печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.ст. 170, 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт майна, а саме арешт на грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), відкритих за договорами від 19.12.2013 № ZIDBD.17276.017, від 14.01.2014 № ZIDN2.17276.018 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719). В обґрунтування доводів скарги зазначив, що арешт було накладено необґрунтовано та за відсутності доказів та достатніх правових підстав для цього, ОСОБА_4 не мала необхідного процесуального статусу та не вчинювала будь-які дії, що мають ознаки злочинів та досліджуються у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні адвокат підтримав клопотання, просив задовольнити клопотання з наведених в ньому підстав.
Прокурор, слідчий не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд у його відсутність не надходило.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що слідчий, прокурор в судові засідання не з`явилися, про час та місце розгляду провадження повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд провадження у їх відсутність не надходило, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без їхньої участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.
Вислухавши пояснення адвоката, вивчивши клопотання, приходжу до наступного висновку.
30.10.2015 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_5 у справі №757/40008/15-к було накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на депозитних рахунках ОСОБА_4 у ПАТ «ВБР». Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000931, зареєстрованому в ЄРДР 15.09.2014 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України, було виявлено відомості про існуючі депозитні договори, укладені з фізичними особами, у тому числі з ОСОБА_4 . Слідчим ГСУ МВС України та слідчим суддею, який розглядав справу, було зроблено висновок, що дані грошові кошти, які містяться на депозитних рахунках, були набуті в результаті саме вчинення кримінального правопорушення у вказаному вище кримінальному провадженні, і тому відповідають критеріям п. 4 ч. 2 ст.167 КПК України. Зазначене стало підставою для накладення арешту на грошові кошти.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, що були чинні на момент прийняття оскаржуваної ухвали, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та ухвали про накладення арешту майна, розслідування у кримінальному провадженні №0000931 проводиться за фактом зловживання службовим становищем та вчинення інших неправомірних дій не ОСОБА_4 , а іншої особи - заступника начальника ДТГО «Південно-західна залізниця» ОСОБА_6 , що полягало в незаконному укладанні з ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» договору про надання овердрафту від 05.02.2014 № KKOSK.990655.037, чим спричинено тяжкі наслідки. У матеріалах справи відсутня будь-яка інформація або докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_4 процесуального статусу, передбаченого ст. 170 КПК України та необхідного для накладення арешту на майно даної особи. В ухвалі про арешт майна також не було зазначено про будь-який зв`язок ОСОБА_4 з посадовими особами ДТГО «Південно-західна залізниця», дії яких досліджуються у кримінальному провадженні, або можливість набуття грошових коштів від таких осіб, а також не було вказано про можливість подальшої конфіскації грошових коштів, на які було накладено арешт.
З вказаного слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав як для накладення арешту на майно особи, так і для продовження застосовування такого заходу забезпечення кримінального провадження саме до ОСОБА_4 через відсутність у останньої необхідного процесуального статусу.
Щодо висновку про набуття арештованих грошових коштів в результаті вчинення кримінальних правопорушень, ознаки яких досліджуються в рамках кримінального провадження №0000931, слід зазначити наступне.
Адвокатом ОСОБА_3 було надано копії договору позики (безвідсоткової) від 01.11.2013, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на загальну суму 4800000,00 дол.США. Відповідно до п. 2.1. даного договору грошова сума в день підписання була передана шляхом перерахування на поточний рахунок або безпосередньої передачі позичальнику.
Як було зазначено представником ОСОБА_4 , у подальшому вказані грошові кошти, набуті за договорами позики, були розміщенні на депозитних рахунках ПАТ «ВБР» відповідно до депозитних договорів на користь третьої особи від 19.12.2013 № ZIDBD.17276.017, від 14.01.2014 № ZIDN2.17276.018. Вигодонабувачем за даними депозитними договорами було вказано позикодавця за договорами позики ОСОБА_7 . Вказані депозитні договори та договори позики є чинними, у судовому порядку не оскаржувались та відповідно до положень ст. 204 ЦК України вважаються правомірними.
Адвокатом ОСОБА_3 було також надано копії довідок про подану декларацію про майновий стан і доходи ОСОБА_7 за 2007, 2008, 2009, 2010 роки, якими підтверджується законність набуття даною особою грошових коштів та достатній розмір.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що у фабулі справи зазначено про злочинні дії окремих посадових осіб, які були вчинені у період з 05.02.2014 по 14.04.2014. Враховуючи факт розміщення грошових коштів ОСОБА_4 на рахунках за депозитними договорами, укладеними ще 19.12.2013 та 14.01.2014, очевидною є неможливість набуття таких коштів шляхом участі особи у злочинних діях, які вчинювались вже пізніше укладення договорів з ПАТ «ВБР».
Дослідивши вказані документи, слідчий суддя приходить до висновку про законність набуття ОСОБА_4 арештованих грошових коштів та неможливість отримання таких від вчинення злочинних дій, які досліджуються у кримінальному провадженні №0000931.
Відповідно до положень ст. 167 та ст. 170 КПК України (чинними на момент винесення оскаржуваного рішення) арешт майна застосовується з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна у провадженні щодо кримінальних правопорушень, за які може бути застосовано додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а також на майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають ряду ознак. При цьому, обов`язок доведення обставин щодо відповідності майна, про накладення обмежень на розпоряджання (користування) яким йдеться у заявленому клопотанні, вимогам ст. 167 КПК України та належність такого майна визначеній особі, покладається безпосередньо на слідчого (прокурора).
Сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна, зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. В свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у процесуальному рішенні (ухвалі). Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України у разі, якщо відповідне клопотання не підкріплене визначеними у КПК метою та підставами, а також за відсутності доказів на підтвердження обставин, на які посилається слідчий (прокурор), останнє має бути відхилене.
Як вбачається з матеріалів провадження та ухвали слідчого судді, якою було накладено арешт, будь-яких вказівок та підтверджуючих документів щодо зв`язку ОСОБА_4 з діями, які досліджуються у даному провадженні та мають ознаки злочинів, наразі матеріали справи не містять. Не надано також підтверджуючих документів щодо протиправності джерел набуття даних грошових коштів ОСОБА_4 . Натомість адвокатом ОСОБА_3 було надано документи, які підтверджують законність джерела набуття грошових коштів та їх походження.
З огляду на вказане, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_4 не має зв`язку з матеріалами кримінального провадження №0000931, досліджуваними фактичними обставинами у кримінальній справі та не може забезпечити виконання можливого вироку.
Згідно із п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому положеннями КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
З огляду на зміст завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, завдання слідчого судді полягає, у тому числі, у недопущенні піддання особи у такому кримінальному провадженні необґрунтованому процесуальному примусу та застосування неналежних правових процедур до учасників кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з викладеного, враховуючи пояснення адвоката на надані ним документи, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі №757/40008/15-к підлягає скасування через відсутність підстав для його накладення, об`єктивної необхідності та виправданості подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому вважає, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170, 174, 370-372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 30.10.2015 у справі №757/40008/15-к, на грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), відкритих за договорами від 19.12.2013 № ZIDBD.17276.017, від 14.01.2014 № ZIDN2.17276.018 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719), за адресою: м. Київ, Вячеслава Чорновола, 25.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1