Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1553/16-к
Провадження по справі № 1-кп/514/14/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду смт Тарутине кримінальне провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428 від 02 червня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Бородіно Тарутинського району Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, обіймаючого посаду заступника начальника Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області начальника Тарутинського відділення Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, маючого спеціальне звання інспектора податкової та митної справи 2 рангу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українки, уродженки смт Степань Сарненського району Рівненської області, громадянки України, з вищою освітою, раніше не судимої, не працюючої, раніше обіймаючої посаду заступника начальника управління начальника відділу контрольно-перевірочної роботи Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, маючої спеціальне звання інспектора податкової та митної справи 2 рангу, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
До Тарутинського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428 від 02 червня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою суду від 14 грудня 2016 року призначено підготовче судове засідання за участю прокурора, потерпілого, обвинувачених та захисників.

В підготовчому судовому засіданні обвинуваченою ОСОБА_5 заявлено клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки на підставі ст. 48 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї.

Клопотання мотивовано тим, що відповідно до наказу Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 01 серпня 2016 року № 40-О обвинувачену ОСОБА_5 звільнено з посади і вона на теперішній час не є службовою особою, мешкає в смт Степань Сарненського району Рівненської області і доглядає за хворою матір`ю похилого віку. Викладене, на думку ОСОБА_5 , це свідчить про те, що вона не вчинятиме злочинів у майбутньому і обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлює вчинення нею злочинів.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення зазначеного клопотання та просив призначити судовий розгляд на підставі наданого обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 щодо звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки та просив повернути обвинувального акту прокурору.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 щодо звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки та заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 щодо звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки та підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору.

Потерпілий ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 щодо звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки, а питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту залишив на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, захисників, потерпілого, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 48 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Тобто, ст. 48 КК України передбачає дві альтернативні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрату діянням суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки і втрату особою суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки.

Таким чином, в даному випадку при розгляді вказаного клопотання сторони кримінального провадження для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення злочину ОСОБА_5 можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Також, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України - право, а не обов`язок суду, який вирішує це питання в порядку, передбаченому КПК України і питання про таке звільнення, коли це є правом, суд повинен вирішувати під час судового розгляду, позаяк на стадії підготовчого судового засідання неможливо перевірити та надати юридичну оцінку обставинам, зазначених в клопотанні для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12 визначено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, яка вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови передбачено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені КК. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне рішення. Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Отже, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правового характеру.

ОСОБА_5 інкримінується кримінально каране діяння, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, віднесене до злочинів у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг.

Особу ж можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Наведені у клопотанні обставини того, що обвинувачену ОСОБА_5 на теперішній час вже звільнено з посади і вона не є службовою особою, мешкає в смт Степань Сарненського району Рівненської області і доглядає за хворою матір`ю похилого віку, у зв`язку з чим дане кримінальне правопорушення втратило свою суспільну небезпечність, та те що обвинувачена ОСОБА_5 раніше не судима, вперше вчинила кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, не є достатніми підставами для застосування ст. 48 КК України, без встановлення зміни обстановки.

Судом не встановлено, а обвинуваченою ОСОБА_5 не надано доказів того, що обстановка змінилася таким чином, що інкриміноване їй діяння вже не є суспільно небезпечним протягом часу, який передував розгляду клопотання в суді, а обстановка, яка оточувала ОСОБА_5 на момент вчинення злочину змінилася таким чином, що позитивно впливає на неї і робить маловірогідним вчинення даною особою нових злочинів.

Зокрема, санкція ч. 1 ст. 366 КК України передбачає застосування до винної особи також і додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Водночас, згідно діючого законодавства обвинувачена ОСОБА_5 не позбавлена можливості в подальшому працевлаштуватись на аналогічну посаду, що свідчить про те, що обстановка навколо неї не зазнала таких змін, що взагалі унеможливлює вчинення нового злочину.

Таким чином, на даний час, відсутні законні підстави для звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_5 на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки та закриття провадження по її обвинуваченню, а тому відповідне клопотання задоволенню не підлягає.

Стосовно можливості призначення судового розгляду на підставі наданого обвинувального акту суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до положень ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до пп. 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, дату та місце його складення та затвердження.

При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, відповідно, також має містити зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів вчинення злочину.

Таким чином, суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Разом з тим, виходячи з наданого обвинувального акту, ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 3 ст. 368 КК України і підозрюється (а.с. 7) і обвинувачується (а.с. 11, 15) одночасно.

Такі ж доводи стосуються ОСОБА_5 , яка згідно відомостей обвинувального акту і підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (а.с. 10), і обвинувачується (а.с. 16, 19).

Окрім того, в наданому обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 , якій інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, разом зі ОСОБА_9 склала та підписала завідомо неправдивий акт перевірки за № 141/15-07-13-01-/178 від 30 травня 2016 року (а.с. 6, 9, 14, 18).

Тобто, вказуючи про ці обставини в обвинувальному акті прокурор вважав їх встановленими.

Водночас, із такого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у співучасті зі ОСОБА_9 , проте жодні посилання на будь-яку статтю Розділу VI КК України в обвинувальному акті відсутні, як і відсутні відомості в обвинувальному акті про правовий статус ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні.

Також, з обвинувального акту вбачається, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані як «одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення і не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого йому службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище» (а.с. 11, 15).

Суд звертає увагу, що поняття правової кваліфікації кримінального правопорушення визнано Законом як посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення є вільним трактуванням слідчим диспозиції ч. 3 ст. 368 КК України, позаяк з викладеного не зрозуміло, який суб`єкт складу злочину: службова особа чи службова особа, яка займає відповідальне становище.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Обвинувальний акт також містить й інші суттєві недоліки, які у сукупності не дозволяють призначити кримінальне провадження до розгляду.

Так, за приписами п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування є обов`язковим додатком до обвинувального акту.

Відповідно до ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Однак, у реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту по даному кримінальному провадженню, відсутні відомості про скасування 22 серпня 2016 року Апеляційним судом Одеської області ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2016 року про відсторонення ОСОБА_4 від посади, а отже реєстр не відповідає вимогам закону.

Підсумовуючи наведене, враховуючи, що обвинувальний акт вимогам закону не відповідає, що безумовно порушує право обвинувачених осіб на захист, суд вважає за неможливе призначити судовий розгляд та приймає рішення про повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, отже клопотання захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 314 КПК, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
1. Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про звільнення її на підставі ст. 48 КК України від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї.

2. Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

3. Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за відомостями, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428 від 02 червня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України повернути прокурору.

На ухвалу суду в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Тарутинський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її оголошення, в іншій частині ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1