УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/1192/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2017 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Коростенського району, Житомирської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, не інваліда, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого у скоєному злочину та кваліфікації його дій, вважає, що вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.06.2017 необхідно скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді двох років обмеження волі. В решті вирок - залишити без змін.
Посилається на те, що у вироку відсутні мотиви, на підставі яких суд застосував щодо обвинуваченого правила ст.75 КК України.
Судом не в повній мірі були враховані обставини заподіяння обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень та їх наслідки, особу обвинуваченого, який не працює, раніше неодноразово судимий, тобто підстави для застосування ст.75 КК України відсутні.
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість)місяців, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази: чоловічі кросівки фірми «NAKE», які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області - повернуто володільцю, ОСОБА_7 ; сокиру, наволочку білого кольору, підодіяльник та покривало зеленого кольору, які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області знищено.
Арешт накладений на майно ОСОБА_7 , а саме чоловічі кросівки фірми «NAKE» білого та синього кольорів - знято.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 11.02.2017 року близько 22.00 год., ОСОБА_7 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , перебуваючи в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті існуючих неприязних відносин в ході словесного конфлікту, умисно наніс один удар сокирою по лівій руці ОСОБА_10 , чим заподіяв потерпілому фізичного болю та умисні тілесні ушкодження у вигляді рубаної рани в проекції лівого променево-зап`ясного суглобу з пошкодженням сухожилка згинача 3-го пальця, які згідно висновку експерта №27 від 24.02.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо відсутності достатніх підстав для застосування при призначенні обвинуваченому покарання правил ст.75 КК України.
Так, мотивуючи призначене ОСОБА_7 покарання, суд послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, особу винного, його відношення до вчиненого, а також на те, що обвинувачений ніде не працює, раніше неодноразово судимий, що свідчить про стійкість протиправної поведінки та його небажання виправитись, нормально адаптуватися у суспільстві. Також суд послався на те, що потерпілий наполягав на суворому покаранні.
Обставиною, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину.
Враховуючи усі зазначені обставини, суд вважав за можливе призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом ст. 75 КК України звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та перебування під контролем уповноваженого органу застосовується у разі встановлення судом обставин, які унеможливлюють вчинення ним нових злочинів
Проте, як вбачається з вироку, суд, дослідивши дані про особу ОСОБА_7 , дійшов до висновку, що такі дані свідчать про стійкість протиправної поведінки та його небажання виправитись, нормально адаптуватися у суспільстві.
Отже, висновок суду першої інстанції стосовно того, що призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України буде відповідати меті, зазначеній у ст.50 КК України та унеможливить скоєння ним нових злочинів, є помилковим.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не в достатній мірі враховано фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та наслідки його вчинення. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_10 , умисно наніс йому удар сокирою по лівій руці, чим заподіяв потерпілому тілесне ушкодження у вигляді рубленої рани в проекції лівого променево-зап`ясного суглобу з пошкодженням сухожилка згинача 3-го пальця, які згідно висновку експерта №27 від 24.02.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Наведені ж у вироку дані про особу ОСОБА_7 не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і не впливають на рівень небезпечності особи винного.
За таких обставин, враховуючи думку потерпілого, який наполягав на призначенні ОСОБА_7 суворого покарання, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції підстав для застосування до ОСОБА_7 ст.ст.75, 76 КК України не було, а тому скасовує вирок щодо нього в частині призначеного йому покарання у зв`язку з невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Провівши під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора частково дослідження доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наслідки, що настали від його дій, особу винного, який не працює, не одружений, на утриманні осіб не має, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
Обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочину.
За вказаних обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 , слід призначити покарання у виді одного року обмеження волі, що буде відповідати цілям і завданням, передбаченим у ст.ст.50,65 КК України.
Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.
В решті вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2017року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати і постановити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
У решті вирок суду залишити без зміни.
На вирок суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: