АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року,
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про зміну запобіжного заходу та продовжено строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 червня 2017 року включно.
Також обвинуваченому ОСОБА_2 визначено заставу у розмірі 320 000 гривень.
На вказане рішення суду обвинуваченим ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій він, не погоджуючись з даною ухвалою в частині визначення застави у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а не понад 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, як зазначено у п. 7 ст. 194 КПК України, просить її скасувати та направити в суд першої інстанції для прийняття законного рішення.
Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам закону, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
При цьому, частина друга наведеної норми закону регламентує, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення відповідних судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Отже, відповідно до положень ст. 392 КПК України, рішення суду про продовження строку тримання під вартою, прийняті під час судового провадження, окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягають, а заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене в ч. 1 цієї статті.
Таким чином, обвинуваченим ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, а тому, згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК України, у відкритті провадження за його апеляційною скаргою слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 392, ч. 4 ст. 399 КПК України,
відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про зміну запобіжного заходу та продовжено строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 червня 2017 року включно.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» для вручення обвинуваченому ОСОБА_2 , разом з апеляційною скаргою.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Суддя
Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1