Справа №578/532/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/203/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000125, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець та мешканець

АДРЕСА_1 , ра-

ніше судимий:

-вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 24 червня 1976 р. за ч.2 ст. 206, ст. 14 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

- вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 23 вересня 1981 р. за ст. 102, ч.2 ст. 107, ч.1 ст. 140, ст.ст. 14, 42 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 09 січня 1986 р. за ч.2 ст. 206, ч.2 ст. 142, ст. 42 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією 1/2 частини майна;

- вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 25 січня 1993 р. за ч.2 ст. 206 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і сім місяців;

- вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 24 грудня 1998 р. за ч.3 ст. 206, ст. 14, ч.3 ст. 26 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 20 липня 2005 р. за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк два роки з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави;

- вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2005 р. за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263, ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п"ять років і шість місяців;

- вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 24.05.2012 року за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 355 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1870 грн.,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та йому призначено за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією майна, крім житла, а також ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 184 грн. 14 коп., та ухвалено зарахувати на підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк призначеного обвинуваченому покарання строк його попереднього ув"язнення із розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі та вирішено долю речових доказів,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, а саме - в тому, що він, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, вчинив напад на ОСОБА_11 з метою заволодіння її майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров"я потерпілої ( розбій) та поєднаний з проникненням у житло потерпілої за наступних обставин.

24 квітня 2015 року, близько 20 години, ОСОБА_7 , являючись особою, яка раніше вчинила розбій, перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння та переслідуючи мету на заволодіння чужим майном, озброївшись належним йому господарським ножем, прийшов до будинку за АДРЕСА_2 , де мешкала раніше йому не знайома ОСОБА_11 , та постукавши у двері житла і діждавшись коли ОСОБА_11 їх відчинить, умисно, реалізуючи свої корисливі наміри, вчинив напад на неї, штовхнувши ОСОБА_11 долонею руки в обличчя, від чого потерпіла упала на підлогу, та проникнувши до житлового будинку потерпілої і застосовуючи погрози її життю та здоров"ю шляхом демонстрації ножа та висловлювання їй погрози вбивством, вимагаючи при цьому від потерпілої передати йому наявні у неї гроші, заволодів грошима потерпілої в сумі 380 грн. та належавшою їй книгою "Біблія" вартістю 50 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, а заволодівшим у потерпілої майном розпорядився на власний розсуд.

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою уникнення обвинуваченим справедливого покарання.

При цьому, прокурор просить апеляційний суд ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, і призначити йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна, крім житла.

За змістом доводів апеляційної скарги прокурор вважає, що визнання ухваленим судом вироком недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 25.04.2015 року, протоколу пред`явлення предмета для впізнання, в ході якого потерпілій ОСОБА_11 був пред`явлений ніж, вилучений під час проведення огляду місця події 25.04.2015 року, висновку дактилоскопічної експертизи сліду, вилученого під час проведення огляду місця події 25.04.2015 року, суперечить вимогам кримінального процесуального закону, оскільки висновки суду про проведення 25.04.2015 року огляду місця події, а саме житла обвинуваченого у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 з порушенням вимог ч.1 ст. 13, ч.1, ч.3 ст. 233, ч.2 ст. 237, ч.2 ст. 234 КПК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Зокрема, прокурор вважає, що огляд місця події 25.04.2015 року було проведено у повній відповідності з вимогами ч.1 ст. 237 КПК України в умовах наявності добровільної згоди на це власника домоволодіння ОСОБА_12 , що підтверджується її заявою.

Крім того, прокурор вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не в повній мірі врахував такі обтяжуючі обставини, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався до покарання у виді позбавлення волі і знову вчинив особливо тяжкий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення;

- Обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалений стосовно нього вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що суд, ухвалюючи вирок, мав взяти до уваги суперечливі покази потерпілої щодо суми коштів, які вона йому передала, врахувати те, що у кримінальному провадженні не було проведено слідчий експеримент з його участю щодо обставин події, а обшук у житлі обвинуваченого проведений у його відсутність та без вручення йому копії складеного протоколу про проведення зазначеної слідчої дії, а також вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що у нього не було умислу на вчинення злочину і що він на протязі судового розгляду давав правдиві, послідовні показання, які не викликають сумнівів;

- Захисник ОСОБА_8 просить вирок суду стосовно її підзахисного скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення та звільнити обвинуваченого з-під варти в залі суду.

