Справа № 573/2374/16-к
Номер провадження 1-кп/573/159/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченої: ОСОБА_4 ,
потерпілого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження № 1-кп/573/159/16-к, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 03 листопада 2016 року за № 0000660 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середня, неодруженої, не працюючої, не інваліда, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_6 , 2007 року народження, ОСОБА_7 , 2012 року народження, ОСОБА_8 , 2016 року народження, згідно ст. 89 КК України раніше не судимої
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 29 жовтня 2016 року у ОСОБА_4 , яка знаходилась за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , виник умисел на заволодіння грошовими коштами в сумі 4 000 грн., які належать ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 таємно з корисливих мотивів з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілому, скориставшись тим, що ОСОБА_9 залишила свою жіночу сумку, в якій лежали гроші її співмешканця ОСОБА_5 , без нагляду таємно викрала ці кошти, загальною сумою 4 000 грн., які були вкладені у чохол з мобільного телефону та який матеріальної цінності для потерпілого не становить.
Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядилась у власних корисливих цілях.
Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдала ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 4 000 грн.
Здійснюючи вказані злочинні дії, ОСОБА_4 розуміла їх суспільну небезпечність, усвідомлювала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми вищевказаними умисними протиправними діями вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Під час досудового розслідування 25 листопада 2016 року між підозрюваною ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 471 КПК України.
28 листопада 2016 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт із зазначеною угодою про примирення.
Згідно даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачена беззастережно визнала свою винуватість в обсязі підозри у судовому провадженні, зокрема, в умисних протиправних діях, які виразились у таємному викраденні майна, що належало ОСОБА_5 . Крім цього, вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 , у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 просили затвердити угоду про примирення.
Прокурор ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, не заперечувала проти затвердження угоди про примирення.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про затвердження угоди про примирення між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним.
Частиною 3 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а тому відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України у даному кримінальному провадженні може укладатися угода про примирення.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Також з`ясовано, що потерпілий розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.
У відповідності до вимог ст. 100 КПК України речові докази:
- гроші в сумі 4 000 (чотири) грн. та чохол з мобільного телефону, які зберігаються на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 , залишити останньому як власнику.
Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 131, 176 КПК України, не застосовувався та не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468-475 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про примирення у кримінальному провадженні № 1-кп/573/159/16-к, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 03 листопада 2016 року за № 0000660, укладену 03 листопада 2016 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити їй узгоджене сторонами покарання за цим законом у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Речові докази: гроші в сумі 4 000 (чотири) грн. та чохол з мобільного телефону, які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 , залишити останньому як власнику.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Потерпілий має право отримати в суді копії вироку.
Суддя