Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/867/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.12.2016 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000548 за апеляціями прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в його інтересах на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петрове, Петрівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працює, проживає АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 04.04.2011 року Жовтоводським міським судом, Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4-х років позбавлення волі. Звільнився умовно достроково згідно ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровськ від 15.12.2014 року на 06 місяців 22 дні,

- 09.12.2015 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 190, ст.71 КК України до 2-х років 6 місяців позбавлення волі, Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року вирок змінено в частині призначення покарання та призначено покарання 2 роки 2 місяці позбавлення волі.

засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 року призначено остаточне покарання у виді 4 років 09 місяців позбавлення волі, зарахувавши йому повністю в строк відбування покарання, покарання відбуте за попереднім вироком.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі в сумі 246 грн. за проведення експертизи.
Доля речових доказів вирішена відповідно до ст..100 КПК України.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08.08.2016 року у згаданому вироці Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04.08.2016 року щодо ОСОБА_6 в резолютивній його частині виправлено описку та зазначено, що ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за те, що він своїми умисними протиправними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Так, 04.11.2015 року, о 22 год. 30 хв. ОСОБА_6 знаходився в будинку потерпілого ОСОБА_9 , що розташований по АДРЕСА_2 , де перебуваючи у будинку, між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виникла сварка. В ході сварки, в обвинуваченого виник умисел на відкрите заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_10 марки «Samsung» модель «E 1200 Blaсk». Так, ОСОБА_6 діючи умисно, відкрито та цілеспрямовано, розуміючи протиправний характер своїх дій, ривком, вихопив із рук ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон марки «Samsung», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №229 від 11.12.2015 року складає 200 грн. та вийшов із будинку.

В подальшому, ОСОБА_6 продав викрадений ним у потерпілого мобільний телефон марки «Samsung» модель «E 1200 Blaсk» невстановленій особі в м. Жовті Води Дніпропетровської області, спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляціях:

- прокурор просить вирок районного суду щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_6 будучи засудженим вироком суду від 04.04.2011 року за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та маючи не зняту та не погашену судимість вчинив новий злочин за який засуджений вироком Жовтоводського районного суду від 09.12.2015 року. Таким чином, п`ятирічний строк на дату вчинення першого із інкримінованих йому злочинів не сплив, а тому засуджений вважається таким, що має дві не зняті та не погашені у встановленому порядку судимості.

У той же час суд першої інстанції у вироку врахував лише останню судимість, що не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.65 КК України. Наявність двох не знятих та не погашених судимостей за корисливі злочини, попереднє звільнення умовно-достроково та вчинення під час нього іншого корисливого злочину, вчинення нових корисливих злочинів після звільнення з місць позбавлення волі, які відносяться до категорії тяжких, як раз і свідчить про його стійку негативну поведінку, відсутність виправлення особи та не бажання ставати на шлях позитивної, суспільно корисної поведінки. Більше того, обвинувачений не визнавав своєї вини як під час досудового розслідування так і в ході розгляду справи по суті в судовому засіданні та в нього відсутні пом`якшуючі обставини, передбачені ст. 66 КК України. Так, зазначені обставини в сукупності вказують на соціально-негативну особу винного з стійкими кримінально-спрямованими рисами особистості й злісністю по відношенню до вчинення злочинів, що свідчить про неможливість виправлення засудженого з м`якшою мірою покарання в місцях позбавлення волі. А тому, вважаю, що в даному випадку судом не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

До початку апеляційного розгляду прокурор доповнив свою апеляційну скаргу і просив вирок районного суду щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 04.08.2016 року за вироком Петрівського районного суду від 04.082016 року за правилами ч.5 ст.72 КК України з розрахунку, що один такий день попереднього ув`язнення відповідає двом дням попереднього ув`язнення, до вступу вироку в закону силу. Виключити з резолютивної частини вироку Петрівського районного суду слова «зарахувавши йому повністю в строк відбування покарання, покарання відбуте за попереднім вироком». В решті вирок залишити без зміни.

- захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок районного суду щодо свого підзахисного скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до Петрівського районного суду Кіровоградської області. Але суд першої інстанції не вірно дав оцінку показам свідків. Крім того, зазначає, що дії її підзахисного слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України. Так, вирішуючи питання про порядок і обсяг доказів які слід дослідити в судовому порядку, учасники судового процесу прийшли єдиної думки, що треба допитати потерпілого, допитати всіх свідків вказаних в реєстрі до обвинувального акту, дослідити матеріали, справи, допитати обвинуваченого, проте судом першої інстанції не були допитані всі свідки, а також не було допитано свідка зі сторони захисту.