При цьому, захисник вважає, що усупереч вимогам ст. 373 КПК України обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 ґрунтується на припущеннях, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, не доведена ні показаннями свідків, ні показаннями потерпілої в судовому засіданні, ні письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення.

На думку захисника, потерпіла ОСОБА_11 давала суду неправдиві показання про те, що вона раніше не знала чоловіка, який вчинив на неї напад, і така неправдивість викрилась показами свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які показали суду, що потерпіла вранці наступного дня після події говорила їм, що увечері до неї приходив не хто інший, як ОСОБА_15 , а тому суд мав критично оцінити показання потерпілої.

Також, захисник вважає, що, оскільки огляд місця події від 25.04.2015 року у домоволодінні за АДРЕСА_3 був проведений усупереч вимогам ст. 237 КПК України, то суд мав визнати недопустимими доказами вилучене в ході зазначеного огляду майно, а саме - ніж, шапку, грошові банкноти, книгу « Біблія » та висновок експерта за № 1038 від 27.05.2015 року щодо залишкової вартості викраденого у ОСОБА_11 майна.

Крім того, захисник вважає, що судом безпідставно не визнано недопустимим доказом протокол слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_11 від 25.05.2015 року, в якому в порушення ст. 104 КПК України не зазначено мету перевірки і на уточнення яких відомостей проводилася дана слідча дія.

Також, за змістом доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що медичний огляд ОСОБА_7 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння 25.04.2015 року був проведений ОСОБА_16 із зазначенням у висновку про те, що ОСОБА_7 від підпису відмовився, йому роз`яснено результати огляду в присутності працівників РВВС, але підписи цих працівників із зазначенням даних про їх особи у висновку відсутні.

Захисник наголошує, що пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.05.2015 року було проведено з порушенням вимог ст. 104 КПК України, оскільки у протоколі слідчої дії відсутній підпис понятого ОСОБА_17 , а сама слідча дія проводилася в умовах, коли працівники міліції раніше вже пред`являли потерпілій фото нападника.

За змістом доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 також звертає увагу апеляційного суду на те, що вирок суду першої інстанції ухвалений в умовах недослідження в судовому засіданні речових доказів і що у кримінальному провадженні відсутня копія вироку Краснопільського районного суду Сумської області від 09.01.1986 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за вчинення розбою.

Заслухавши суддю - доповідача про обставини кримінального провадження та зміст поданих апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 і думку захисника ОСОБА_8 , які подані ними апеляційні скарги підтримують та заперечують проти апеляційної скарги прокурора, при цьому ОСОБА_7 вважає, що кримінальне провадження стосовно нього було ініційоване його недоброзичливцями, заслухавши думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримує апеляційну скаргу прокурора та вважає безпідставними апеляційні скарги обвинуваченого і захисника, допитавши свідка ОСОБА_13 та дослідивши письмові докази в порядку вимог ст. 404 КПК України, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження та за результатами дослідження апеляційним судом обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним як особою, яка має судимість за розбій, розбою, поєднаного з проникненням у житло потерпілої, - відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні належних, допустимих і достатніх доказах в їх сукупності і взаємозв`язку, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого і захисника про недоведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, не порушують законності і обгрунтованості ухваленого судом вироку.

Так, суд вмотивовано поклав в основу вироку покази допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 , оскільки вони є послідовними та підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Зокрема, з показів потерпілої ОСОБА_11 убачається, що раніше до 24 квітня 2015 року вона з ОСОБА_7 знайома не була і що 24 квітня 2015 року десь близько 19 години 40 хвилин вона лягла спати, після чого почула як хтось стукав у двері її житла, і коли відчинила двері, то побачила чоловіка, який був у стані сп`яніння та штовхнув її долонею в обличчя, від чого вона упала в коридор будинку, а чоловік зайшов у будинок, дістав з рукава одягу ніж, який тримав близько до її тіла та, погрожуючи її словесно вбивством, став вимагати від неї гроші, і за таких обставин вона віддала цьому чоловіку 380 грн. різними банкнотами, серед яких були банкноти, відповідно, по 20 грн., 50 грн., 100 грн., після чого цей чоловік крім грошей також забрав зі столу книгу «Біблія», яка належала їй, та покинув її господарство.

