Номер провадження: 11-кп/785/352/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу та доповнення до неї захисника ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0005199 від 20 серпня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Теплодар Одеської області, громадянин України, має середню освіту, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимий, останній раз 05.11.2009 року вироком Біляївського районного суду Одеської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до 5 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 31.03.2014 за відбуттям строку покарання,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року, ОСОБА_7 , визнаний винуватим за ч.4 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років із конфіскацією майна, що є у його власності. Вирішено питання з цивільним позовом та судовими витратами.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 19 серпня 2015 року приблизно о 15 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, наблизився до потерпілої ОСОБА_9 і, застосовуючи насильство небезпечне для її життя, дістав із-за поясу брюк молоток та наніс ним близько 5-7 ударів по голові потерпілої, від яких вона втратила свідомість, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня, крововиливу в м`які мозкові оболонки, крововиливів над твердою мозковою оболонкою, втиснутого багато-уламкового переламу правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, чотирьох забитих ран, підшкірної емфіземи голови. Скориставшись тим, що потерпіла перестала чинити опір, ОСОБА_7 зірвав з її шиї золотий ланцюжок вартістю 2000 грн., з зап`ястя золотий браслет вартістю 2000 грн., та заволодів іншим майном ОСОБА_9 мобільним телефоном марки «Нокіа С3-00» вартістю 500 грн., грошовими коштами в сумі 195 грн., після чого з місця злочину з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд і спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4 695 грн.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просив вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2016 року скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, оскільки, на його думку, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_8 вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою показання свідків сторони захисту, не дослідив наданні роздруківки з`єднань телефону обвинуваченого з телефоном свідка та не в повній мірі оцінив інші докази, надані стороною захисту, які могли б ставити під сумнів або спростувати пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення.

Заслухавши доповідача, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України:

1. Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_8 в своїй уточненій апеляційній скарзі наполягав на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та просив суд апеляційної інстанції дати належну оцінку обставинам справи, встановленим під час кримінального провадження.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_9 , яка будучи допитаною в суді першої інстанції показала, що 19 серпня 2015 року після 14 години їхала в маршрутному таксі № 51. Сиділа позаду ОСОБА_7 , який стояв біля водія. Був одягнений у джинси, білу футболку з сіро-блакитним малюнком, з темною сумкою. На зупинці «Сходинки» вийшла, перед цим розплатившись з водієм 100-грн. купюрою і отримавши 95 грн. решту. ОСОБА_10 вийшов слідом за нею, наздогнав в безлюдному місці біля огорожі кафе «Козацька колиба», дістав з-за поясу молоток та наніс кілька ударів по голові. Спочатку вона намагалась відбитися, а потім впала і втратила свідомість. Коли прийшла до тями, виявила, що викрадено (зірвано з шиї і руки) золоті ланцюжок і браслет, з сумки телефон «Нокіа» рожевого кольору, з гаманця, який тримала в руці гроші 195 грн. В подальшому сумку і гаманець було знайдено в 10 м. від місця, де вона впала. Садовського добре розгляділа: звернула на нього увагу в автобусі, оскільки він з`ясовував у водія дорогу, а потім під час нападу і до втрати свідомості дивилася йому в обличчя. Запам`ятала риси його обличчя. Одразу після нападу описала його прикмети сину, потім працівникам міліції. Під час досудового слідства вона на наданих їй слідчим фотознімках впевнено впізнала обвинуваченого як особу, що скоїла на неї напад. Не має сумнівів, що був саме ОСОБА_10 ;

- показами свідка ОСОБА_11 , який будучи допитаний в суді першої інстанції показав, що 19 серпня 2015 року приблизно о 16 годині 30 хвилин сусіди повідомили, що його матері ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження в районі кафе «Козацька колиба». Прибувши на місце події, де знаходилася ОСОБА_12 , він побачив у неї травму в області голови. Також у потерпілої були викрадені браслет, ланцюжок, не було сумки. Вона була при свідомості і докладно описала молодого чоловіка, що напав на неї. Пізніше, перебуваючи в лікарні, ОСОБА_9 знов описувала прикмети нападника. Після цієї події порушень пам`яті у ОСОБА_9 не було. В подальшому від ОСОБА_9 йому стало відомо, що вона впізнала нападника по фотознімкам, наданим працівниками міліції.

- показами свідка ОСОБА_13 , який будучи допитаний в суді першої інстанції показав, що займається ремонтом мобільних телефонів на ринку «Привоз». У 20-х числах серпня 2015 року його знайомий ОСОБА_7 продав йому телефон «Нокіа» рожевого кольору приблизно за 150-200 грн. без документів. Він замінив корпус телефону і через декілька днів продав телефон у новому корпусі незнайомому хлопцю.

