УХВАЛА

04 листопада 2016 року смт. Зарічне Справа № 561/607/16-к
Зарічненський районний суд Рівненської області
в складі судді ОСОБА_1
за участю сторін кримінального провадження:
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
В С Т А Н О В И В:
22 вересня 2016 року до Зарічненського районного суду Рівненської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 369 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 369 КК України.
Ухвалою від 23 вересня 2016 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити вказане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України відсутні.
Разом з тим, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.
В обґрунтування клопотання вказує на те, що зазначений обвинувальний акт складений та затверджений не уповноваженими на те службовими особами, оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні відповідно до ст. 7 Закону України «Про прокуратуру», п. 7, 8, 9 Наказу Генерального прокурора України № 12гн від 29.08.2014 року «Про особливості діяльності військовий прокуратур» мало би здійснюватися слідчими військової прокуратури, а процесуальне керівництво досудовим розслідуванням - військовим прокурором відповідного гарнізону, так як підполковник ОСОБА_7 та старший лейтенант ОСОБА_6 є військовослужбовцями.
Крім того, вказує, що фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті мають суттєві розбіжності і протиріччя щодо часу вчинення злочину, розміру протиправної вигоди, що передавалася обвинуваченим, що суперечить вимогам ст. 91 КПК України. Також у ньому не відображено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , зокрема, перебування на його утриманні чотирьох малолітніх дітей, позитивні характеристики з місця проживання та місця служби, те, що він раніше не судимий.
Також зазначає, що реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України. Зокрема, у ньому відсутні відомості про застосування заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальні рішення відповідно до яких вони застосовувалися, не зазначено процесуальних рішень про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, відомостей про їх розсекречення, не відображено санкціоновану передачу інформації, одержаної внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій, відсутні відомості про складання та затвердження обвинувального акта, повідомлення осіб щодо яких проводилися негласні слідчі (розшукові) дії, що свідчить про істотні порушення кримінально-процесуального закону, призводить до порушення права обвинуваченого знати, у вчиненні якого злочину його обвинувачують, і права на судовий захист в цілому.
Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_11 підтримали зазначене клопотання та просили повернути обвинувальний акт у зв`язку з відсутністю у ньому чіткого формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати її захист.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_8 клопотання про повернення обвинувального акта підтримали та просили його повернути у зв`язку з порушенням підслідності при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Вказує, що зазначене кримінальне провадження підслідне слідчому військової прокуратури, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_12 є військовослужбовцями. Крім того, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення містяться суттєві розбіжності і протиріччя, щодо часу, місця вчинення злочину, розміру отриманої неправомірної вигоди. Не відповідає також вимогам ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_9 просили повернути зазначений обвинувальний акт прокурору з аналогічних підстав.
Заслухавши думку обвинувачених, їх захисників, прокурора, який заперечував проти повернення обвинувального акта у зв`язку з безпідставністю заявлених клопотань, перевіривши обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 369 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК України, додані до нього документи, суд приходить до висновку про необхідність повернення зазначеного обвинувального акту прокурору.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Зазначений обвинувальний акт складено старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Рівненської області ОСОБА_14 та затверджено прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 1, ст. 19, 20 Закону України «Про Службу безпеки України» ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого Дубровицького МРВ УСБУ в Рівненській області, маючи військове звання підполковник, є співробітником-військовослужбовцем Служби безпеки України.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи військове звання старший лейтенант, є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України.
Відповідно до п. 7, 8, 9 Наказу Генерального прокурора України № 12гн від 29.08.2014 року «Про особливості діяльності військових прокуратур» слідчим військових прокуратур належить здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 402 - 421, 425 - 435 КК України, а також вчинених військовослужбовцями правоохоронних органів та іншими особами, зазначеними у частині 4 статті 216 КПК України, які проходять службу та/або працюють в державних органах чи установах, указаних у пункті 1 цього наказу.
Розслідування кримінальних правопорушень, вчинених групою осіб, слід здійснювати в повному обсязі слідчим військових прокуратур, якщо хоча б один із співучасників є особою, зазначеною в пункті 7 цього наказу, або хоча б один із злочинів є військовим.
Територіальним прокурорам, які здійснюють нагляд за досудовим розслідуванням у формі процесуального керівництва, підслідність таких кримінальних правопорушень необхідно своєю постановою визначати за слідчими військових прокуратур.
Відповідно до п. 9.2. цього ж Наказу військовим прокурорам необхідно забезпечити процесуальне керівництво досудовим розслідуванням військових та інших кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями військових формувань та правоохоронних органів України, а також злочинів у сфері службової діяльності, вчинених службовими особами державних органів та установ, указаних у пункті 1 цього наказу, підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях цієї категорії, оскарження судових рішень.
З наведеного вбачається, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні необхідно було здійснювати слідчим військової прокуратури, а процесуальне керівництво досудовим розслідуванням військовим прокурором відповідного гарнізону.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт складено та затверджено не уповноваженими на те особами.
Разом з цим, покликання захисників на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України не є підставою для повернення обвинувального акту.
Крім того, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вказує на те, що обвинувальний акт у тому числі має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Разом з тим, в зазначеному обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення. З наданого обвинувального акту вбачається, що фактичні обставини справи та формулювання обвинувачення збігаються.
Відповідно до п. 13 ч 1 ст. 3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Аналізуючи обвинувальний акт, суд вважає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, за своїм змістом не є тотожними поняттями, оскільки формулювання обвинувачення, хоча і повинно певною мірою дублювати фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме обставини, які вказують на подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), проте воно повинно бути сформульоване більш чітко, стисло, зрозуміло та, крім часу, місця, способу та інших обставин вчиненого кримінального правопорушення, містити в собі посилання на форму вини, мотив, мету вчинення кримінального правопорушення, його наслідки та інші обставини, які охоплюються складом конкретного злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Недотримання зазначених вимог щодо формулювання обвинувачення призводить до порушення права особи на захист, справедливий суд.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 р., ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні від 25.07.2000 р. , ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», зазначено: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
У рішенні від 9.10.2008 р., прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
Згідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Суд вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, із зазначенням часу, місця, способу, форми вини, мотиву і мети кримінального правопорушення, є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Наведене вище свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ч. 1, ч. 3 ст. 291, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Таким чином, суд вважає за вірне повернути зазначений обвинувальний акт прокурору.
На підставі наведеного та керуючись ст. 291, 314-316 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області, шляхом подання апеляційної скарги через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя: ОСОБА_1