При цьому, потерпіла чітко повідомила суду про суму коштів, якими заволодів ОСОБА_7 та умотивувала яким чином вона цю суму вирахувала, оскільки після того, як ОСОБА_7 24 .04.2015 року залишив її житло, із 500 грн., які на той день у неї були, залишилися лише 120 грн.

За таких обставин є безпідставними доводи обвинуваченого про те, що потерпіла дала суду суперечливі показання щодо суми коштів, які вона йому передала.

Вищевказані покази потерпілої ОСОБА_11 не викликають сумнівів в їх правдивості та підтверджуються іншими взятими судом першої інстанції до уваги об`єктивними доказами , зокрема, протоколом слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_11 , показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 в судовому засіданні суду першої інстанції, показаннями свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні апеляційного суду, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Так, допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_13 показали, кожен окремо, що в один із днів квітня 2015 року потерпіла ОСОБА_11 , зовнішній вигляд якої свідчив, що вона була дуже налякана, розповіла їм, що напередодні увечері близько 20 години до неї в житло приходив ОСОБА_15 , який перебував у стані сп`яніння, штовхнув її в обличчя та, погрожуючи великим ножем, забрав у неї гроші і ОСОБА_19 .

Допитаний в порядку вимог ст. 404 КПК України за клопотанням сторони обвинувачення та за погодженням сторони захисту свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні апеляційного суду показав, що він є сином потерпілої ОСОБА_11 , проживає в місті Суми і ОСОБА_7 раніше не знав, як не була знайома раніше з обвинуваченим і його мати, яка станом на 24 квітня 2015 року проживала в селищі Угроїди Краснопільського району Сумської області нетривалий час, мала похилий вік і рідко виходила з дому. Вранці 25 квітня 2015 року йому зателефонувала сестра та повідомила, що увечері до матері у житло прийшов якийсь чоловік, ударив її, погрожував ножем та відібрав гроші і Біблію. У зв`язку з повідомленням сестри він одразу поїхав в селище Угроїди, де застав матір, якій було зле, вона була налякана і повідомила йому, що від інших людей зранку дізналася, що прізвище чоловіка, який приходив до неї ОСОБА_20 . Вислухавши розповідь матері, він повідомив про подію злочину міліцію та з власної ініціативи подав до міліції відповідну заяву про вчинення злочину стосовно його матері.

Такі показання свідка ОСОБА_13 підтверджують показання потерпілої ОСОБА_11 про те, що вона до 24 квітня 2015 року з ОСОБА_7 знайома не була, та не суперечать показанням свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_13 про те, що 25 квітня 2015 року потерпіла при спілкуванні з ними вже знала прізвище чоловіка, який напередодні увечері вчинив на неї напад.

Тому, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи обвинуваченого і захисника про те, що потерпіла ОСОБА_21 надала суду неправдиві свідчення щодо її обізнаності про чоловіка, який приходив до її житла 24.04.2015 року, і що у зв"язку з цим суд мав критично оцінити показання потерпілої.

Також, показаннями свідка ОСОБА_13 спростовуються стверджування обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що кримінальне провадження стосовно нього було ініційоване його недоброзичливцями.

Крім того, дослідженим судом протоколом слідчого експеримента з фототаблицею до нього від 25 травня 2015 року з участю потерпілої ОСОБА_11 підтверджуються показання потерпілої щодо обстановки і обставин вчинення ОСОБА_7 розбійного нападу ( т.2 арк.1-18 ). За змістом даного протоколу не убачається, що при його складанні і при проведенні слідчої дії були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою визнання самої слідчої дії незаконною, а протоколу - недопустимим доказом. Тому, доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність зазначеного протоколу слідчого експерименту вимогам ст. 104 КПК України є безпідставними.

