АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/790/609/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду м. Харкова матеріали провадження № 11-кп/790/609/17 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Суд мотивував своє рішення тим, що поведінка і ставлення засудженого до праці не доводять його виправлення.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених змін, засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього умовно-дострокового звільнення. Зазначає, що суд не прийняв до уваги, що він виконує усі вимоги адміністрації, приймає участь в організації виправних заходів, у реалізації програми диференційного виховання «Професія» та «Підготовка до звільнення», відвідує усі заплановані адміністрацією заходи, зарахований та відвідує загальноосвітню школу №16, входить до складу ради колективу СПС, працевлаштований, має 3 заохочення, усі стягнення погашені в установленому судом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги і вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вимог вищевказаних законів, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання.

Як слідує із матеріалів провадження судом було встановлено, що засуджений має вісім непогашених судимостей за вчинення виключно умисних тяжких злочинів, відбуває покарання за вчинення умисних тяжких злочинів, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого. Окрім того, судом враховано, що засуджений ОСОБА_7 вже двічі звільнявся умовно-достроково, але знову вчиняв умисні тяжкі злочини у період умовно-дострокового звільнення.

Як слідує із матеріалів провадження засуджений з 18.01.2016 року відбуває покарання в Харківській виправній колонії №43, дотримується правил поведінки та розпорядку дня тримання установи, має 3 заохочення. Допускав порушення вимог режиму тримання за що 4 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, однак накладені стягнення у порядку передбаченому п.14 ст.134 КВК України погашені. Працевлаштований старшим днювальним відділення СПС. Приймає особисту участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», «Підготовка до звільнення». Зарахований до класів Вечірньої загальноосвітньої школи №16. Бере участь у роботі самодіяльних організацій. Входить до складу ради колективу засуджених відділення СПС в якості голови ради колективу.

Разом з тим, як встановив суд за весь період відбування покарання в Харківській виправній колонії №43 засуджений ОСОБА_7 характеризувався негативно та посередньо. З характеристики від 21.07.2016 року вбачається, що засуджений для стимулювання правослухняної поведінки заохочувався один раз. За висновком комісії установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених від 10.04.2016 року, засуджений не стає на шлях виправлення. З психологічної експертизи від 30.11.2015 року вбачається, що психоемоційний стан ОСОБА_7 нестабільний, з представниками колонії він не щирий, має вороже відношення до соціальних загальноприйнятих норм та правил.

Окрім того, з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 вбачається, що відповідно до психологічної характеристики від 30 листопада 2015 року, психоемоційний стан ОСОБА_7 є нестабільним, у повсякденному житті властива імпульсивна, погано стримувана поведінка, має вороже відношення до соціальних загальноприйнятих норм та правил, а також спостерігається високий рівень кримінальної зараженості особистості.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за весь період часу відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про його звільнення, поведінка і ставлення засудженого ОСОБА_7 до праці не доводять його виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Що стосується посилання засудженого на наявність у нього похилого віку батька та матір, які потребують його допомоги, то ця обставина не є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: