Справа № 0306/2042/2012 Провадження №11/773/18/13 Головуючий в 1 інстанції Денісов В.П.
Категорія:ст.286 ч.2 КК України Доповідач : Клок О. М.

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2013 рокумісто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Клока О.М.,

суддів Опейди В.О., Матвієнко Н.В.,

з участю секретаря Білоуса І.Л.,

прокурора Гарбуза В.В.,

потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3,

захисників ОСОБА_4, ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_5,

засудженого ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальну справу за апеляціями потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та зсудженого ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2012 року, яким:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працює, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_3 14261 гривню 26 копійок у відшкодування завданих матеріальних збитків та 43000 гривень у відшкодування моральної шкоди. В решті позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_2 43000 гривень у відшкодування моральної шкоди. В решті позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 відмовлено.

Майно засудженого, на яке накладено арешт, звернуто в рахунок відшкодування шкоди по позовних заявах потерпілих.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 залишено попередній підписку про невиїзд.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И Л А

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він 11 листопада 2011 року о 17.53год. на 19км +300м автодороги Ковель-Володимир-Волинський-Жовква, в смт.Турійськ по вул. Ковельскій, керував автомобілем «ВАЗ-21063», д.н.з. Е1956ВН. Рухаючись зі сторони м.Ковель в напрямку центра смт.Турійськ, в темну пору доби, в супереч вимог Правил дорожнього руху України, грубо порушуючи вимоги п.18.1, 12.3 ПДР України, неправильно оцінивши дорожню ситуацію, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій і легковажно розраховуючи на їх запобігання, рухаючись зі швидкістю 60 км/год при ближньому світлі фар, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, проявив необачність, не вжив заходів до зменшення швидкості руху, не дав дорогу пішоходу, при цьому допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7, який перетинав проїзну частину по пішохідному переходу справа наліво по напрямку руху автомобіля.

Внаслідок вище вказаних порушень ПДР України, в результаті яких сталась дана дорожньо-транспортна пригода, пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер зліва: 1-10 ребер по середньо ключичній, 1-10 по передньоаксілярній, 1-5 по середньоключичній лініях з множинними крововиливами обох легень з лівобічним гемотораксом, вивиху правого плечового суглобу, гематоми і садна лівої лобно-орбітальної ділянки, синця і садна правої гомілки в середній третині з розвитком шоку, які стали причиною смерті.

Дана дорожньо-транспортна пригода та її наслідки лежать в прямому причинному зв'язку з порушенням водієм ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху України, зокрема: п.18.1 ПДР України зобов'язує водія транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; п.12.3 ПДР України зобов'язує водія у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

У поданій апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій засудженого, вважає, що вирок підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі засудженого, безпідставного та невмотивованого застосування до засудженого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання підсудним порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу засудженого, який вчинив злочин, наслідком якого стала смерть, вини не визнав, не розкаявся, висловлював різноманітні версії ДТП. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

У поданих апеляціях потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожен зокрема, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій засудженого, вважають, що вирок підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі засудженого, безпідставного, невмотивованого застосування до засудженого вимог ст.75 КК України, що призвело до призначення ОСОБА_6 надто м'якого покарання. Зазначають, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання підсудним порушено вимоги ст.65 КК України а також положень постанови №14 Пленуму ВСУ України. Посилається на те, судом не в повній мірі враховано, що засуджений неодноразово порушував ПДР України, затягував судовий розгляд справи, вводив в оману суд своїми показаннями, наявність обтяжуючої обставини та відсутність помякшуючих. Просять вирок суду першої інстанції скасувати в частині звільнення засудженого від відбуття покарання на підстав ст.75 КК України, в решті вирок залишити без змін.

