Справа № 443/498/17
№ провадження 1-кп/453/129/17
ВИРОК
іменем України
18.07.2017 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження № 0000268 від 23.03.2017 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Помонята, Рогатинського району, Івано-Франківської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, військовозобов`язаного, раніше засудженого 31.08.2016 року Жидачівським районним судом Львівської області за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 1, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 1 рік 6 місяців, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 1 рік, жителя с. Старе Село, Жидачівського району, Львівської області, не депутата, не адвоката, не нотаріуса, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засудженим 31.08.2016 року Жидачівським районним судом Львівської області за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 1, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 1 рік 6 місяців, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 1 рік і маючи у зв`язку з цим непогашену судимість за вчинення корисливого кримінального правопорушення, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив нове кримінальне правопорушення.

Так, він, 21.03.2017 року приблизно о 18:00 годині, прийшов до будинку ОСОБА_5 , що за адресою с. Старе Село, Жидачівського району, Львівської області, з якою підтримує добросусідські відносини, де помітив грошові кошти в сумі 1100 (одна тисяча сто) гривень, які знаходились на підлозі кімнати. Після цього, керуючись прямим умислом, який раптово виник та корисливим мотивом, спрямованим на викрадення чужого майна, скориставшись тим, що ОСОБА_5 спала і переконавшись в тому, що його ніхто не бачить, повторно таємно викрав дані грошові кошти в сумі 1100 (одна тисяча сто) гривень з метою власного збагачення, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказаними вище діями, ОСОБА_4 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро покаявся, ствердив, що вчинив дане кримінальне правопорушення у зв`язку з скрутним матеріальним становищем. Щиро розкаюється у вчиненому, відшкодував заподіяну шкоду та просить суд його суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 засуджено вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 31.08.2016 року за ч.ч.1, 2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України він звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, сприяння у розкритті, відшкодування завданих збитків.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до імперативних положень ч. 2 ст. 67 КК України, судом визнається, не зважаючи на відсутність таких даних в обвинувальному акті, вчинення злочину щодо особи похилого віку, якою є потерпіла ОСОБА_5 у розумінні ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»(п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України), адже п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами та доповненнями) регламентовано, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення; при цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання; суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

При визначенні міри покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх характер та наслідки, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який схильний до вчинення корисливих злочинів, небажання його ставати на шлях виправлення, спосіб життя (пенсіонер, раніше судимий), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає не прийнятні соціальні зв`язки; позицію потерпілої щодо відсутності претензій до обвинуваченого, а також прокурора про доцільність призначення покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі та остаточно визначити покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень а саме: його класифікацію за ступенем тяжкості, передбачену у ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, з визначенням остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 даного Кодексу, у виді позбавлення волі.

Також, суд враховує, те що системний аналіз положень КК України свідчить, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За таких умов, суд бере до уваги той факт, що 31.08.2016 Жидачівським районним судом Львівської області ОСОБА_4 засуджений до 1 року позбавлення волі, в порядку ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік, тож вважає за необхідне остаточну міру покарання визначити на підставі ст. 71 КК України, яке буде більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у межах санкції ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд -

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 7 (сім) місяців позбавлення волі.

В силу ч. 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, визначеного вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 31.08.2016, остаточно визначити покарання у виді 1 (один) рік 8 (вісім) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: грошові кошти 1 (одну) купюру НБУ номіналом 500 (п`ятсот) гривень, зразка 2015 року, серії ХА 3841117; 1 (одну) купюру НБУ номіналом 200 (двісті) гривень, зразка 2007 року, серії ЄГ 9066586; 5 (п`ять ) купюр НБУ номіналом 100 (сто) гривень, одна з яких зразка 2005 року, серії ЕЄ 6740441, чотири купюри зразка 2014 року із наступними серіями: УЖ 8157315, УЗ 8012120, УЕ 4544314, УЗ 3767365 загальною сумою 1200 (одна тисяча двісті) гривень - повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий-суддя ОСОБА_1