АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/185/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/110/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку виконання вироку
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ;

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Гусятинського відідлу Чортківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2017 року щодо умовно дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , засудженого за ч.2 ст.186 КК України ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк, як такого, що сумлінною поведінкою, чесним ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляції прокурор просить скасувати ухвалу суду та відмовити засудженому в задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, зазначає, що у відповідності до вимог ч.2 ст.81 КК України, п.п.2,17 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покаранння і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» критеріями поведінки засудженого є неухильне дотримання вимог режиму відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Проте, засуджений за час відбування покарання характеризувався посередньо, порушень режиму утримання не допускав, заохочень та стягнень не мав, характеризувався негативно, допустив 9 порушень установленого прядку відбування покарання, за які на нього було накладено дисциплінарні стягнення, і лише три рази був заохочений, в зв`язку з чим постійно-діючою комісією Копичинецької виправної колонії УДПтСУ в Тернопільській області № 112(протокол № 9 від 08.04.2016 року) засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону, як такому, що не довів своє виправлення. Зазначає про те, що поза увагою суду залишилась відсутність конкретних переконливих доказів того, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Сам факт заслучення до праці, ввічливі відносини з персоналом та утримання спального місця в чистоті згідно з Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затв. МЮУ № 2186/5 від 29.12.2014 року входить в його безпосередні обов`язки та не може свідчити про сумлінне ставлення до праці, а тому його поведінка не є такою що не може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію з викладених у ній мотивів, засудженого та його захисника, які вважають ухвалу суду законною та обгрунтованою та просять залишити її без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, дослідивши наведені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт. службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні для військовслужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбуваня покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Крім того, ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Згідно з п.п. 2,17 постанови № 2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне додержаня всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має грунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 вироком Фастівського міськрайонного суду Киїівської області від 18.12.2013 року засуджений за ст.186 ч.2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєдано покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2011 року та остаточно визначено до відбування 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
ОСОБА_5 відбував покарання з 28.08.2013 року по даний час, закінченням строку відбування покарання є 07.10.2017 року. В установах відбування покарань ОСОБА_5 характеризувався негативно, допустив 9 порушень встановленого порядку відбування покарання, за які на нього були накладені дисциплінарні стягнення. Після проведеної профілактичної бесіди змінив свою поведінку, дотримується норм, які визначають порядок умов відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 3 рази.
У відповідності до вимог ст.81 КК України після відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання підлягав умовно-достроковому звільненню від відбування покарання з 07.04.2016 року.
Постійно-діючою комісією Копичинецької виправної колонії УДПтСУ в Тернопільській області № 112( протокол № 9 від 08.04.2016 року) засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону, як такому, що не довів своє виправлення.
В судовому засіданні засуджений не надав конкретних переконливих доказів того, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Самі ввічливі відносини з персоналом та утримання спального місця в чистоті згідно з Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затв. МЮУ № 2186/5 від 29.12.2014 року входить в його безпосередні обов`язки та не може свідчити про сумлінне ставлення ОСОБА_5 до праці, а тому його поведінка не є такою що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що засуджений довів своє виправлення виходячи лише з останніх його заохочень, не врахувавши при цьому наявних в матеріалах особової справи засудженого його негативних характеристик під час відбування покаранння, а також того, що він вчинив 8 дисциплінарних стягнень за час відбування покарання, тобто не дав оцінки його поведінці за весь період відбування покарання, а лише за час, що безапосередньо передував розгляду питання по умовно-дострокове звільнення, чим допустив невідповідність висновків фактичним обставинам провадження.
За змістом п.п.2,4 ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
А тому, ухвалу суду слід скасувати, а апеляцію прокурора задовольнити, винести нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого про умовно- дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Керуючсь ст.ст.407,419,422 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила :
Апеляцію прокурора задовольнити.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2017 року щодо умовно дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.

Винести нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо умовно дострокового звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарження в касаційному порядку не підлягає

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2