АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/2708/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/8/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 01 лютого 2017 року апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області, потерпілого ОСОБА_6 та цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» у кримінальному провадженні №0000131 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алушта Автономної республіки Крим, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України від призначеного покарання ОСОБА_7 звільнено з іспитовим строком на 2 роки, зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_8 з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» матеріальну шкоду у розмірі 14616,00 грн., стягнуто з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 17944,00 грн.
В позовних вимогах до ОСОБА_9 відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_6 з ПраТ «Страхова компанія «Уніка» матеріальну шкоду в сумі 25811,32 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., та стягнуто з ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 1473 грн. 12 коп. за проведення судово-автотехнічних експертиз .
Скасовано накладений ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.03.2015 арешт на майно автомобіль «Daewoo Lanos Tf 69 Y ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 .
Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_11

потерпілий ОСОБА_6
представник потерпілого адвокат ОСОБА_12
цивільний відповідач ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , просить вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання, пов`язане з позбавленням волі. Призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Задовольнити в повному обсязі цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в сумі, визначеній в позовній заяві від 26.06.2016 року.
В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» ОСОБА_13 , просить вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити в частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_6 моральної шкоди. Ухвалити в цій частині свій вирок, яким стягнути з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_6 1290, 57 грн. моральної шкоди. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області просить вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання, за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі. позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за наступних обставин.

02 березня 2015 року приблизно о 19 годині 45 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темний час доби слідував по освітленій зовнішнім вуличним освітленням проїзній частині дороги вул. 23-го Лютого з боку вул. Краснознаменої в напрямку вул. Конституційної в Тернівському районі м. Кривого Рогу, наближаючись до зупинки громадського транспорту «вул. Косигіна», розташованої ліворуч по ходу руху автомобіля.
В цей час, навпроти вказаної зупинки на освітленій ділянці проїзної частини, з права наліво по ходу руху автомобіля, дорогу вул. 23-го Лютого в темпі спокійного кроку переходили пішоходи ОСОБА_6 та ОСОБА_14 .

Дійшовши до середини проїзної частини, пішоходи ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , не створюючи небезпеки для руху або перешкоди водієві ОСОБА_7 , зупинилися поза смугою руху автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ» на лінії розмітки 1.3 (двійній суцільній лінії), яку відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху України забороняється перетинати.
Водій ОСОБА_7 , наближаючись до зупинки громадського транспорту «вул. Косигіна», не маючи перешкод для своєчасного виявлення пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , що стояли на лінії розмітки 1.3, повинен був рухатися щодо них з безпечним інтервалом, а у разі неможливості такого руху, водій ОСОБА_7 повинен був розцінити їх як перешкоду та негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху, об`їзду перешкоди, але проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та виїхав на дорожню розмітку 1.3, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 1.10, 12.3 та розділу 34 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
-«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку ... для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;
-«1.10 Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху...»;
-«12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу ...»;
-«Розділ 34. Дорожня розмітка. ... Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється...».
В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 шляхом обрання безпечного інтервалу або своєчасного застосування гальмування мав об`єктивну можливість уникнути наїзду на пішоходів, однак в результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 на проїзній частині дороги 23-го Лютого в Тернівському районі м. Кривого Рогу, навпроти зупинки громадського транспорту «вул. Косигіна», вчинив наїзд керованого ним автомобілю «DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_14 .
Внаслідок ДТП ОСОБА_14 спричинено смерть, а ОСОБА_6 травмований.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №523 від 13.03.2015 року потерпілому ОСОБА_14 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден обличчя, забитої рани лівої скроневої області, крововиливів у м`які тканини голови, осколкового перелому лівої скроневої кістки, крововиливу під оболонки та речовину мозку, переломів ребер по лівій передньопаховій лінії 7- 9-го ребер, 1-го по біляхребцевій лінії ліворуч, праворуч по передньопаховій лінії 6-9-го ребер; розриву селезінки, розриву капсули печінки, гемоперитонеуму; бампер-перелому лівої великогомілкової кістки, поперечного перелому лівої малогомілкової кістки, синців, саден кінцівок, рваних ран правої стопи, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та знаходяться у причинному зв`язку із настанням його смерті.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №136 від 14-26.07.2016 року потерпілому ОСОБА_6 були спричинені наступного роду тілесні ушкодження: закрита травма тазу та органів тазу; розрив лонного зчленування зі значною діастазою, перелом тіла крижі ліворуч, з поза черевним крововиливом, що призвело до виникнення після травматичного порушення сечовиділення, перелом поперекового відростку 5-го поперекового хребця, крайовий перелом внутрішнього виростку правої плечової кістки зі зміщенням відламку, що ускладнився після травматичною нейропатією правого ліктьового нерву, садна обличчя та грудної клітини, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до стійкої втрати загальної працездатності не менш ніж на 1/3, понад 33 %.
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №58/27-88 від 08.05.2015 року в діях водія ОСОБА_7 по керуванню автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачаються невідповідності вимогам п.12.3. Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з наїздом на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_6 .
Таким чином, між порушенням ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - спричинення смерті потерпілому ОСОБА_14 та тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , є прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_6 , посилається на ті обставини, що суд, без наведення причин та мотивів не врахував тяжких наслідків, як обставину, обтяжуючу покарання. Тяжкі наслідки, які полягають у загибелі однієї особи та тяжкі тілесні ушкодження ще одному потерпілому, не дають підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст.ст.69, 75 КК України. Крім того, обвинувачений ніде не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, постійно змінював свої покази відносно обставин ДТП, повного визнання ОСОБА_7 своєї вини не було. Щире каяття обвинуваченого проявилось тільки на лаві підсудних, коли була встановлена його безумовна вина, тобто каяття було вимушеним. Також, обвинувачений не відшкодував йому завданої матеріальної шкоди та взагалі, навіть не попросив вибачення. Потерпілий вважає, що приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, суд першої інстанції не обґрунтував його, не навів мотиви на підставі яких він дійшов висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання. Також, потерпілий вважає додаткове покарання у виді 1 року позбавлення права керування транспортними засобами занадто м`яким. Крім того, потерпілий не згоден з розміром стягнутої з обвинуваченого на його користь моральної шкоди, вважає, що вона не відповідає глибині його фізичних та моральних страждань.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» ОСОБА_13 , посилається на ті обставини, що зобов`язання про відшкодування моральної шкоди в даному випадку має бути частковим, оскільки ПАТ «СК «УНІКА» своїми діями не завдало шкоди позивачу у ДТП, а несе відповідальність у межах відповідних лімітів за дії страхувальника, тобто у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тобто, в даному випадку суд повинен був стягнути з ПАТ «СК «УНІКА» на користь ОСОБА_6 5% від страхової виплати, а не 5% всього ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги перший заступник прокурора Дніпропетровської області, посилається на ті обставини, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не враховано, що він не відшкодував потерпілому ОСОБА_15 ні матеріальну, і моральну шкоду. Також, не врахував суд і думку потерпілого стосовно призначення покарання. Судом залишено поза увагою, що ДТП сталася в умовах передбачуваної дорожньої обстановки, що ОСОБА_7 , не маючи будь-яких перешкод, мав можливість оцінити належним чином дорожню обстановку та запобігти ДТП. Крім того, суд взагалі не навів доводів про недоцільність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк. Вироком суду належним чином не вмотивовано застосування покарання ближчого до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, а також ст.75 КК України, на підставі якої ОСОБА_7 звільнено від покарання з випробуванням.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 , кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілого, прокурора та представника цивільного відповідача, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, апеляційну скаргу потерпілого задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги представника цивільного відповідача відмовити.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_12 підтримали апеляційну скаргу потерпілого та прокурора, апеляційну скаргу представника цивільного відповідача залишити без задоволення.
Цивільний відповідач ОСОБА_9 просив відмовити в задоволенні всіх поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області, потерпілого ОСОБА_6 та цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА»підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права.
Як видно з вироку суду щодо ОСОБА_7 , кримінальне провадження суд першої інстанції розглянув у порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Згідно з вимогами ч.1 ст.348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий роз`яснює обвинуваченому його суть і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до ч.1 ст.349 КПК України, після виконання дій, передбачених ст.348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження.
Частиною третьою ст.349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Однак, ці вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції під час судового провадження були порушені.

