Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 7 лютого 2017 року касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000525.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2015 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця смт. Глухівці, Козятинського району, Вінницької області,, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII у строк відбування покарання засудженого ОСОБА_6 зараховано строк його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 15 квітня 2015 року по 11 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 на ч. 1 ст. 121 КК України та визначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України. При цьому зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, не містить вичерпних відповідей на доводи його апеляційної скарги, а також в ухвалі не зазначено підстав, з яких скаргу визнано необґрунтованою. Крім того, вказує на невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 4 квітня 2015 року близько 20 години на перехресті вулиць 60 річчя СССР та Заводської у м. Бердичеві Житомирської області вчинив напад на раніше знайомого ОСОБА_9 з метою заволодіння чужим майном потерпілого, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. А саме, з метою заволодіння майном ОСОБА_9 наніс йому удар ззаду по голові заздалегідь заготовленим відрізком металевої арматури, але ОСОБА_9 утримався на ногах та з місця нападу втік. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 ОСОБА_9 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритох черепно мозкової травми, забою головного мозку, перелому потиличної кістки,забійної рани задньої поверхні шиї та масивного підшкірного крововиливу на задній поверхні шиї, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судові рішення без зміни, захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 , які підтримали касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблені судом на підставі доказів, які, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, були досліджені і перевірені під час розгляду справи.
Зокрема, суд виходив з показань потерпілого ОСОБА_9 про те, що одразу після удару його по голові, засуджений нишпорив по зовнішнім кишеням його одягу, шукаючи гроші, а також свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким потерпілий одразу після нападу на нього ОСОБА_6 повідомив, про те, що останній нишпорив по зовнішнім кишеням його одягу. Ці показання не викликають сумніву та узгоджуються з іншими зібраними у провадженні доказами, у тому числі і даними, що містяться у протоколах огляду місця події, у висновках експерта щодо характеру заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень.
Оцінивши всебічно, повно обставини кримінального провадження, а також оцінивши докази з точки зору ї належності,допустимості та взаємозв`язку, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України.
Об`єктивність оцінки наведених у вироку доказів було перевірено апеляційним судом. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляції, аналогічних викладеним у касаційній скарзі, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості. Тому підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.
З матеріалів кримінального провадження та ухвали апеляційного суду вбачається, що апеляційним судом перевірялись доводи захисника про невідповідність вироку місцевого суду вимогам ст. 374 КПК України. Як зазначено в ухвалі суду, вказані доводи свого підтвердження не знайшли.

У відповідності до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

На вимогу ст. 419 КПК України, при перегляді кримінального провадження, апеляційним судом належним чином перевірено наведені в апеляційній скарзі захисника доводи та прийнято рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Доводи скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого ОСОБА_6 через надмірну суворість, аналогічні тим, що були наведені у апеляційній скарзі також були перевірені судом апеляційної інстанції, який, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.
Призначене засудженому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, є необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення призначеного засудженому покарання, як про це ставиться питання в касаційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

На думку колегії суддів, в процесі досудового розслідування та судового розгляду по кримінальному провадженню істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого ОСОБА_6 або правильність застосування кримінального закону не допущено.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:
Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3