільного враження живої сили 7 м та в зоні розрахункового радіусу ураження осколками 45-50 м, але знаходились в радіусі зберігання осколкової дії гарнати 70-100 м та в зоні безпечної відстані 200м, але приймаючи до уваги штучну перешкоду (пам`ятний знак «Потяг») ураження від осколкової дії гранати вони отримати не могли.

У зв`язку із тим, що підозрюваний ОСОБА_7 не може вказати місце його затримання працівниками поліції встановити чи знаходились потерпілі ОСОБА_12 , та ОСОБА_10 і сам підозрюваний ОСОБА_7 в зоні ураження гранати типу Ф-1 не є можливим. (том 1, а.п. 266-273).

Даний висновок експерта повністю знайшов відображення у вироку суду і йому надано оцінку відповідно до ст. 62 Конституції України стосовно того, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Таким чином, місцевий суд ухвалив виправдувальний вирок у цій частині обвинувачення, посилаючись на те, що наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України в діях обвинуваченого не встановлено. З такою позицією апеляційний суд погоджується та не знаходить підстав для скасування вироку у цій частині.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував принципи верховенства права, законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, тяжкість вчиненого злочину, що відповідно до статті 12 КК є тяжким злочином; наслідки та обставини вчиненого злочину (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності); особу винного його молодий вік; матеріальний та сімейний стан, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей; стан здоров`я, не перебування його на обліку у нарколога та психіатра; наявність постійного місця проживання та формально позитивної характеристики за таким; відсутність обставин, які пом`якшують покарання, за наявності обставини, яка обтяжує таке; те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відповідно до статті 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню, на профілактичних обліках в Бахмацькому ВП ГУНП в Чернігівській області не перебуває та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства з призначенням іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_7 , які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4