Також є непереконливими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в ході досудового слідства не було проведено слідчого експерименту з його участю. Згідно ч.2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. В ході апеляційного розгляду убачається відсутність у кримінальному провадженні даних, які б свідчили про те, що сам ОСОБА_7 чи його захисник заявляли клопотання про проведення такої слідчої дії з участю підозрюваного.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка мешканка селища Угроїди Краснопільського району Сумської області ОСОБА_12 показала, що вона мешкає з обвинуваченим ОСОБА_7 в одному житлі і що одного разу ОСОБА_7 повернувся додому в темну пору доби у стані сп"яніння і вона виявила в рукаві його одягу великий ніж, також у нього були гроші та Біблія, а наступного дня до них додому прибули працівники міліції, які вилучили картуз ОСОБА_7 , гроші, ніж і Біблію. Пізніше вона ходила до потерпілої і та розповіла їй, що ОСОБА_7 приходив до неї з ножем і забрав належавші їй гроші в сумі 380 грн.

Факт перебування ОСОБА_7 24 квітня 2015 року у стані сп"яніння внаслідок вживання значної кількості алкогольних напоїв підтверджується показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_18 і показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтвердив даний факт і в судовому засіданні апеляційного суду.

Той факт, що ОСОБА_7 у вечірній час 24 квітня 2015 року дійсно приходив у житло потерпілої ОСОБА_11 , маючи при собі ніж, а також що при цьому він заволодів належними ОСОБА_11 грошима і книгою "Біблія", підтверджується показаннями самого обвинуваченого лише з тією різницею, що ОСОБА_7 стверджує про те, що потерпілій він не погрожував, що мавшийся у нього ніж випадково випав у нього з рукава, коли він перебував у житлі потерпілої, і що потерпіла без ніякого примусу з його боку дала йому на його прохання гроші і книгу "Біблія", після чого він покинув її житло, пішов у бар, де придбав спиртних напоїв, які потім вживав з незнайомими особами.

Згідно висновку проведеної у кримінальній справі судової товарознавчої експертизи, можлива залишкова вартість книги "Біблія", належавшої потерпілій ОСОБА_11 станом на 24 квітня 2015 року складала 50 грн. ( т.1 арк.233-237 ).

Враховуючи те, що факт заволодіння ОСОБА_7 24 квітня 2015 року належавшою потерпілій ОСОБА_11 книгою "Біблія" об"єктивно встановлений і не заперечується жодною із сторін кримінального провадження, а проведення товарознавчої експертизи з метою встановлення вартості цієї книги не містить ознак істотного порушення прав і свобод людини, колегія суддів не убачає, передбачених ст. 87 КПК України підстав вважати вищевказаний експертний висновок недопустимим доказом.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції мав визнати недопустимини речові докази не заслуговують на увагу, оскільки зазначені захисником речові докази судом першої інстанції не досліджувались.

Також, колегія суддів визнає необгрунтованими доводи захисника, які ставлять під сумнів доведеність факту наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 судимості за вчинення розбою.

Так, суд за змістом вироку цілком обгрунтовано послався на надані стороною обвинувачення докази наявності у ОСОБА_7 непогашеної судимості за ч.2 ст. 142 КК України ( 1960 р.), зокрема - на довідку, видану уповноваженим підрозділом УМВС України в Сумській області 27 квітня 2015 року, про судимості ОСОБА_7 ( т.2 арк.48 ).

Як убачається зі змісту протоколу пред"явлення потерпілій ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками від 25.05.2015 року, зазначений протокол складений у відповідності з вимогами ст. 104 КПК України і належно підписаний слідчим, учасником слідчої дії та понятими, у тому числі - понятим ОСОБА_17 ( т.2 арк.19-21 ).

Тому, є безпідставними доводи захисника про недопустимість зазначеного протоколу як доказу к даному кримінальному провадженні.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника про неналежність складання лікарем висновку від 25 квітня 2015 року за результатами медичного огляду ОСОБА_7 з метою виявлення стану сп"яніння, оскільки відсутність у зазначеному висновку даних і підписів працівників міліції у присутності яких ОСОБА_7 відмовився підписувати доведений до нього висновок про перебування його у стані алкогольного сп"яніння, не порушують законності самого висновку ( т.2 арк.37 ).

Також, є безпідставними доводи прокурора про незаконність визнання судом недопустимими ряду доказів обвинувачення.