Так, під час допиту в судовому засіданні 26 жовтня 2016 року, після вручення зміненого обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_7 в скоєному кримінальному правопорушенні спочатку свою вину визнав частково, оскільки вважав, що у ДТП також є вина потерпілих. Також обвинувачений частково визнав цивільні позови потерпілих. Під час прослуховування звукозапису від вказаної дати, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 постійно вагався, з приводу визнання вини та не міг визначитися з визнанням суми позовів.
Але, не приймаючи до уваги цей факт, суд прийняв рішення про можливість розгляду кримінального провадження в скороченому порядку та змінив порядок дослідження доказів: висновки експертиз, характеризуючи матеріали відносно обвинуваченого, цивільний позов з додатками в порядку надходження.
Крім того, згідно звукозапису судового засідання від 26 жовтня 2016 року, обвинувачений ОСОБА_7 хоч і не заперечував проти фактичних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, проте повністю не визнавав заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову, а саме суму моральної шкоди, завданої його діями, вважаючи її занадто великою, яка є предметом доказування у кримінальному провадженні, відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням є обов`язковим предметом доказування, а отже невизнання обвинуваченим розміру збитків, завданих злочином та позовних вимог, позбавляє суд права діяти у спосіб, передбачений ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами і доповненнями, вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до статті 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, суд при ухваленні обвинувального вироку допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, які стосуються порушення законних прав і інтересів обвинуваченого та потерпілих і вплинули на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
У зв`язку зі скасуванням вироку по вказаним підставам, колегія судів не входить в обговорення інших доводів апеляційних скарг першого заступника прокурора Дніпропетровської області, потерпілого ОСОБА_6 та цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», які необхідно перевірити при новому розгляді кримінального провадження по суті суду першої інстанції, усунувши вказані порушення, з дотриманням вимог закону перевірити доводи, зазначені в ухвалі апеляційного суду, та постановити законне й обґрунтоване рішення.
При новому розгляді кримінального провадження слід усунути виявлені порушення кримінального процесуального закону, викладені в мотивувальній частині ухвали, та належним чином вмотивувати вирок на підставі досліджених безпосередньо судом доказів.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області, потерпілого ОСОБА_6 та цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» задовольнити частково.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в іншому складі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3