Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2016 року Слідчий суддя ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши клопотання старшого слідчого Подільського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003604 від 31.05.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий Подільського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 травня 2016 року за № 0003604.

Клопотання слідчий мотивує тим, що ОСОБА_5 вступив в злочинну змову з ОСОБА_6 та невстановленими особами з метою незаконного придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту, для чого залучили нарко-кур`єрів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким збували наркотичні засоби та психотропні речовини, які придбавали в невстановленому досудовим слідством місці, а ті в свою чергу за допомогою автотранспорту, приховуючи наркотичні засоби та психотропні речовини у технологічних порожнинах своїх автомобілів на яких пересувались здійснювали їх переміщення по території України, через державний кордон України до Російської Федерації.

За вчинення вказаного кримінального правопорушення був затриманий в порядку ст. 208 КПК України: ОСОБА_5 , якому 30.09.2016 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У клопотанні слідчий вказує, що ОСОБА_5 на праві власності належить нежитлові будівлі, споруди за адресою АДРЕСА_1 , нежитлова будівля за адресою - АДРЕСА_2 , автозаправна станція у м. Дніпропетровськ, квартира за адресою АДРЕСА_3 та інші будівлі та споруди.

Посилаючись на те, що санкцією статті КК України передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, необхідно накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , а тому слідчий звернувся з даним клопотанням.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені у ході досудового розслідування, слідчий суддя вважає за необхідне розглядати клопотання на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України за відсутності власника майна.

Слідчий суддя, заслухавши слідчого, вивчивши матеріали клопотання прийшов до висновку про відмову в його задоволенні виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий у клопотанні зазначив, що оскільки санкцією ч. 2 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, він вважає за необхідне накласти арешт на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 .

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК України покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Враховуючи зазначену мету арешту майна, вартість майна, яке належить арештувати має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або ж, якщо метою арешту майна є забезпечення конфіскації, то вартість арештованого майна має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа.

У порушення зазначених вимог закону, слідчим у клопотанні не вказано вартість майна, яке необхідно арештувати, що позбавляє слідчого суддю можливості визначити співрозмірність вартості майна, яке підлягає арешту, докази факту завдання шкоди, розміру шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, вартість майна, яке належить арештувати.

Оскільки, слідчим не доведено необхідність накладення арешту на зазначене майно, яка б відповідала законній меті, то відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання старшого слідчого Подільського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Порядок оскарження ухвали визначено ст. 392, 395 КПК України.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1