Ухвала
іменем україни
27 червня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
особи, прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення ОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 щодо ОСОБА_7 за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 08 вересня 2016 року про повернення апеляційної скарги,
установив:
У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати вказану ухвалу і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. За твердженням скаржниці, вирок щодо ОСОБА_7 стосується її прав, свобод та інтересів, проте апеляційний суд зазначене залишив поза увагою і незаконно всупереч Конституції України, приписам статей 24, 90, 458 КПК повернув їй апеляційну скаргу на згадане рішення.

На касаційну скаргу заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 подав заперечення, в яких, наводячи аргументи, стверджує про законність оспорюваного рішення, безпідставність заявлених ОСОБА_5 вимог і просить залишити їх без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни. Крім того, прокурор вважає за можливе здійснення касаційного розгляду без його участі.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

За вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 липня 2016 року ОСОБА_7 на підставі угоди з прокурором засуджено за ч. 2 ст. 3692 КК і призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 грн.

Судом ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, здійснюючи індивідуальну діяльність, на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1052, виданого 26 липня 2012 року Луганською обласною дисциплінарно-кваліфікаційною комісією адвокатури, вчинив одержання неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

За змістом вироку в ньому при викладенні встановлених фактичних обставин кримінального провадження суд, у числі іншого, зазначив, що суддя Сєвєредонецького міського суду Луганської області, стосовно якої матеріали розслідуються в окремому провадженні, була обізнана про злочинний намір, направлений на вимагання та одержання неправомірної вигоди через адвоката ОСОБА_7 від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ухвалення з використанням наданої їй влади обвинувального вироку й призначення із застосуванням ст. 69 КК більш м?якого покарання, ніж передбачено законом, зі звільненням обвинувачених від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 цього Кодексу. Поряд із цим у вироку міститься твердження про надання згоди вказаною суддею на реалізацію злочинного умислу, а також про запевнення останньою, що в разі передачі їй та одержання нею неправомірної вигоди вона ухвалить відповідне рішення в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Також судом у вироку щодо ОСОБА_7 констатовано факт участі згаданої судді у розробці злочинного плану й факт одержання нею частини обумовленої неправомірної вигоди в розмірі 1500 дол. США; відображено факт постановлення цією суддею вироку стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10

ОСОБА_5 (суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області, у провадженні якої знаходилася кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ), не погодившись із вироком щодо ОСОБА_7 , оскаржила це рішення в апеляційному порядку.

Апеляційний суд Луганської області ухвалою від 08 вересня 2016 року, керуючись ст. 399 КПК, повернув ОСОБА_5 її апеляційну скаргу разом із усіма доданими до неї матеріалами. Своє рішення суд умотивував тим, що відповідно до положень ч. 4 ст. 394 КПК ОСОБА_5 не має права на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримання заявлених касаційних вимог, пояснення прокурора, котрий заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі та поданих на неї запереченнях, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Доступ до правосуддя як основний принцип верховенства права гарантує Конституція України. Право на оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист.

У силу ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Статтею 394 КПК визначено перелік осіб, які можуть оскаржити вирок суду першої інстанції, ухвалений на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК, кореспондується з положеннями ст. 24 вказаного Кодексу й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.
Оскільки ст. 394 КПК не врегульовано питання кримінального провадження у випадку, якщо вироком на підставі угоди порушуються права іншої особи, яка не є учасником цього кримінального провадження, суд, вирішуючи питання захисту порушених прав такої особи, згідно з приписами ч. 6 ст. 9 цього Кодексу повинен звертатися до загальних норм кримінального процесуального закону і застосовувати загальні засади кримінального провадження, закріплені у ч. 1 ст. 7 КПК.

Таким чином, якщо рішення оскаржує особа, не наділена процесуальним статусом, який за правилами ст. 394 КПК надає їй право на оскарження вироку на підставі угоди, за умови, що це судове провадження стосується її прав, свобод та інтересів, то ця обставина не є перешкодою в доступі до правосуддя й звернення до суду апеляційної інстанції.

Наведений висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 03 березня 2016 року, справа № 347кс15), на яку всупереч вимогам ст. 458 КПК суд апеляційної інстанції не зважив.

Як убачається з вироку щодо ОСОБА_7 , у цьому рішенні суд першої інстанції встановив факт одержання неправомірної вигоди суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області, яка 23 жовтня 2015 року ухвалила вирок щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Зазначені відомості навіть за відсутності прізвища судді дають змогу ідентифікувати її особу, адже відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України від 22 грудня 2005 року №3262-IV «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню.
Крім того, вищезазначені висновки суду, викладені у вироку щодо ОСОБА_7 , по суті є констатацією винуватості судді у вчиненні суспільно небезпечних діянь, хоча стосовно неї судовий розгляд не проводився. Така преюдиція щодо винуватості судді не лише утворює колізію з нормами КПК щодо меж судового розгляду та вільної оцінки доказів, а й суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За таких обставин ОСОБА_5 хоча і не була визнана учасником кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , вправі захищати свої права, свободи та інтереси, яких стосується вирок у цьому провадженні, шляхом звернення до апеляційної інстанції з приводу оскарження цього судового рішення.

Отже, ухвалу апеляційного суду про повернення ОСОБА_5 її апеляційної скарги було постановлено без дотримання вимоги щодо справедливості судового розгляду, з порушенням приписів статей 7, 370 КПК. Тому зазначене рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Відтак касаційну скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, усунути допущені порушення закону й ухвалити справедливе рішення, яке відповідає статтям 7, 370 КПК.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 08 вересня 2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_2 ОСОБА_3