Справа № 496/1502/16-к
Провадження № 1-кп/496/145/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року Біляївський районний суд Одеської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Маложенівка Єланецького району Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , командира відділення взводу зв`язку другої роти морської піхоти, молодшого сержанта,

-у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Досудовим слідством ОСОБА_5 обвинувачується у наступному: відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. 17 березня 2015 року. на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 ОСОБА_5 призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №63 від 30.11.2016 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду командира відділення взводу зв`язку другої роти морської піхоти, у військовому званні «молодший сержант». Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини. Відтак, з 30.11.2015, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби. Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.01.16 №8 військовослужбовець служби по мобілізації молодший сержант ОСОБА_5 убув у щорічну відпустку на 15 (п`ятнадцять) діб за 2015 рік. Терміном прибуття з відпустки визначено 01 лютого 2016 року. 11 квітня 2016 року по поверненню до військової частини НОМЕР_1 військовослужбовець молодший сержант ОСОБА_5 надав довідку №10 (форма № 095/о) в якій вказано, що він знаходився на стаціонарному лікуванні з 29.01.2016 по 12.02.2016 року з діагнозом: гостра респіраторна вірусна інфекція, гострий бронхіт. Відтак, 13 лютого 2016 року молодший сержант ОСОБА_5 повинен був прибути із лікувального закладу до місця розташування військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, діючи на порушення вищезазначених вимог та обов`язків, молодший сержант ОСОБА_5 з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 13 лютого 2016 року не з`явився вчасно на службу із лікувального закладу без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . 11 квітня 2016 року о 8:00 годині молодший сержант ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , причини свого неприбуття вчасно до розташування військової частини пояснив складним збігом сімейних обставин.

За скоєння вказаних дій обвинуваченим передбачена кримінальна відповідальність за ч.4 ст.407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Під час судового засідання по справі, між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 2.06.2016 р. була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений визнав себе винним у скоєні вказаного кримінального правопорушення, враховуючи наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: тяжкий збіг сімейних обставин, з`явлення зі знанням, щире каяття, тобто декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сторони з урахуванням викладених вище обставин дійшли згоди про можливість призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст.ст. 69,58 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Ч. 3 ст. 474 КПК України передбачено, що якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 відповідно до ч.2 ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

В судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України роз`яснені обвинуваченому.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, умови угоди не порушують права, свободи, інтереси сторін або інших осіб, чи суспільства. Застосування при узгодженні покарання ст.ст.69,58 КК України відповідає вимогам закону.

За таких обставин суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , укладену 2.06.2016 р. та призначити останньому узгоджену сторонами міру покарання за вказане кримінальне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 371, 374, 468 - 475 КПК України, ст.ст.69,58 КК України, суд

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , укладену 2.06.2016 р.

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1