Згідно ч.2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК України, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Оскільки сторона обвинувачення не надала суду доказів того, що огляд житла обвинуваченого 25 квітня 2015 року проводився на підставі ухвали слідчого судді, то суд цілком правомірно на підставі вимог ст.ст. 87-89 КПК України визнав недопустими доказами обвинувачення протокол огляду місця події від 25.04.2015 року, а саме - житла обвинуваченого за адресою АДРЕСА_1 , протокол пред`явлення предмета для впізнання, в ході якого потерпілій ОСОБА_11 був пред`явлений ніж, вилучений під час проведення огляду місця події 25.04.2015 року, висновок дактилоскопічної експертизи сліду, вилученого під час проведення огляду місця події 25.04.2015 року, висновок експерта за результатами дослідження ножа, вилученого в ході огляду місця події 25.04.2015 року.

Не зважаючи на визнання судом першої інстанції ряду доказів недопустимими та невизнання обвинуваченим своєї вини за пред"явленим обвинуваченням, колегія суддів вважає обгрунтованими на оцінці вищенаведених достатніх доказів висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що характер і послідовність дій ОСОБА_7 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння, взяв ніж, сховав його у рукав одягу, та у вечірній час доби прийшов до житла незнайомої з ним жінки похилого віку, яка мешкала одна, свідчать саме про наявність у ОСОБА_7 умислу на вчинення нападу з метою протиправного заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров"я потерпілої.

Показання обвинуваченого про те, що він не застосовував до потерпілої погроз і насильства, а гроші і книгу потерпіла передала йому добровільно, суд обгрунтовано оцінив критично як обраний обвинуваченим спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, такі показання обвинуваченого спростовуються послідовними та логічними і відповідаючими обстановці та обставинам події показаннями потерпілої ОСОБА_11 про те, що у неї не було ніяких підстав давати гроші незнайомій їй людині, а показання свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_7 24 квітня 2015 року носив ніж у рукаві одягу, об"єктивно свідчать про правдивість показань потерпілої про те, що ОСОБА_7 вчинив напад на неї та погрожуючи ножем, який витіг з рукава одягу, забрав у неї гроші і книгу "Біблія".

Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 187 КК України судом кваліфіковані правильно.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то на думку колегії суддів, воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, призначаючи ОСОБА_7 в межах санкції ч.3 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією майна, крім житла, суд належно врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину , дані про репутацію обвинуваченого, а також як передбачені ст. 67 КК України обставини, обтяжуючі покарання, а саме - рецидив злочинів, вчинення злочину у стані алкогольного сп"яніння і вчинення злочину щодо особи похилого віку, так і обставини, пом"якшуючі покарання, серед яких - наявність у обвинуваченого захворювання та його похилий вік.

При цьому, з огляду на визнані судом пом"якшуючими обставини, призначене ОСОБА_7 , який має вік 65 років, покарання за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, у зв"язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання не є переконливими.

В той же час, з огляду на дані про репутацію обвинуваченого і обставини вчинення ним злочину, колегія суддів не убачає передбачених ст. 69 КК України підстав для призначення ОСОБА_7 більш м"якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.3 ст. 187 КК України, а також не убачає передбачених ст. 75 КК України підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням.

За вищезазначених обставин вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні ухвалений згідно вимог ст. 373 КПК України і відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обгрунтованості і вмотивованості судового рішення у кримінальному провадженні, а тому зміні чи скасуванню за поданими , відповідно, прокурором, обвинуваченим і захисником апеляційними скаргами не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк призначеного ОСОБА_7 покарання строк його попереднього ув"язнення у даному кримінальному провадженні з урахуванням часу тримання обвинуваченого під вартою в порядку запобіжного заходу після ухвалення стосовно нього вироку суду першої інстанції і до дня постановлення апеляційним судом ухвали по суті поданих апеляційних скарг.

При цьому, колегія суддів не убачає підстав для зміни ухваленого стосовно ОСОБА_7 вироку у зв"язку з виконанням апеляційним судом вимог ч.5 ст. 72 КК України за результатами апеляційного провадження.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Зарічного районного суду міста Суми від 28 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а подані прокурором ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_7 і захисником ОСОБА_10 апеляційні скарги залишити без задоволення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк призначеного ОСОБА_7 покарання зарахувати строк його попереднього ув"язнення у даному кримінальному провадженні з 25 квітня 2015 року по 23 червня 2015 року включно і з 03 липня 2015 року по 24 травня 2016 року включно з розрахунку : один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі.

Ця ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4