Справа № 464/25/14-к
пр.№ 1-в/464/33/17
У Х В А Л А
09.02.2017 Сихівський районний суд міста Львова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участі: захисника ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання за хворобою,
встановив:
Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 01.12.2015 року ОСОБА_4 серед інших визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст.189 КК України та останньому призначено покарання п`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.12.2016 вищевказаний вирок залишено без змін та відповідно до ч.5 с. 72 КК України ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення, а саме період з 10.12.2013 до 24.06.2016 включно, що становить п`ять років двадцять вісім днів.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від покарання за хворобою. Клопотання мотивував тим, що ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24.06.2016 йому змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки відбулося погіршення стану його здоров`я, прогноз щодо одужання та життя без невідкладного лікування був несприятливим. В подальшому переніс оперативне втручання та тривале стаціонарне лікування, йому встановлено ІІ групу інвалідності. Остаточний діагноз визначено як інфекційний ендокардит, неактивна фаза з ураженням аортального клапана, аортальна недостатність ІІІ ст., мітральна недостатність ІІІ ст., тристулкова недостатність ІІІ ст., легенева гіпертензія та поміж іншим включає серцеву недостатність (СН) ІІБ ст. NYHA ІІІ фк. У зв`язку з тим, що таке захворювання наявне у Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, за таких обставин відбування покарання у виді позбавлення волі загрожуватиме його здоров`ю. Просив суд звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_3 клопотання підтримали, просили суд таке задовольнити.

Прокурор в судове засідання повторно не прибув, про місце та час розгляду клопотання повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.4 ст. 539 КПК України, неявка прокурора не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши думку учасників розгляду, показання свідка, оглянувши матеріали клопотання та кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Питання порядку виконання та відбування кримінальних покарань врегульовано кримінально-виконавчим кодексом України, КПК України, іншими актами законодавства, а також чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кримінально-виконавчий кодекс України прийнято 11.07.2003 та в той час діяв КПК України (1960 р.), норми яких однаково врегульовували порядок вирішення питань, що виникають при виконанні вироку.

На даний час діючим є КПК України (2012 р.), яким встановлено інший порядок вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, до яких відповідно до п.6 ч.1 ст. 537 КПК України віднесено і питання про звільнення від покарання за хворобою.

Частиною 1 ст. 539 КПК України передбачене безумовне право прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів звертатися з клопотанням (поданням) про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, в тому числі, і про звільнення від покарання за хворобою.

Крім цього, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою особі повинна бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава не повинна вводити правові або чинити нелегітимні перешкоди для здійснення цього права, що становить право на доступ до правосуддя.

Враховуючи наведене, звернення засудженого з клопотанням про звільнення від покарання за хворобою відповідає нормам чинного законодавства України.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 КК покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Частиною 2 ст. 84 КК передбачено, що особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Із матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_4 хворіє рядом захворювань та згідно з витягом зі стаціонарної карти №15926 від 05.07.2016 Львівської обласної клінічної лікарні останньому встановлено такий діагноз: Інфекційний ендокардит, неактивна фаза з ураженням аортального клапана. Аортальна недостатність ІІІ ст. Мітральна недостатність ІІІ ст. Тристулкова недостатність ІІІ ст. Легенева гіпертензія. (СН) ІІБ ст. NYHA ІІІ фк. Пацієнт оглядався консілярно, кваліфікований до оперативного втручання. 04.07.2016 пацієнту проведено оперативне втручання: протезування аортального клапана, пластика мі трального клапана опірним кільцем та пластика тристулкового клапана за Де Вега в умовах штучного кровообігу. Пацієнт у важкому стані продовжував стаціонарне лікування в умовах реанімаційного відділення №2 ЛОКЛ.

Відповідно до довідки кардіологічної МСЕК №2 ОСОБА_4 встановлено групу інвалідності ІІ на строк до 01.09.2017.

Згідно з Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, що є додатком №12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 15.08.2014 № 1348/5/572, до таких захворювань, відповідно до пп.1 п.8 вказаного Порядку, належать усі хвороби серця з хронічною серцевою недостатністю (СН) ІІБ-ІІІ стадій.

Допитана в судовому засіданні як свідок лікар-кардіолог кардіохірургічного відділення Львівської обласної клінічної лікарні ОСОБА_5 , дала показання про те, що була лікуючим лікарем ОСОБА_4 , який поступив в кардіохірургічне відділення ЛОКЛ 01.07.2016 у важкому стані, з вираженою задишкою, набряками, декомпенсацією по обох колах кровообігу. До цього лікувався за місцем ув`язнення та у кардіоцентрі. Пацієнту у ЛОКЛ проведено оперативне втручання з високим ризиком, здійснено протезування клапанів серця. Клапани встановлено довічно, однак пацієнт потребує постійного медичного нагляду та контролю, відповідного харчування та прийому рекомендованих медичних препаратів.

Встановлено, що ОСОБА_4 перебував під вартою в умовах попереднього ув`язнення з 10.12.2013 до 24.06.2016, що, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, становить п`ять років двадцять вісім днів.

На час апеляційного розгляду справи ОСОБА_4 з 04.06.2016 перебував на стаціонарному лікуванні, згідно з поясненнями його лікуючого лікаря ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції останній не міг взяти участь в судовому засіданні навіть в режимі відеоконференції.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24.06.2016 за наслідками розгляду клопотання захисника обвинуваченому ОСОБА_4 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання. В ході розгляду клопотання судом взято до уваги письмову відповідь начальника УВП №19 від 23.06.2016 №10/19-15/3679, згідно з якою, враховуючи стан здоров`я хворого ОСОБА_4 , останньому необхідне стаціонарне лікування у спеціалізованому медичному закладі кардіологічного профілю для вирішення подальшої тактики лікування, включно з оперативним втручанням; в штабі медичної установи УВП №19 таких спеціалістів (кардіолога, кардіохірурга) не передбачено; на даний час здоров`я хворого продовжує погіршуватися, прогноз для одужання та життя несприятливий.

За вищевказаних обставин, суд апеляційної інстанції зазначив, що з метою дотримання права ОСОБА_4 на лікування, яке не може забезпечити держава в умовах утримання під вартою, клопотання про зміну запобіжного заходу є обґрунтованим.

Пленум Верховного суду України, звертаючи увагу судів на те, що сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне за собою обов`язкового звільнення від відбуття покарання, рекомендує застосовувати звільнення до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань (п. 2 постанови „Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу від 28 вересня 1973 р. № 8).

Відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини в справах „Танко проти Фінляндії („Tanko v. Finland, 23634/94, 19.05.1994), Єрмоленко проти України („Yermolenko v. Ukraine, №49218/10, 15.11.2012) ненадання адекватної медичної допомоги важко хворій особі під час тримання під вартою та неможливість такого тримання з огляду на тяжкий стан його здоров`я є нелюдським поводженням та порушенням статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що хвороба ОСОБА_4 перешкоджає відбувати покарання у виді позбавлення волі, оскільки його утримання в місцях позбавлення волі може призвести до серйозного погіршення здоров`я. Беручи до уваги також інші обставини, серед яких тяжкість вчинених ОСОБА_4 злочинів, один з яких є тяжким, а інший середньої тяжкості, характер його численних захворювань, особу засудженого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину 2013 р.н., батьків похилого віку, його позитивну характеристику на час розгляду справи, те, що ним відшкодовано матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , враховуючи також співвідношення невідбутого строку покарання до відбутого, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та звільнення засудженого від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись статтями 537, 539 КПК України, суд,
ухвалив:
ОСОБА_4 звільнити від подальшого відбуття невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Сихівського районного суду м.Львова від 01.12.2015 у кримінальному провадженні №464/25/14-к, за хворобою.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1