621/227/17 1-кп/621/60/17
У Х В А Л А
09 березня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000669 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, раніше судимого, останній раз вироком Зміївського районного суду Харківської області від 02.12.2013 року за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого від покарання з випробуванням на строк 3 роки,

у злочині, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акта від 27.01.2017 року ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у житло та інше приміщення.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 13.01.2017 року у відношенні ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою до 12 березня 2017 року.

У зв`язку з наявністю передбачених ст. 322 КПК України підстав для відкладення судового засідання, відсутня можливість закінчення судового розгляду справи в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 заявив мотивоване клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки не зменшилися ризики, що були підставою для застосування цього запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечували, вважали за можливе вирішити питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного:

Згідно п. 1"с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Під час судового засідання стороною захисту не надано будь-яких доказів того, що зменшилися ризики, передбачені статтею 177 КПК України, або змінилися обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які існували під час застосування запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 .

Так, в ухвалі про застосування запобіжного заходу зазначено, що підставою для застосування такого запобіжного заходу є обґрунтованість підозри ОСОБА_4 та той факт, що застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може запобігти встановленим в ході розгляду клопотання ризикам, передбачених п. 4, 5, ч.1 ст. 177 КПК України. При прийнятті вказаного рішення враховано положення ст. 178 КПК України, а саме репутацію підозрюваного, який не одружений, не працює, відсутність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, наявність непогашеної судимості, нехтування покладених на нього вироком суду від 02.12.2013 року обов`язків, визначених ст. 76 КК України, схильність до вчинення кримінальних правопорушень, психологічне ставлення ОСОБА_4 щодо усвідомлення протиправності своїх дій.

Наявні відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, вчинив новий злочин в період іспитового строку, не працює, - вказують на наявність ризиків вчинення ним нових злочинів, а також і ризику невиконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України.

За таких обставин, оскільки закінчити судове провадження в межах встановленого строку тримання під вартою неможливо, а підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні, належить задовольнити клопотання сторони обвинувачення та продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незважаючи на його винятковість, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 197, 201, 331, 350 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в Харківській УВП (№27) на строк до 07 травня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: