справа №622/783/17
провадження №1-кс/619/982/17
Іменем України
16 серпня 2017 року Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
ОСОБА_4 у судовому засіданні скаргу підтримала та про обставини пояснила, як зазначено вище.
Прокурор у судовому засіданні проти скарги заперечував, вважав її безпідставною та надав постанову слідчого СВ Золочівського ВП Дергачівського ВПГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 05.07.2017 року про розгляд та часткове задоволення клопотання ОСОБА_4 від 01.06.2017.
Вислухавши особу, яка подала скаргу, прокурора, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Частиною 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
При розгляді даної скарги суд виходить з того, що інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу, зокрема, відповідно до приписів п.17 ч.1 ст.7 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є однією із загальних засад кримінального провадження.
Приорітетним завданням кримінального провадження визначено захист осіб від кримінальних правопорушень (ч.1 ст.3 КПК України).
Як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_4 прокурору Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області подано заяву про злочин від 25.07.2017, передбачений ч.1 ст. 382 КК України, яке отримано адресатом того ж дня на особистому прийомі відповідно до штемпеля.
Відповідно до положень ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Реєстру та розпочати розслідування. Частиною другої цієї норми передбачено, що порядок формування і ведення Реєстру регламентується спеціальним Положенням, тобто дане Положення про ЄРДР є невід`ємною складовою інституту початку досудового розслідування і підпорядковується нормам КПК, лише конкретизуючи їх зміст на основі тлумачення норм закону і концептуальних засад.
Згідно ч. 5 ст. 214 КПК України, до ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Системний аналіз вищезазначених положень Закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, що також вказується в розділі 2 частини 1 Положення ЄРДР.
Підставами вважати заяву (скаргу) чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах (скаргах) або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах (скаргах) чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Положення частин 4 та 5 ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, і саме тому наявність фактичних даних, які вказують на ознаки складу злочину є невід`ємною складовою заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 382 КК України передбачено відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню та ті самі дії, вчинені службовою особою.
Так, ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 26 червня 2017 року було зобов`язано слідчого СВ Золочівського ВП Дергачівського ВПГУНП в Харківській області ОСОБА_5 розглянути клопотання ОСОБА_4 від 01.06.2017 в строк та порядку, передбачені ст..220 КПК України.
На виконання зазначеної ухвали слідчого судді, 05 липня 2017 року слідчим Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 винесено постанову, якою розглянуто клопотання ОСОБА_4 від 01.06.2017 та згідно супровідного листа дана постанова направлена останній.
Таким чином, слідчим ОСОБА_5 була виконана ухвала слідчого судді від 26.06.2017, тому підстави для задоволення скарги відсутні.
Пунктом 4 ч.2 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 318-380 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора не може бути оскаржена.

Суддя ОСОБА_1