Так, ОСОБА_6 в суді першої інстанції зазначив, що 04 лютого 2015 року вони з ранку він позвав у гості потерпілого, який приїхав до нього і вони разом почали вживати спиртні напої, потім у вечорі він разом з потерпілим пішли до нього додому, де біля будинку вже чекав свідок ОСОБА_11 , який приїхав до потерпілого, щоб забрати речі колишньої дружини потерпілого - ОСОБА_12 , яка на той час проживала з ОСОБА_11 . Потім потерпілий - ОСОБА_9 зайшов в будинок щоб винести речі. ОСОБА_6 і ОСОБА_11 залишилися чекати біля будинку коли ОСОБА_9 винесе речі. Але пройшов час і ОСОБА_9 з будинку не виходив, а зачинився в ньому. ОСОБА_11 почав стукати у двері і вони разом з ОСОБА_13 через двері почали йому казати щоб той віддав речі і ОСОБА_11 піде. Потім ОСОБА_9 відчинив двері і почав кричати, що ніяких речей він не віддасть і почав телефонувати комусь по телефону. Після чого ОСОБА_6 попросив його віддати йому телефон на що ОСОБА_9 віддав ОСОБА_6 телефон.

Дані обставини, бачила бабуся потерпілого - ОСОБА_14 , але суд першої інстанції заважав не викликати даного свідка в суд для дачі показів, тобто єдиного свідка, яка бачила всю подію даного дня.

Потерпілий в суді дав зовсім інші покази, нібито він весь день був у себе вдома, з ОСОБА_6 він в цей день не зустрічався, і сказав що ОСОБА_6 прийшов разом з ОСОБА_11 .

Зі слів ОСОБА_11 вбачається, що він приїхав до будинку потерпілого один, раніше з ОСОБА_6 він не зустрічався і не про шо не домовлявся з ОСОБА_6 , так як його не знав. Сказав, що він приїхав до будинку потерпілого за речами його колишньої дружини і став чекати останнього. ОСОБА_11 сидів в машині і чекав. Потім потерпілий прийшов разом з ОСОБА_6 разом і вже потім потерпілий зайшов до будинку, а ОСОБА_6 залишився на подвір`ї чекати коли ОСОБА_9 вийде з будинку. Тобто свідки зазначають, що потерпілий прийшов разом з обвинуваченим до будинку, а сам потерпілий стверджує, що весь день знаходився у дома, ніде не виходив і разом в цей день не проводив час з ОСОБА_6 , вбачається, що сам потерпілий не каже правду, а всі його покази ставляться під сумнів. Свідок ОСОБА_15 взагалі не бачила самого факту як саме ОСОБА_6 заволодів телефоном ОСОБА_9 . Даний свідок дала покази з чужих слів іншого свідка, який не був допитаний в судовому засіданні - ОСОБА_14 - бабусі потерпілого, яка була присутня в той день в будинку потерпілого. Також суд першої інстанції не вказав, що свідок ОСОБА_15 є рідною матір`ю потерпілого. Також суд першої інстанції взяв до уваги покази свідка ОСОБА_16 , яка також не була присутня біля будинку потерпілого і також не бачила самої події.

Крім того, суд першої інстанції не задовольнив клопотання сторони захисту щодо виклику свідка, пояснивши, що даний свідок не був заявлений на стадії досудового розслідування.

Також зазначає, що на стадії досудового розслідування захисника у обвинуваченого не було.

- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок районного суду, щодо нього скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд. Свої вимоги обґрунтовує тим, що покарання призначене за оскаржуваним вироком не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Також зазначає, що 04.11.15 р. 0 22 год. 30 хв. він перебував у будинку потерпілого, де між ними виникла сварка, через речі колишньої цивільної дружини потерпілого. Так, остання попросила його забрати її речі у потерпілого та в подальшому передати їх її співмешканцю ОСОБА_17 . Коли приїхав ОСОБА_17 за речами потерпілий перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав кричати на нього та висловлюватись на його адресу ненормативною лексикою, на що він наніс йому один удар ладо нею по обличчю, щоб той заспокоївся. Телефон упав з його рук на землю, з рук потерпілого він його не виривав. Згадані вище обставини ні органами досудового слідства ні судом першої інстанції досліджено не було.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений підтримав свої апеляційні вимоги подані ним раніше і просив вирок районного суду щодо нього скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та доповнення до неї і заперечила щодо задоволення інших апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні вимоги і заперечили щодо апеляційних вимого прокурора, перевірившиматеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
У відповідності з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак вказані вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду даного кримінального провадження судом порушені.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у відкритому викрадені чужого майна (грабіж) вчинений повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Під час судового розгляду суд першої інстанції після виконання дій, передбачених статтею 348 КПК України, у відповідності до ст.349 КПК України з`ясувавши думку учасників судового провадження визначив обсяг доказів та порядок їх дослідження.

Так, провівши допит обвинуваченого ОСОБА_6 , який під час судового розгляду, останній свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав. Водночас пояснив, що на початку листопада 2015 року в вечірній час він разом з потерпілим ОСОБА_9 знаходилися на подвір`ї домоволодіння останнього, коли до них підійшов цивільний чоловік колишнього дружини ОСОБА_9 , по імені ОСОБА_17 , щоб забрати документи, потерпілий зайшов до будинку та почав агресивно себе поводити і телефонувати дільничному по мобільному телефону. На його пропозицію віддати телефон, останній погодився і передав йому мобільний телефон.