При цьому, відповідно до протоколу пред`явленні особи для впізнання, ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_14 як особу, якій він продав телефон (ар.124-125).

Свідок ОСОБА_14 показав в судовому засіданні, що у 20-х числах серпня 2015 року на ринку «Привоз» купив телефон «Нокіа», що був раніше у вжитку. В подальшому працівники міліції вилучили у нього цей телефон, повідомивши, що він викрадений.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що працює водієм маршрутного таксі № 51у м. Одесі. На цьому маршруті автобуси ходять з інтервалом 30 хвилин. На зупинці «Сходинки» по вул. Ленінградське шосе в м. Одесі маршрутне таксі зазвичай буває приблизно о 15 годині 45 хвилин, потім приблизно о 16 годині 15 хвилин.

19.08.2015 року син потерпілої ОСОБА_11 звернувся до Малиновського РВ м. Одеси ГУМВС України в Одеській області із заявою про злочин щодо потерпілої ОСОБА_9 , вказавши в заяві ІМЕІ викраденого телефону НОМЕР_1 (ар. 122).

Оглядом телефону «Нокіа», добровільно виданого ОСОБА_14 25.08.2015 року, встановлено, що ІМЕІ телефону в протоколі огляду, а також вказаний ОСОБА_16 в заяві по добровільну видачу, співпадає з ІМЕІ телефону «Нокіа», вказаним ОСОБА_12 в заяві про злочин (ар. 150-151).

Тобто встановлено, що модель та ІМЕІ викраденого у потерпілої телефону співпадає з характеристиками телефону, збутого обвинуваченим ОСОБА_13 , а тим ОСОБА_14 .

В ході досудового розслідування потерпілій були пред`явлені для впізнання фотознімки. При проведенні зазначеної слідчої дії вона за вказаними нею попередньо прикметами впізнала на фотознімку обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, якою здійснено розбійний напад на неї 19.08.2015 року (ар.109, 113).

В ході огляду місця події, відповідно до протоколу (ар. 148-149), в районі кафе «Козацька колиба», розташованого за адресою вул. Новомосковська дорога, 23/1, було знайдено сумку потерпілої, а також молоток зі слідами крові, який був оглянутий в судовому засіданні.

Висновком імунологічної експертизи встановлено, що кров на металевій частині молотка, вилученого з місця події, може походити від ОСОБА_9 (ар. 144-147).

Під час проведення слідчого експерименту потерпіла вказала місце скоєння злочину, що відповідає даним огляду місця події; дала пояснення щодо обставин злочину, аналогічні наданим в судовому засіданні. На підставі її показань встановлено час скоєння злочину. Результати зазначеної слідчої дії відображені у відповідному протоколі і фототаблиці (ар. 157-169).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 були виявлені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня, крововиливу в м`які мозкові оболонки, крововиливу над твердою мозковою оболонкою, втиснутого, багатоуламкового перелому правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, чотирьох забитих ран, підшкірної емфіземи голови. Дані ушкодження могли бути заподіяні 19.08.2015 року від дії тупих твердих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, в тому числі могли утворитися в результаті нанесення ударів молотком (ар. 118-119).

Час скоєння злочину не раніше 15 години 27 хвилин підтверджується копію чеку платіжного терміналу, через який потерпіла здійснила оплату комунальних послуг 19.08.2015 року у вказаний час (ар. 156).

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 саме складу злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_7 .

При цьому, апеляційний суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_7 щодо його непричетності до скоєння інкримінованого злочину, і суд вважає їх такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції були допитані свідки сторони захисту родичі та знайомі обвинуваченого.

Так, допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 , дружина обвинуваченого, показала, що 19.08.2015 року до 16 години ОСОБА_10 робив ремонт у сусіда ОСОБА_18 і отримав за роботу 1000 грн., а о 15 годині до них в гості прийшов ОСОБА_19 . Приблизно о 16-30 ОСОБА_10 пішов до магазину і повернувся хвилин через 40. При ньому був телефон «Самсунг». За цей час телефонувала йому кілька разів вона і 1 раз ОСОБА_19 , а ОСОБА_10 їй передзвонював. Був одягнутий у темно-сині шорти, блакитну футболку. Після повернення всі троє знаходилися в квартирі до 19-30, потім ОСОБА_19 пішов. Запам`ятала цей день, оскільки було церковне свято ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_21 показав, що у неділю, можливо, 19.08.2015 року, близько 16 години прийшов до ОСОБА_10 . Той робив ремонт у сусіда. Після роботи обвинувачений переодягнувся і через годину пішов до магазину, був відсутній близько години. Оскільки ОСОБА_10 затримувався, він (свідок) на прохання дружини обвинуваченого кілька разів йому телефонував. Після повернення ОСОБА_10 всі вони до вечора знаходились в квартирі. Запам`ятав, що була неділя, церковне свято, оскільки через кілька днів ОСОБА_22 повідомила про арешт ОСОБА_10 .

При цьому, аналізуючи покази свідка ОСОБА_19 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що свідок наполягав на тому, що відвідував ОСОБА_10 саме у вихідний день неділю, при цьому не виключав можливість, що це було в день вчинення злочину - 19.08.2015 року. Однак, фактично день вчинення злочину приходився на середу, а не на вихідний день. Тобто, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що свідок припустив помилку при визначенні дати і дав показання про події дня, відмінного від 19.08.2015 року.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 показав, що приблизно 17-18 серпня 2015 року сусід ОСОБА_10 робив ремонт у нього в квартирі до 15 години 45 хвилин, за що він заплатив ОСОБА_10 200-400 грн. Ближче до 16 години 30 хвилин бачив, що ОСОБА_10 йшов в бік вул. Олексіївської, був одягнутий у темні шорти, білу футболку. Запам`ятав цей день, оскільки ходив з батьком на футбольний матч на стадіон «Чорноморець».

Будучи допитаним під час судового розгляду у якості свідка ОСОБА_23 показав, що приблизно 19 серпня 2015 року ОСОБА_7 робив ремонт в квартирі його сина, після чого син заплатив йому за роботу. Бачив, що до ОСОБА_10 прийшов товариш, ще коли той знаходився в квартирі сина. На початку 17-ї години ОСОБА_10 пішов з дому, був одягнутий у шорти, блакитну футболку. Запам`ятав цей день, оскільки ходив з сином на стадіон «Чорноморець», де відбувався футбольний матч за участі команди «Шахтар».

Проаналізувавши показання зазначених свідків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не змогли надати достовірні відомості про точне місця перебування обвинуваченого 19.08.2015 року у час вчинення злочину. ОСОБА_21 , ОСОБА_18 і ОСОБА_23 точно не пам`ятали дату і пов`язували події з церковним святом і футбольним матчем.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані свідки в результаті добросовісної помилки давали пояснення щодо подій іншого дня.

Так, довідкою ТОВ «Стадіон «Чорноморець» підтверджується, що в день вчинення злочину, тобто 19.08.2015 року, на стадіоні футбольних матчів не проводилось, а матч за участю футбольної команди «Шахтар» відбувався 14.08.2015 року о 19 годині, інший матч 16.08.2015 року (т. 2 ар. 10).

Крім того, загальновідомим є факт, що православне церковне свято Спас відзначається не тільки 19, а і 14 та 29 серпня.

Тобто, свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_18 і ОСОБА_23 давали показання щодо подій, які могли відбуватися 14 серпня 2015 року.

Таким чином, версія обвинуваченого про його знаходження за місцем проживання 19.08.2015 року у час скоєння злочину відносно ОСОБА_9 іншою особою, не знайшла підтвердження під час судового розгляду.

Апеляційний суд визнає правильними висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а його показання та показання, які були надані його дружиною ОСОБА_17 такими, що були надані в межах обраної ним позиції захисту.

Аналізуючи надані стороною захисту відомості на СD-дисках та в текстовому вигляді, отримані від мобільних операторів на підставі ухвали суду, щодо вхідних і вихідних дзвінків, здійснених з мобільних телефонів ОСОБА_10 (т. 1 ар. 213-219), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що телефони, якими користувався ОСОБА_10 , на момент вчинення злочину знаходилися в районі місця його проживання. Разом з тим, зазначений висновок не є підтвердженням того, що і ОСОБА_7 в цей час знаходився за місцем проживання, а може свідчити про те, що обвинувачений не мав при собі мобільного телефону під час вчинення злочину.

На підставі досліджених доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, - у розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання врахував, що він одружений та має на утриманні малолітню дитину. Разом з цим, суд першої інстанції взяв до уваги, що ОСОБА_7 не працював та не докладав зусиль до працевлаштування, неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення злочинів проти власності та в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, новий злочин вчинив через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі.

Також суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, та до обставини, яка обтяжує покарання відніс рецидив злочину.

Покарання ОСОБА_7 призначено в межах санкції ч.4 ст.187 КК України і на думку апеляційного суду є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не наведено.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4