Справа № 495/9753/14-к
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту

16.02.2017 м. Білгород - Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесеного в ЄРДР №0001099 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.2, 187 ч.1 КК України, суд
сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
В провадженні БілгородДністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00000776 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.2, 187 ч.1 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, вважав, що він відповідає вимогам КПК України та викликати до суду обвинуваченого, потерпілого, свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просив повернути прокурору обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 як такий, що не відповідає вимогам КПК України, та навів відповідне обґрунтування своєї правової позиції.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Вивчивши обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст.ст.186 ч.2, 187 ч.1 КК України, суд вважає, що він підлягає поверненню прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема в ньому не міститься викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а лише викладені анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється обвинувачений, у відношенні якого був направлений обвинувальний акт до суду, та правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.

Разом з тим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому обвинувачений за цим процесуальним рішенням, мають статус підозрюваного.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, оскільки саме з моменту доведення «обвинувачення» до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. Рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує що положення під п. а п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантовано п.1 цієї статті.

У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати, відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) 25444/94, п.58; рішення від 20.04.2006 р. «І.Н. та інші проти Австрії», 4278/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд у справі в цілому (див. Рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини» №29082/95, п.47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54 а також у справі «Даллос проти Угорщини» п.47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Крім того, суд вважає необхідним вказати органу досудового слідства на те, що в обвинувальному акті вказано, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення що, на думку суду, є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, чинне законодавство, практику ЄСПЛ суд вважає, що встановлений факт фактичної невідповідності обвинувального акту вимог ст.291 КПК України, що регламентовано ст.2 КПК України, яка визначає завдання кримінального провадження, не дають суду процесуальної можливістю ухвалити за результатом підготовчого судового засідання своє рішення, в зв`яку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з невідповідністю вищевказаним нормам КПК України.

Враховуючи вищевикладене, та встановивши такі порушення, суд дійшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, а отже, на теперішній час відсутні підстави для вирішення інших питань, пов`язаних з підготовкою та призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 315, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.2, 187 ч.1 КК України до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Матеріали досудового розслідування, які долучені до матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_3 (т.1, а.с.1-250; т.2, а.с.1-250) повернути прокурору Білгород-Дністровської місцевої прокуратури.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1