Свідками даної події були ОСОБА_11 та ОСОБА_14 (бабуся потерпілого).

Як зазначив суд першої інстанції вина ОСОБА_18 у вчиненні згаданого кримінального правопорушення підтверджується узгодженими мід собою доказами та послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 .
Також, дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом усної заяви ОСОБА_9 про викрадення мобільного телефону макри «Самсунг» чорного кольору (а.к.п. 25); протоколом огляду місця події (а.к.п. 10-13); протоколом проведення слідчого експерименту (а.к.п. 29-35); висновком судово-товарознавчої експертизи №229 від 11.12.2015 року (а.к.п.46-49).
Разом з цим, районним судом в порушення вимог положень статті 410 КПК України, відповідно до якої, неповним визнається судовий розгляд під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, виконано не було.
Так, судом було безпідставно відмолено стороні захисту у допиті свідка ОСОБА_15 (бабусі потерпілого ОСОБА_10 ), яка була очевидцем даного кримінального правопорушення і її показання мають істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.
Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження стороною захисту заявлялось клопотання про виклик та допит згаданого вище свідка, разом з цим судом першої інстанції у згаданому клопотанні було безпідставно відмовлено.
Більше того, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні 08.11.2015 року свідок ОСОБА_15 допитувалась слідчим з приводу обставин згаданої події (а.к.п.3), однак її допит в матеріалах провадження відсутній.
Так, вищезазначені обставини, на які слушно посилається обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_19 у своїх апеляційних доводах, мають істотне значення для вирішення питання, пов`язаного з кваліфікацією дій обвинуваченого.

Колегія суддів дійшла висновку, що встановлені при апеляційному розгляді недоліки судового рішення належить вважати істотними, оскільки суд не взяв до уваги дані, які могли істотно вплинути на його висновки, і при цьому в судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, хоча необхідність дослідження низки підстав випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вказані процесуальні порушення обумовлюють необхідність скасування судового рішення, що чітко передбачено нормами п.1 ч.1 ст.409, п.2 ст.410, п.п.2,3 ч.1 ст.411, ч.1 ст.412 КПК України. Разом з цим, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних повноважень ухвалити своє рішення, оскільки апеляційний розгляд проводиться лише в межах поданих апеляційних скарг.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Більше того, статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.
Відповідно до вимог ст.374 КПК України вирок суду складається із вступної, мотивувальної та резолютивної частин. Так, п.2 ч.4 згаданої вище статті передбачено, що у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Так, оскаржуваним вироком районного суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 року призначено остаточне покарання у виді 4 років 09 місяців позбавлення волі, зарахувавши йому повністю в строк відбування покарання, покарання відбуте за попереднім вироком. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі в сумі 246 грн. за проведення експертизи. Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08.08.2016 року у згаданому вище вироку виправлено допущену описку. Так в резолютивній частині зазначено, що відносно ОСОБА_6 обрати запобіжний захід к вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Так, призначаючи покарання, суд відповідно до ч.4 ст..374 КПК України в резолютивній частині вироку не зазначив рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Таке порушення вимог закону, відповідно до ст.409 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення при апеляційному розгляді справи.
Разом з тим, колегія суддів позбавлена можливості виправити вказану помилку суду, оскільки обрання апеляційною інстанцією запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке не було призначено судом першої інстанції, є погіршенням становища обвинуваченого, що, зважаючи на вимоги кримінального процесуального законодавства, заборонено законом.
За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню та призначенню нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Крім того, колегія суддів вважає необхідним, в порядку ст..404 КПК України, скасувати ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2016 року про виправлення описки у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Згідно тлумачного словника української мови та положень ст.379 КПК України під описками слід розуміти помилку в написаному тексту, неправильне написання слів. При цьому, виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків. Виправлення допущених у вироку описок чи арифметичних помилок допускається лише, якщо при цьому не зачіпається суть цих судових рішень.
Так, винесена ухвала Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2016 року, в порядку ст.379 КПК України, згідно якої в резолютивній частині вироку виправлена описка, не ґрунтується на вимогах вказаної норми закону, так як в даному випадку мова йде не про описку і не про виправлення арифметичної помилки, а про зміну вироку в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , що є неприпустимим.
В зв`язку з викладеними обставинами вирок суду та ухвала від 08.08.2016 року про виправлення описки, як незаконні, підлягають безумовному скасуванню.
При цьому, у зв`язку із скасування вироку суду першої інстанції і призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів, не вирішує наперед питання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Водночас, при новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності, виходячи з принципу їх достовірності, допустимості та достатності і винести законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в його інтересах задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2016 року, стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , за ч.2 ст.186 КК України в тому ж суді в іншому складі суду.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишити тримання під вартою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4