АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/776/17 Справа № 205/3901/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єреван, громадянина Вірменії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, -
ВСТАНОВИЛА :
Оскаржуваною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17:00 години 16 серпня 2017 року.
Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, а також врахував, його соціальні зв`язки, а саме, що підозрюваний не працює, є громадянином іншої держави, на території України перебуває нелегально, тимчасове місце проживання відсутнє в зв`язку з чим може вчинити інший злочин, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу особу у кримінальному провадженні, в будь-який момент може покинути територію України або бути депортованим компетентними органами, у зв`язку з чим дійшов висновку, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є недоцільним. В зв`язку з ти, що злочин було вчинено із застосуванням насилля слідчий суддя не визначив розмір застави.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 не пов`язаний з триманням під вартою, а також покласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. У разі відмови змінювати запобіжний захід просить визначити ОСОБА_7 заставу згідно до ч. 4 ст. 183 КПК України.
Обґрунтовуючи заявлені апеляції вимоги, зазначає, що ухвала є необґрунтованою та незаконною. Слідчий суддя: не встановив фактичних обставин справи; не взяв до уваги пояснення ОСОБА_7 , який пояснив, що не заволодівав автомобілем ОСОБА_10 , останній також надав аналогічні пояснення, як і свідок ОСОБА_11 . Вважає, що ризики на які послався в клопотанні слідчий є необґрунтованими, оскільки нічим не підтверджуються. Таким чином, на думку захисника, слідчий суддя повинен був відмовити у задоволенні клопотання слідчого, оскільки відсутня обґрунтована підозра та не доведено існування хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з матеріалів провадження вбачається що, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, при цьому, обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема протоколом допиту свідка ОСОБА_12 який пояснив, що19.06.2017 року він бачив, як ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодженні ОСОБА_10 та одразу після цього сів у автомобіль ВАЗ 21074 д/н НОМЕР_1 , яким на момент кримінального правопорушення керував ОСОБА_10 та поїхав невідомому напрямку; протоколом огляду місця події від 19.06.2017 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , який показав, що 19.06.2017 року ОСОБА_7 дерев`яною палицею, спричинив йому тілесні ушкодження. Одразу після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 незаконно заволодів транспортним засобом ВАЗ 21074 д/н НОМЕР_1 , яким на момент кримінального правопорушення керував ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участю потерпілого ОСОБА_10 , який впізнав ОСОБА_7 , як особу яка спричинила йому тілесні ушкодження та незаконно заволоділа транспортним засобом; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 який повідомив, що ОСОБА_7 через нього передав мобільний телефон, який належить ОСОБА_10 для передачі останньому, яким ОСОБА_7 заволодів при заволодінні транспортним засобом та іншими доказами.

Доводи підозрюваного та його захисника щодо недоведеності обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним. Також, приймається враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя належним чином врахував, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років, відсутність міцних соціальних зв`язків, а саме, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, є громадянином іншої держави та зареєстрований поза межами держави Україна, на території України знаходиться нелегально, тимчасове місце реєстрації проживання у нього відсутнє та перебуваючи на свободі може вчинити інші злочини, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, в будь-який момент може покинути територію України або бути депортованим компетентними органами тощо, у зв`язку з чим відповідні доводи сторони захисту, колегія суддів розцінює як необґрунтовані.

Крім того, оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
В силу ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Колегія суддів, з врахуванням того, що у даному провадженні існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання цих ризиків, приходить до висновку про те, що слідчим суддею обґрунтовано задоволено подане клопотання та застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Отже, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, постановленою на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а відтак повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4