Справа № 161/1295/16-к Провадження №11-кп/773/249/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2016 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, неодружений, не працює, раніше судимий:
- 28 січня 2002 року Луцьким міським судом Волинської області за ч.ч. 1, 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 104 КК України відстрочено виконання вироку строком на 1 рік;
- 13 грудня 2004 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень;
- 29 червня 2006 року Луцьким міським судом Волинської області за ч.ч. 1, 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ст. 386, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та штрафу у розмірі 510 гривень; згідно постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2012 року невідбуту частину покарання замінено на 1 рік 4 місяці 6 днів обмеження волі, 24 липня 2012 року на підставі постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2012 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 15 днів;

засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 12 січня 2016 року, тобто з моменту обрання запобіжного заходу, зарахувавши йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання до моменту набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого про відшкодування майнової та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, моральну шкоду в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.

Стягнуто з обвинуваченого в дохід держави витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення товарознавчої експертизи всумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 66 копійок.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 25 листопада 2015 року близько 22 год. 30 хв. він, перебуваючи поблизу бару «Курінь», що на пр. Грушевського, 26, у м. Луцьку, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, діючи умисно, вчинив напад на потерпілу ОСОБА_9 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, придушивши рукою шию потерпілої та утримуючи останню у такому положенні, повалив її на землю та коліном придавив її груди до землі, спричинивши насильницькі дії, які були небезпечними для життя та здоров`я потерпілої в момент їх заподіяння. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 рукою зірвав із шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок із золотим кулоном, 585 проби, вагою 3,47 г., загальною вартістю 4000 гривень, золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 5,41 г., вартістю 6000 гривень, із золотим кулоном, 585 проби, вагою 4,23 г., вартістю 2030 гривень 40 копійок, золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 3,31 г., вартістю 1588 гривень 80 копійок, із золотим кулоном 585 проби, вагою 3,32 г., вартістю 1593 гривень 60 копійок, а також із правого вуха потерпілої одну сережку 585 проби, вагою 0,75 г., вартістю 360 гривень, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 15572 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений оскаржує його з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і стороною обвинувачення належних доказів з цього приводу надано не було. Стверджує, що у його діях був наявний умисел, спрямований виключно на відкрите викрадення чужого майна, тобто грабіж. Зазначає, що свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні також нічого не повідомила з приводу обставин, що вказують на вчинення ним насильницьких дій, які були небезпечними для життя та здоров`я потерпілої. З огляду на наведене, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким виправдати його за ч. 2 ст. 187 КК України та визнати винним за ч. 2 ст. 186 КК України або призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що висновки суду про небезпечність для життя і здоров`я, на момент спричинення фізичного насильства, застосованого до потерпілої, належним чином не обґрунтовані. Тому, суд помилково дійшов висновку, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України.

Просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши ближче до мінімального покарання, передбачене санкцією статті, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляції у повному обсязі та просили їх задовольнити, прокурора, потерпілої, які заперечили проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Дії ОСОБА_7 кваліфікував за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій.
Така кваліфікація дій ОСОБА_7 є правильною, а його винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю стверджується зібраними і перевіреними у суді першої інстанції доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» регламентовано, що небезпечним для життя чи здоров`я насильством є умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Так, на обґрунтування свого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 , суд підставно послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка послідовно та детально розповіла про обставини вчинення кримінального правопорушення щодо неї.

Зокрема, ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснила, що 25 листопада 2015 року йшла з подругою ОСОБА_10 по пр Грушевського в м. Луцьку. Із-за кута будинку вийшов молодий хлопець, який підійшовши впритул, схопив її за шию і одночасно ногою вдарив по щиколотці ноги, від чого вона присіла, крикнути не могла, оскільки важко було дихати, після чого штовхнув її коліном, від чого вона впала наприсядки, зірвав з шиї золоті ланцюжки з кулонами і втік.

Допитана в суді апеляційної інстанції потерпіла ствердила, що показання з приводу обставин вчинення даного злочину в ході судового розгляду даної справи не змінювала, лише уточнила, що в момент нападу та після нього не могла говорити, а також переживала за золоті прикраси.

Свідок ОСОБА_10 , допитана в суді першої інстанції показала, що молодий чоловік, вдягнутий в куртку з капюшоном, був нагнутий над потерпілою ОСОБА_9 , яка знаходилась на колінах, і не кричала.

Показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 повністю узгоджуються із іншими наявними в матеріалах справи доказами, а саме із даними, що є в протоколах пред`явлення особи для впізнання, оформленими фототаблицями до них, протоколами огляду місця події, протоколом слідчого експерименту, під час якого потерпіла показала як нападник здушував її за шию, висновком судово-медичної експертизи № 1405 від 30 листопада 2015 року.

Сам же обвинувачений ствердив, що взяв потерпілу своєю рукою за шию, при цьому, притримував її за праву частину, однак не душив і не придушував.

Вищезазначені докази у їх сукупності доводять винуватість обвинуваченого у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, тобто вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, оскільки під час вчинення обвинуваченим інкримінованого йому органами досудового розслідування злочину мали місце насильницькі дії, зокрема, придушення за шию, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, з мотивів, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, які спрямовані виключно на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, за який його засуджено, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.

Врахувавши усі обставини у кримінальному провадженні, в тому числі й ті, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування чи зміну судового рішення, не допущено.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 31 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий
Судді: