Справа № 296/2850/17
УХВАЛА
Іменем України
12 квітня 2017 року м.Житомир
Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане до суду в межах кримінального провадження № 0000074, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, одруженого, що має на утримані трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому: 14.09.2016 р. Бердичівським міським судом Житомирської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого за ст. 75 КК України від відбування покарання, з іспитовим терміном на 2 роки, учасника бойових дій,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2017 р. до слідчого судді Корольовського райсуду м. Житомира звернувся ст. слідчий в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження № 0000074, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 травня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 307, частиною 3 статті 311, частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України.

В клопотанні посилається на те, що мешканець м. Бердичева, Житомирської області ОСОБА_6 , будучи засудженим 14.09.2016 р. за ч.3 ст.185 КК України, і звільненим від покарання за ст. 75 КК України з іспитовим терміном на 2 роки, перебуваючи на волі на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши ряд тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та прекурсорів на території Житомирської та Вінницької областей.

10.04.2017 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України.

На підтвердження вини підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень слідчим наведено наступні докази: протокол огляду місця події, висновок експерта, протоколи про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

На даний час, у вищевказаному провадженні було продовжено строк досудового розслідування до 03.05.2017 року постановою першого заступника прокурора Житомирської області від 27.03.2017 року.

З посиланням на викладене, слідчий у клопотанні вказує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, в ході своєї злочинного діяльності він дотримувався конспірації, детально приховував свою злочинну діяльність, може знищити, сховати речові докази, що не встановлені органом досудового розслідування, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки зі свідками, іншими підозрюваними, користується авторитетом серед зазначених осіб і може чинити значний вплив на них, а тому слідчий вказує, що тримання під вартою підозрюваного є достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну його поведінку підозрюваного на час досудового розслідування.

Прокурор і слідчий заявлене клопотання у судовому засіданні підтримали із зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний у своєму виступі разом із захисником просили обрати менш суворий запобіжний захід.

Заслухавши прокурора, слідчого, захисника, підозрюваного, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя вважає, що законних та обґрунтованих підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не має, а доводи, викладені слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні не знайшли свого, саме повного, підтвердження в ході судового розгляду.

Вчинення особою кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого і особливо тяжкого не може бути єдиною підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Не знайшли свого підтвердження доводи слідчого, викладені в клопотанні щодо можливості підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні або перешкод кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. При цьому, у п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26 червня 2014 року за заявою № 21262/06 суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений (підозрюваний) може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Зазначена небезпека не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. також рішення у справі «Доронін проти України» (Doronin v. Ukraine), пп. 63-64, рішення у справах «Осипенко проти України» (Osypenko v. Ukraine), заява № 4634/04, пп. 76-80, від 9 листопада 2010 року, та «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10 лютого 2011 року).

Оцінюючи в сукупності тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного, який хоча і притягувався раніше до кримінальної відповідальності, проте має статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.05.2015 р.), що приймав безпосередню участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, нагороджений відзнакою Президента України орденом "За мужність" III ступеня (№294601), має недержавну загальноукраїнську відзнаку з особливим статусом Нагрудний знак «За оборону Донецького аеропорту», також позитивно характеризується керівництвом розвідувального взводу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , має постійне місце проживання в м. Бердичеві, Житомирської області, у нього на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, що вказує на наявність соціальних зв`язків, а тому слідчий суддя вважає, що застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

В зв`язку з цим, зазначені вище обставини, на думку слідчого судді, дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 184, 193, 194, 196, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 03.05.2017 р..

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі процесуальні обов`язки:

1) заборонити залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22 години по 07 годину наступного дня;

2) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду;

3) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 ..

Ознайомити підозрюваного під розпис з ухвалою суду.

Визначити строк дії обов`язків в межах строку досудового розслідування, впродовж до 03.05.2017 року з моменту оголошення ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення, шляхом зобов`язання підозрюваного негайно прибути до місця свого проживання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1