Провадження №1-кп/751/104/17

В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
29 червня 2017 року м. Чернігів
Новозаводський районний суд міста Чернігова
головуючого судді ОСОБА_1
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України
за участю: прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_9
Встановив:
25 травня 2011 року, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись в будинку № 27 по вул. Красносільського у м. Чернігові, в ході конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, схопив правою рукою за волосся ОСОБА_7 та вдарив головою об стіну, в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та наявністю контузійних вогнищ в лівій гемісфері, синця та забиття м`яких тканин обличчя, волосистої частини голови, а також садна правого ліктьового суглобу. Закрита черепно-мозкова травма з забоєм головного мозку та наявністю контузійних вогнищ в лівій гемісфері, синець та забиття м`яких тканин обличчя, волосистої частини голови, відповідно до висновку судово-медичного експерта № 186 від 09.11.2016 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності менше як на одну третину (15%).
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, не визнав і показав, що з ОСОБА_7 познайомилися у 1998 році, через деякий час почали проживати разом, вони були партнерами по бізнесу. 25.05.2011 року вранці вигулював собаку. Повернувшись з прогулянки, пішов на кухню готувати сніданок. В цей час прийшла ОСОБА_10 мати ОСОБА_7 . Вони з потерпілою про щось тихо розмовляли. Потім до кухні зайшла ОСОБА_7 , стала позаду нього. В цей час ОСОБА_10 стояла у входу до кухні та почала вимагати ключі від гаражу. Він запитав про який саме ключ йде мова, але потерпіла стала бити його по голові. Він зрозумів, що питання не вирішиться митрним шляхом і перейшов у кімнату, сів за комп`ютерний стіл. ОСОБА_7 стала біля вікна, а ОСОБА_10 сіла навпроти та знову почала вимагати ключі. В той час, як він щось відповідав, ОСОБА_7 також била його по голові. Вказав, що не хотів затівати бійку, тому вийшов в коридор та йшов до іншої кімнати, щоб одягнутись, так як був у футболці та трусах. З кімнати вискочила ОСОБА_11 , стала навпроти нього та почала бійку, подряпала його, лівою рукою намагалась ударити його, однак, він поставив блок, і її рука вдарилась безпосередньо об дверний отвір. ОСОБА_10 вийшла із кімнати та почала тягти його за футболку. Як тільки вона його відтягнула, ОСОБА_7 почала інсценувати, що її побили. Після цього, він переодягнувся і пішов з будинку. Вказав, що 25.05.2011 року відбувся конфлікт, однак умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 він не наносив. Цього ж дня, в районі Градецького, вони зустрічались з ОСОБА_7 для з`ясування причин конфлікту. Також, в цей день, він писав заяву в міліцію. До вечора знаходився вдома по пр ту .Миру 55/50, після чого пішов до будинку АДРЕСА_2 , а на наступний день зібрав свої речі і виїхав.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується іншими доказами дослідженими в провадженні.
Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що із 1998 року вона та ОСОБА_4 вели спільний бізнес. 25.05.2011 року до неї додому прийшла мати ОСОБА_10 .. Потім зайшов ОСОБА_4 і ОСОБА_10 почала розмову з приводу повернення їй ключа від гаражу. Потім, обвинувачений направився до кабінету, ОСОБА_10 пройшла за ним і сіла за стіл, навпроти ОСОБА_4 , а вона залишилася стояти біля дверей кімнати. Почалася суперечка, в якій ОСОБА_4 висловлювався образливою і нецензурною лайкою по відношенню до ОСОБА_10 , тому потерпіла заступилася за неї. Потім вона вискочила із кімнати в передбокій, де її наздогнав ОСОБА_4 , схопив правою рукою за волосся, і вдарив головою об стіну. Від удару вона опустилась по стіні та впала на підлогу. Момент, як впала - не пам`ятає. Після падіння бачила обвинуваченого в будинку. Потім, від страху, підвелася, побігла на вулицю та викликала міліцію. Обвинувачений пішов з будинку. Коли вона повернулась, то побачила, що матері стало дуже погано, тому викликала швидку допомогу для неї. Одразу не займалася своїм здоров`ям, так як дуже переживала за стан здоров`я матері. Наступного дня в дільничного отримала направлення на судмедекспертизу, звернулась до невропатолога, потім здавала аналізи. У понеділок зробили томографію і направили на лікування до стаціонару. Зазначає, що до цих подій, ОСОБА_4 ще 06.01.2011 року застосовував фізичне насильство до неї, з приводу чого вона зверталась до міліції. Вказала, що обвинувачений не вибачився, а тому просила призначити йому покарання в межах закону.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що є матір`ю потерпілої ОСОБА_7 . Вказала, що обвинуваченого знає з 1998 року. Він та її донька разом проживали та були партнери по бізнесу. 25.05.2011 року вона зранку, прийшла до доньки, оскільки в цей день було шість місяців після смерті чоловіка. Потім зайшов ОСОБА_4 і вона попросила його повернути ключі від гаражу. Він відмовився і почав її ображати. Донька зробила йому зауваження, але останній почав її теж ображати. Далі, ОСОБА_4 пішов в кімнату, сів за комп`ютерний стіл, перебирав папери. Вона сіла навпроти ОСОБА_4 і продовжувала вимагати повернення ключа від гаражу, почалися образи, ОСОБА_7 зробила зауваження. Тоді ОСОБА_4 схопився і побіг за ОСОБА_7 до передпокою. Вона почула, як обвинувачений ударив доньку об стінку, однак момент удару вона не бачила. Далі, вона схопила ОСОБА_4 за футболку і він відпустив ОСОБА_7 . Донька впала на підлогу, а ОСОБА_4 почав тікати з будинку. Потім викликали швидку та міліцію.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 також підтверджується й іншими об`єктивними даними, що містяться у протоколах слідчих дій, висновку експерта, а саме:
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.02.2015 року та ілюстративних таблиць до нього (т.1 а.с. 61-71), в ході якого потерпіла ОСОБА_7 продемонструвала своє точне місце знаходження 25.05.2011 року в коридорі буд. № 27 по вул. Красносільського в м. Чернігові, в якому ОСОБА_4 з великою силою смикнувши її за волосся, розвернув корпус її тіла та вдарив в стіну лівою частиною обличчя та голови, а також своє точне місце знаходження після завданого їй удару ОСОБА_4 в стіну лівою частиною обличчя та голови, де вона знаходилась, коли сповзла по стіні та вдарившись ліктями;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.02.2015 року та ілюстративних таблиць до нього (т.1 а.с. 72-80), в ході якого свідок ОСОБА_10 показала місце спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 ; безпосередньо як наносились удари свідок продемонструвати не змогла, повідомила, що момент, коли ОСОБА_4 в коридорі наносив удари дочці вона не бачила, лише чула звук удару об стіну. Також, свідок продемонструвала місце знаходження потерпілої на підлозі коридору, після спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень;
- висновком експерта № 186 від 03.11.2016 року (т.2 а.с.29-42) згідно акту первинного судово-медичного дослідження (обстеження) № 832 від 26.05-29.06.2011 року та додаткового акту № 1096 від 13.07.2011 року у ОСОБА_7 мались тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та наявністю конфузійних вогнищ І типу в лівих лобній і тім`яній долях головного мозку, синцем та забиттям м`яких тканин обличчя, волосяної частини голови. Також у неї малось садно правого ліктьового суглобу. Вищевказані тілесні ушкодження по давності утворення можуть відповідати даті 25.05.2011 року як на це вказано у постанові про призначення експертизи. На час проведення даної комісійної судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 мають місце наслідки отриманої нею 25.05.2011 року закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку в лівій гемісфері у вигляді рубцево-атрофічних змін у формі посттравматичного церебрального орахноїдиту, лікворно-гіпертензивного, цефалгічного, астено-вегетативного та вестибуло-атактичного синдромів. Відсоток втрати загальної працездатності у ОСОБА_7 становить 15 %. Отже, закрита черепно-мозкова травма з забоєм головного мозку та наявністю контузійних вогнищ в лівій гемісфері, синцем та забиттям м`яких тканин обличчя, волосистої частини голови з вищевказаними її наслідками відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності менше як на одну третину (15%). Садно правого ліктьового суглобу, яке мало місце у потерпілої, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.
