АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1290/2016 Категорія КК: ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0003396 від 22.03.2016 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 11 травня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 19.11.2009 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 21.06.2010 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 05.04.2013 умовно-достроково на не відбутий строк покарання 1 рік 18 днів;

- 24.07.2014 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 1 рік 7 місяців позбавлення волі. Звільнений 22.02.2016 умовно-достроково на не відбутий строк покарання 3 місяці 18 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11 травня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк три місяці.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання, не відбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк чотири місяці.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинив кримінальне правопорушення - злочин повторно за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , 22 березня 2016 року приблизно о 03:30 год. ночі, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшовши до автомобіля марки «Опель Омега», д.н.з. НОМЕР_1 , де за допомогою ножика та викрутки, які знаходились при ньому, зламав замок водійських дверей автомобіля, потрапивши в салон автомобіля, де з бардачка, повторно, викрав чуже майно, яке належало потерпілому ОСОБА_10 , а саме: флеш-накопичувач «Kingston», об`ємом 4 Gb, вартістю 200 грн. (без ПДВ) та чоловічі парфуми, торгової марки «Pume Black», вартістю 248 грн. (без ПДВ).

Після вчинення кримінального правопорушення - злочину обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 448 грн.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати до призначеного за цим вироком покарання не відбуту частину покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду міста Києва від 24 липня 2014 року, остаточно визначивши ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог заступник прокурора міста Києва ОСОБА_6 зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд, фактично, не надав належної оцінки відомостям про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого. Дані, встановлені в ході судового розгляду кримінального провадження та зазначені в мотивувальній частині вироку, вказують, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став. Зухвало ігноруючи можливість отримати суворе покарання та знову потрапити у місця позбавлення волі, непрацюючий ОСОБА_7 обрав вчинення корисливих злочинів способом здобуття засобів для існування.

При призначенні покарання, суд першої інстанції зазначив, що враховує обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття. Проте, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини ОСОБА_7 свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинення злочину.

Таким чином, внаслідок формального підходу, суд дійшов помилкового висновку про те, що за конкретних умов, в даному кримінальному провадженні, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів буде покарання у виді арешту.

Враховуючи наведені вище дані про особу обвинуваченого та вчинене ним діяння, що відноситься до злочинів середньої тяжкості відповідно до ст. 12 КК України, беручи до уваги його наполегливе прагнення вести злочинний спосіб життя, тільки реальне відбування покарання у виді позбавлення волі може сприяти досягненню цілей, визначених у ст. 65 КК України.

Судом не дотримано вимог п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та помилково призначено остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України у виді арешту. Тим самим, судом знівельовано систему покарань, визначену ст. 51 КК України, яка побудована за принципом «від менш суворого покарання до більш суворого» та порушено вимоги ст. 71 КК України щодо призначення остаточного покарання за сукупністю вироків.

Для досягнення цілей ст. 65 КК України, обвинуваченому належить призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання може забезпечити його виправлення та перевиховання, а також дозволить дотриматись обов`язкових роз`яснень Верховного Суду України.

В запереченнях на апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_7 просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, як законний та обґрунтований, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки її доводи є необ`єктивними та необґрунтованими.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, та особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, та вчинив новий умисний злочин середньої тяжкості будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання за попереднім вироком, визнання вини та щирого каяття, фактичних обставин провадження, вартість викраденого та відсутність шкоди в зв`язку з поверненням майна потерпілого, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк три місяці, з приєднанням на підставі ст.71 КК України не відбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року та призначенням остаточного покарання у виді арешту на строк чотири місці, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 не є достатніми підставами для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.

За таких обставин вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування при апеляційному розгляді не встановлено, в зв`язку з чим апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Києва від 11 травня 2016 року у кримінальному провадженні № 0003396 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4