АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 01 грудня 2016 року, апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури м. Києва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Самарканд Республіки Узбекистан, громадянин Республіки Узбекистан,

розшукується компетентними органами Республіки Узбекистан для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. «б» ч.3ст. 159, п. «а» ч.3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан,

за участю: прокурора захисника заарештований ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволені клопотання заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 про застосування екстрадиційного арешту до громадянинаРеспубліки Узбекистан ОСОБА_6 , до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) компетентним органам Республіки Узбекистан та застосовано щодо ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступної доби.

Згідно з ухвалою суду, слідчий суддя врахувавши дані про особу ОСОБА_10 , який раніше не судимий, має на утриманні 5 дітей, має постійне місце проживання на території м. Києва, неодноразово перетинав кордон України та Російської Федерації, не переховувався від правоохоронних органів, та прийшов до висновку, що відсутня необхідність застосування щодо ОСОБА_10 максимально строгої міри запобіжного заходу до вирішення питання про його видачу компетентним органам Республіки Узбекистан.

На погоджуючись із ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про застосування екстадиційного арешту щодо ОСОБА_10 до вирішення питання про його видачу компетентним органам Республіки Узбекистан.
Прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Посилається в свій апеляційній скарзі на те, що Прокуратурою м. Києва із Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан отримано запит про проведення екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_10 , яка на даний час не закінчена. Також вказує, що строк притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності на даний час не сплинув.
Крім того, як зазначає прокурор, слідчий суддя не врахував тяжкості злочину, який інкримінується ОСОБА_10 ..
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення захисника та заарештованого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_10 розшукується компетентними органами Республіки Узбекистан для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених за п. «б» ч. 3 ст. 159, п. «а» ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан.
25 червня 2004 року слідчим СО УСНБ Самарканської області винесено постанову про оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_10 , та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і етапування.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2016 року відносно ОСОБА_10 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до отримання запиту про його видачу.
25 жовтня 2016 року прокуратурою м. Києва від Генеральної прокуратури України отримано запит Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан про видачу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_10 з дорученням про проведення екстрадиційної перевірки, яка на даний час не закінчена.
Інкриміноване ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене п. «б» ч. 3 ст. 159 КК Республіки Узбекистан, відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 3 ст. 109 КК України, і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше року.

27 жовтня 2016 року заступник прокурора м. Києва ОСОБА_11 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_10 екстрадиційного арешту до вирішення питання Генеральною прокуратурою України питання про його видачу для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п. «б» ч.3 ст. 159, п. «а» ч.3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан і здійснення його фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року відмовлено у задоволені вищевказаного клопотання заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 та застосовано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступної доби.
Відмовляючи у задоволенні клопотання заступника прокурора м. Києва ОСОБА_12 , слідчий суддя врахував, що ОСОБА_10 обвинувачується правоохоронними органами Республіки Узбекистан у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. «б» ч. 3 ст. 159, п. «а» ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан, та знаходиться у міжнародному розшуку. Разом з тим, слідчий суддя дійшов висновку, що з метою забезпечення видачі ОСОБА_10 до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та здійснення фактичної передачі останнього компетентним органам Республіки Узбекистан достатнім буде застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступної доби.

З таким рішення слідчого судді колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 585 КПК України, при вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під ватою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Вищезазначені вимоги закону слідчим суддею були дотримані.

Зокрема, як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих прокурора матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив особу, відносно якої вирішувалося питання про застосування екстрадиційного арешту, перевірив запит про видачу та наявні матеріали екстрадиційної перевірки і, вислухавши думку прокурора, захисника, особи, видача якої запитується, встановив, що ОСОБА_10 обвинувачується правоохоронними органами Республіки Узбекистан у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. «б» ч. 3 ст. 159, п. «а» ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан, та знаходиться у міжнародному розшуку, при цьому врахувавши характеризуючі дані про особу ОСОБА_10 , міцність соціальних зв`язків, та інші передбачені ст. 178 КПК України обставини, дійшов правильного висновку про можливість застосування домашнього арешту в певний період доби.

В свою чергу, жодних переконливих доказів, що ОСОБА_10 буде переховуватися від правоохоронних органів з метою запобігання екстрадиції до Республіки Узбекистан в матеріалах провадження не міститься.
Таким чином, доводи прокурора щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, в тому числі і у вигляді домашнього арешту, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та належним чином мотивував своє рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, якою відмовлено у задоволені клопотання заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 про застосування екстрадиційного арешту до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_6 , до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) компетентним органам Республіки Узбекистан та застосовано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступної доби, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури м. Києва ОСОБА_13 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/3864/2016 Категорія: ст.584 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_14 Доповідач: ОСОБА_1