Відповідно до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Статтею 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відтак, надані прокурором докази, а саме: висновок експерта № 261 від 14.11.2012 року (т.1 а.с.93-99), висновок експерта № 198 від 02.09.2011 року (т.1 а.с.121-124) судом не приймаються до уваги, так як зібрані поза межами даного кримінального провадження, а тому не є належними та допустимими доказами.
Також, судом не приймається до уваги і висновок експерта № 114 від 15.05.2015 року (т.1 а.с.82-88), оскільки у нього наявні суперечності щодо дати нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, а відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Що стосується доводів сторони захисту щодо внесення відомостей до ЄРДР 27 листопада 2012 року, всупереч вимогам ч. 4 ст. 26, п.1 ч.1 ст. 477, ч. 2 ст. 214 КПК України, тобто за відсутності заяви потерпілої про вчинення щодо неї злочину приватного обвинувачення, суд вважає їх неспроможними, оскільки потерпіла не залишалась пасивною, та не втратила суттєвого інтересу до завершення розгляду справи, про що свідчать її дії щодо звернення у листопаді 2013 року зі скаргою на бездіяльність органів досудового розслідування. Також, жодних заперечень з боку ОСОБА_7 про залучення її як потерпілої не надходило, її процесуальні права порушені не були, від підтримання державного обвинувачення остання не відмовлялася.
Крім того, згідно із постановою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.11.2012 року, кримінальна справа за скаргою ОСОБА_7 в порядку ст. 27 КПК України, по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України закрита у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного злочину, матеріали кримінальної справи направлені прокурору м. Чернігова для організації проведення досудового слідства, оскільки в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.. 122 КК України (т.1 а.с. 125-131).
Відповідно до п.10 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, 2012 року, кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, розглядаються судом згідно з положеннями цього Кодексу.
Невизнання обвинуваченим вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, суд вважає засобом захисту з метою уникнути відповідальності або пом`якшити свою участь за скоєнні злочину та дає критичну оцінку показанням обвинуваченого у судовому засіданні, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів, досліджених судом.
За вищевказаних обставин, суд вважає доведеною повністю винуватість ОСОБА_4 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, а його дії кваліфікуються за ч.1 ст.122 КК України.
Призначаючи покарання суд, виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, Також судом враховується, що обвинувачений є інвалідом війни ІІІ групи.
Враховуючи наведені обставини щодо тяжкості злочину, особи обвинуваченого та інші обставини справи, зокрема ОСОБА_4 одружений, має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також позицію потерпілої щодо міри покарання, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо можливості призначення покарання, в межах санкції ч.1 ст.122 КК України, у виді обмеження волі, застосувавши ст. 75,76 КК України, і вважає, що саме таке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути звільнена від покарання за вироком суду на підставах, визначених статтею 49 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, визначені цією статтею, зокрема, п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Так, відповідно до ч.3 ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, вчинено 25.05.2011 року. Тобто з дня вчинення правопорушення минуло понад 6 років.
Виходячи з того, що з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, яке у відповідності до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, на даний час минули строки давності, встановлені п.3 ч.1 ст.49 КК України, однак ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину не визнав і про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності клопотань не заявляв, суд вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити його від призначеного за ч.1 ст.122 КК України покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстави для його обрання відсутні.
Цивільний позов у провадженні не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
Засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з іспитовим строком один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

Суддя ОСОБА_1