Справа №678/92/14-к
Провадження №1-кп-678-1/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Летичів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 11 квітня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, розлученого, на утриманні одна малолітня дитина, не працюючого, раніше судимого:

14 листопада 2012 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробування, встановлено іспитовий строк 3 роки,

про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

учасники судового провадження:

прокурори: ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
потерпіла ОСОБА_11 ,
її представник ОСОБА_12 ,

обвинувачений ОСОБА_8 ,

його захисник ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2014 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_8 , керуючи належним ОСОБА_14 автомобілем Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральна в с. Голосків Летичівського району Хмельницької області в напрямку м. Хмельницький, на 292 км + 80 м автодороги Стрий-Кіровоград-Знам`янка, здійснив маневр обгону, внаслідок чого виїхав на зустрічну відносно свого напрямку смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_15 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді осадження шкіри лобної ділянки та перенісся, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа, які відповідно до висновку судово-медичного експерта відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21 доби), та тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому кубовидної кістки правої стопи, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 1.5 (ч. 1), 2.3 (б), 10.1, 10.3, 11.3, 12.3, 13.3, 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, зміст яких полягає в наступному:

1.5 (ч. 1). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

10.3. У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися;

11.3. На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

13.3. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху;

14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричиненні потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю і вказав, що жодним чином не оспорює фактичні обставини, які вказані в обвинуваченні, в тому числі час, місце, правові норми Правил дорожнього руху, які були порушені, тощо, щиро кається, усвідомлює суспільну небезпечність вчиненого, жалкує, що так сталось, просить вибачення у потерпілої, наслідки, які мають місце, настали не від його умисних дій. З урахуванням свого сімейного стану просить не призначати покарання, що пов`язане з реальним позбавленням волі.

При цьому показав, що близько 18 год. 30 хв. 11 квітня 2014 року, керуючи належним ОСОБА_14 автомобілем Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 60-70 км/год. в с. Голосків Летичівського району Хмельницької області в напрямку м. Хмельницький, поряд із АЗС, вирішив здійснити маневр обгону великогабаритного вантажного автомобіля, який рухався попереду нього, оскільки поспішав. На вказаній ділянці дороги була суцільна лінія, яку перетнув, дорога була суха, опадів не було, було денне освітлення. Внаслідок здійснення обгону виїхав на зустрічну відносно свого напрямку смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 .

Потерпіла ОСОБА_11 показала, що близько 18 год. 11 квітня 2014 року виїхала з м. Хмельницького своїм автомобілем ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням чоловіка ОСОБА_15 , і їхали до своїх батьків у Старосинявський район Хмельницької області, дорога була суха, опадів не було, було ще денне освітлення. Рухаючись в с. Голосків Летичівського району Хмельницької області в напрямку м. Вінниці, поряд із АЗС, на їх смугу руху виїхав автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював маневр обгону великогабаритного вантажного автомобіля, однак перетнув суцільну лінію розмітки. Такий виїзд був дуже раптовий, тому сталось зіткнення, від чого отримала тілесні ушкодження. Обвинувачений під час її лікування не приходив до неї, не просив вибачення, не допомагав матеріально, до теперішнього часу відчуває наслідки аварії.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті, і судом встановлено, що учасники судового провадження (прокурор, представник потерпілої, обвинувачений та його захисник) правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши їх думку про можливість розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає, що винуватість ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, при обставинах, викладених в обвинуваченні, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є невеликої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання своєї вини, готовність нести передбачену законом відповідальність, усвідомлення суспільної небезпечності вчиненого.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 органом досудового розслідування і судом не встановлено.

ОСОБА_8 перебуває з 21 березня 2011 року на профілактичному обліку в Хмельницькому обласному наркологічному диспансері поведінкові та психічні розлади внаслідок вживання алкоголю зі шкодою для здоров`я, проживає разом з матір`ю ОСОБА_17 , 1975 року народження, та сестрою ОСОБА_18 , 2004 року народження, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_19 , 2012 року народження, раніше судимий.

За ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів законності, справедливості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції статті означеного Закону у виді арешту як необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 60 КК України покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 не відбув покарання за попереднім вироком і вчинив новий злочин при визначенні йому покарання суд керується правилами ст. 71 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, зокрема, одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

Згідно посвідчення водія, що видане ОСОБА_8 05 квітня 2013 року ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Хмельницького, Хмельницького та Волочиського районів, таке дійсне до 05 квітня 2033 року, відкрито категорію В.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Суд вважає за необхідне позбавити обвинуваченого права керувати транспортними засобами в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 55 КК України.

При призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд виходить з того, що внаслідок порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху потерпілій ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби), потерпіла тривалий час лікувалась.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Потерпілою ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , ПрАТ СК «Провідна» заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 26982 грн. та моральної шкоди в сумі 75000,00 грн., заподіяної злочином.

В судовому засіданні 13 січня 2017 року представником потерпілої подано суду заяву потерпілої про залишення позовної заяви до страхової компанії без розгляду.

Згідно усних уточнень до позову представник потерпілої просить суд стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 26982,00 грн. матеріальних збитків, а також 75000,00 грн. заподіяної моральної шкоди.

ОСОБА_8 цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, в частині моральної шкоди на суму 2000,00 грн.

Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Так, ОСОБА_8 позовні вимоги щодо відшкодування заподіяної матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, тому в цій частині позов слід задовольнити.

Згідно ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Із довідки Хмельницької міської лікарні від 07 травня 2014 року вбачається, що ОСОБА_11 , 1959 року народження, знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні №2 з 12 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року, тобто 18 л/днів.

Виходячи з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди для потерпілої було спричинено тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби), з врахуванням характеру, обсягу та тривалості фізичних та душевних страждань потерпілої, зокрема у відчутті нею болю, необхідності довготривалого медикаментозного, відновлювального та реабілітаційного лікування, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що цивільний позов по відшкодуванню моральної шкоди підлягає задоволенню частково на суму 35000,00 грн., сума задоволених позовних вимог буде достатньою для моральної компенсації потерпілій завданих їй моральних страждань від кримінального правопорушення, така є виваженою та справедливою як стосовно потерпілої, так і стосовно обвинуваченого.

Обвинуваченим ОСОБА_8 подано суду письмову заяву, яка підтримана ним та захисником ОСОБА_13 в судовому засіданні, згідно якої має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_20 , 2012 року народження, тому просить звільнити його від покарання за ч. 1 ст. 286 КК України та застосувати п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році», п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Обвинувачений вказав, що не позбавлений батьківських прав.

Прокурор вважає клопотання обвинуваченого обґрунтованим і не заперечує проти його задоволення.

Представник потерпілої при вирішенні вказаної заяви обвинуваченого покладався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно змісту ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

У ст. 12 Закону України «Про амністію у 2014 році» визначено, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Закон України «Про амністію у 2014 році» набрав чинності 19 квітня 2014 року.

У п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону визначено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, зокрема, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

У ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" передбачено, що амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

В ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" визначено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. в ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

14 листопада 2012 року ОСОБА_8 засуджено Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_19 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_8 , ОСОБА_21 .

Відповідно до повідомлення Служби у справах дітей Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 14 грудня 2016 року ОСОБА_8 в Летичівському районі не позбавлявся батьківських прав відносно дочки ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 під час відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинив не умисний злочин невеликої тяжкості, має на утриманні одну малолітню дитину відносно якої не позбавлений батьківських прав, дав свою згоду суду на застосування амністії, тому до нього необхідно застосувати положення п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» із звільненням від відбування покарання.

Згідно ч. 1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі звільнення від відбування покарання.

Ухвалою суду від 25 листопада 2016 року до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме: з моменту затримання 17 год. 10 хв. 24 листопада 2016 року по 22 січня 2017 року. Визначено розмір застави в розмірі двадцяти мінімальних заробітних плат, що становить 29000,00 грн. та в разі внесення застави на обвинуваченого строком на час дії ухвали суду покладено визначені обов`язки.

Враховуючи ту обставину, що обвинувачений на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» підлягає звільненню від відбування покарання, тому на підставі ч. 1 ст. 377 КПК України суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 373, 374, 376, 377 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді 6 (шести) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного даним вироком приєднати невідбуте покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2012 року і остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_11 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 26982,00 грн. матеріальної шкоди, 35000,00 грн. моральної шкоди.

Звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти у залі судового засідання у зв`язку із звільненням від відбування покарання.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Летичівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1