Номер провадження 1-кп/201/41/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 року м. Дніпро
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, громадянина України, який має незакінчену вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11 квітня 2013 року за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт;
- 25 жовтня 2013 року за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень;
- 19 грудня 2013 року за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 20 січня 2014 року за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;
- 21 травня 2014 року за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 21 листопада 2015 року з Дніпропетровської слідчого ізолятора по відбуттю строку покарання;
- 31 грудня 2015 року за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт;
- 18 травня 2016 року за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді 2 місяців арешту, із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України до остаточного покарання у вигляді 2 місяців 5 днів арешту, звільненого 16 вересня 2016 року з Жовтоводської виправної колонії Дніпропетровської області № 26 по відбуттю строку покарання;
- 21 вересня 2016 року за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
04 листопада 2016 року близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_4 разом із своєю знайомою ОСОБА_5 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , побачив у потерпілої мобільний телефон «НТС Desire С» та грошові кошти, які в подальшому визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Далі, ОСОБА_4 , знаходячись в тому ж місці та в той же час, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, заздалегідь для себе розуміючи, що не має наміру повертати мобільний телефон «НТС Desire С», іmеі: НОМЕР_1 та грошові кошти в розмірі 150 гривень, під приводом виходу у мережу «Інтернет» за допомогою вказаного вище телефону, який належить ОСОБА_5 , попросив у останньої передати йому зазначений мобільний телефон та грошові кошти у розмірі 150 гривень у борг, які пообіцяв повернути через пів години разом з мобільним телефоном.
Після чого, потерпіла ОСОБА_5 , будучи введеною в оману відносно дійсних намірів ОСОБА_4 щодо заволодіння мобільним телефоном «НТС Desire С» іmеі: НОМЕР_1 та грошовими коштами в розмірі 150 гривень, передала ОСОБА_4 вказане вище майно, після чого ОСОБА_4 , повідомив потерпілій, заздалегідь неправдиві відомості про те, що йому необхідно відлучитися по особистих справах і таким чином з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись чужим майном на власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1 589 гривень 20 копійок.
Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайством), вчиненому повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю і суду показав, що з потерпілою ОСОБА_5 він познайомився 01 листопада 2016 року. 04 листопада 2016 року, приблизно о 18 годині він разом з ОСОБА_5 знаходився в квартирі АДРЕСА_2 , де побачив у потерпілої мобільний телефон «НТС Desire С» та грошові кошти, якими вирішив заволодіти. З цією метою, він попросив у ОСОБА_5 зазначений мобільний телефон для виходу в мережу Інтернет та грошові кошти у розмірі 150 гривень в борг, повідомивши останню, що йому необхідно на деякий час відлучитися по особистих справах, а після повернення пообіцяв повернути їй телефон та гроші, хоча насправді, він не збирався повертати потерпілій мобільний телефон та гроші. Потерпіла погодилася, оскільки повірила в його обіцянки та передала йому мобільний телефон марки «НТС Desire С» та грошові кошти у розмірі 150 гривень у борг. Далі він, не бажаючи повертати майно потерпілій, вийшов із квартири і пішов по своїх справах, до квартири більше не повертався. В подальшому грошові кошти він потратив на особисті потреби, а мобільний телефон в нього вилучили співробітники поліції та повернули потерпілій. При цьому, не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушення, що інкримінується, ні вартість викраденого майна, ні вину. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати і призначити мінімальне покарання.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що 01 листопада 2016 року вона познайомилась з обвинуваченим ОСОБА_4 04 листопада 2016 року, після 18 години вона разом з ОСОБА_4 перебувала в квартирі АДРЕСА_2 . Під час їх спілкування, ОСОБА_4 попросив у неї мобільний телефон «НТС Desire» для того, щоб увійти до мережі Інтернет та дати йому в борг грошові кошти у розмірі 150 гривень. При цьому, обвинувачений запевнив її, що поверне телефон та гроші через пів години, оскільки йому необхідно було відлучитися по особистих справах. Вона повірила в його обіцянки та передала свій мобільний телефон «НТС Desire» та грошові кошти у розмірі 150 гривень у борг. Далі, вона залишилася у цій квартирі чекати ОСОБА_4 , а він поїхав по своїх особистих справах і обіцяв повернутися за пів години. Однак вона так і не дочекалася обвинуваченого у той день, у зв`язку із чим, зрозуміла, що він її обманув та звернулася до поліції. В подальшому працівники поліції знайшли обвинуваченого, вилучили у нього мобільний телефон та повернули їй. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляє. Висловила думку щодо призначення обвинуваченому покарання відповідно до закону.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення та розмір цивільного позову, а прокурор та потерпіла не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого та потерпілої, наданими ними безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він своїми умисними діями повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує, що останній офіційно не працевлаштований і суспільно-корисною працею не займається, не одружений, за місцем проживання характеризується із посередньої сторони, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Водночас, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив аналогічний злочин в період відбування покарання за попереднім вироком.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище, суд вважає, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією частини 2 статті 190 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Разом із цим, під час судового розгляду даного кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень, який набрав законної сили.
При цьому, на момент ухвалення даного вироку, покарання, призначене ОСОБА_4 за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень, обвинуваченим не відбуте і штраф не сплачений, що підтверджується відповідною довідкою № 01-09/216 з Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.
Отже, судом встановлено, що після постановлення вироку Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 і до повного відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Отже, під час судового розгляду даного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016, але до повного відбуття покарання за вказаним вище вироком суду, ОСОБА_4 вчинив новий злочин, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного за даним вироком, які відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, слід виконувати самостійно.
Під час судового розгляду стороною обвинувачення надано суду ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року, відповідно до якої відносно ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, протокол про затримання особи, що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, як зазначено стороною обвинувачення, під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не складався.
Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набув законної сили 24 грудня 2015 року, частина 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладена у такій редакції: «5. Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».
Отже, призначаючи покарання, суд зобов`язаний врахувати положення ст. 72 КК України (в редакції зазначеного вище Закону) та зараховувати строк попереднього ув`язнення, враховуючи його до моменту постановлення вироку.
Таким чином, суд вважає за необхідне в строк основного покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто у вигляді 04 місяців 04 днів.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 10 листопада 2016 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області необхідно залишити без змін.
Відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 витрат по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок, що підтверджується відповідним актом про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.
Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:
- мобільний телефон «НТС Desire С», іmеі: НОМЕР_1 , чорного кольору, який відповідно до розписки від 14 листопада 2016 року переданий потерпілій ОСОБА_5 залишити останній, як законному володільцю.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370 - 374, 394 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати не відбуте ОСОБА_4 покарання, призначене за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України покарання, призначене за даним вироком та покарання, призначене за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з 10 листопада 2016 року, при цьому, в строк призначеного останньому покарання у виді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення, розрахований відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у вигляді 04 (чотирьох) місяців 04 (чотирьох) днів.
До набрання вироком законної сили застосований під час досудового розслідування до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_4 витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок на користь держави.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- мобільний телефон «НТС Desire С», іmеі: НОМЕР_1 , чорного кольору, який відповідно до розписки від 14 листопада 2016 року переданий потерпілій ОСОБА_5 залишити останній, як законному володільцю.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1