Засуджений ОСОБА_6 в апеляції вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та неповноту досудового та судового слідства. Стверджує, що судом постановлений необґрунтований та з порушенням чинного кримінального законодавства вирок. Вказує, що його дії відповідають вимогам ПДР України, однак суд це безпідставно не взяв до уваги. Натомість в основу вироку покладені суперечливі показання потерпілих, свідків та взяті до уваги докази, які не доводять його винуватості у вчиненні ДТП. Зазначає, що судовий розгляд проведений з грубим порушенням норм КПК України, з обвинувальним нахилом, оскільки будь-яких прямих доказів про вчинення ним злочину досудовим слідством не здобуто. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляцій, міркування прокурора, який апеляцію підтримав, просив вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, потерпілих, які, кожен зокрема, підтримали свої апеляції та апеляцію прокурора, та просили постановити новий вирок без застосування ст.75 КК України, пояснення засудженого та захисників, які апеляцію прокурора та потерпілих заперечили, а апеляцію ОСОБА_6 підтримали та просили вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати засудженого, чи направити справу на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляції потерпілих підлягають задоволенню, а апеляція засудженого до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляції засудженого ОСОБА_6 про неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення норм кримінально процесуального закону є безпідставними і спростовуються перевіреними в суді першої інстанції доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку і навів їх у вироку.

Під час досудового слідства ОСОБА_6 давав чіткі послідовні показання, однак в судовому засіданні ОСОБА_6 почав давати різні суперечливі показання щодо обставин наїзду на пішохода, свою винуватість не визнавав, визнавав частково.

Незважаючи на невизнання своєї вини засудженим ОСОБА_6, його винуватість у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю перевірених судом доказів та відповідає фактичним обставинам справи.

Так суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_2, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які в судовому засіданні підтвердили факт дорожньої пригоди за участю засудженого, в результаті якого було збито пішохода. Окрім того, свідок ОСОБА_9 чітко вказував, що особа, яку вдарив автомобіль, перебувала на пішохідному переході, та відтворив свої показання при проведенні відтворення обстановки та обставин події. Показання вказаних потерпілих та свідків підтверджені іншими доказами по справі, зокрема і протоколами огляду місця події, огляду предметів, відтворення обстановки та обставин події, висновками автотехнічної та судово-автотехнічної експертиз, які є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає, а також висновком судво-медичної експертизи. Показання потерпілих, свідків та часткові показання самого засудженого в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення.

Дана належна оцінка і показанням іншим свідків, на які суд першої інстанції посилається та які в сукупності з іншими доказами поклав в основу обвинувального вироку. При цьому судом першої інстанції дано належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, частину з яких обґрунтовано відхилено з наведених у вироку мотивів.

За таких обставин, в судах першої та апеляційної інстанцій винуватість ОСОБА_6 доведена повністю, вірно встановлено, що його злочинні дії знаходяться в причинному зв'язку з наслідками, що наступили і кваліфікація цих дій за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є правильною.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість засудженого та на кваліфікацію його дій, які наведені в апеляції засудженого, по справі не виявлено.

Що стосується тверджень потерпілих та прокурора про м'якість призначеного засудженому покарання у зв'язку зі звільненням ОСОБА_6 на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування основного покарання, то вони є обгрунтованими, тому заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та помякшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно розяснення пленуму ВСУ в постанові №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом'якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Як вбачається з вироку суду, ці вимоги закону та розяснення суд першої інстанції не дотримав в повній мірі.

При призначенні ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з застосування ст.75 КК України, звільнивши від відбування основного покарання з випробування з іспитовим строком 3 роки, суд, в порушення вимог ст.65 КК України, не в повній мірі врахував тяжкість скоєного ним злочину, негативні наслідки, які настали від злочину, а саме смерть особи, що є невідворотною втратою, особу засудженого, який у вчиненому не розкаявся, матеріальну шкоду у повному обсязі не відшкодував, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Окрім того, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд визнав пом'якшуючу покарання обставину вчинення злочину вперше. Даний висновок суду є помилковим, оскільки будь-яких мотивів для визнання даної обставини помякшуючою в вироку не навів.

Суд першої інстанції фактично не навів у вироку переконливих доводів про необхідність застосування до ОСОБА_6 умовного засудження, а лише послався на обставини, що пом'якшують його покарання та позитивно характеризують. При цьому суд не врахував, що підсудний вчинив злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, у зв'язку з чим призначив ОСОБА_6 надто м'яке покарання, застосувавши до нього вимоги ст.ст.75, 76 КК України.

За таких обставин вирок суду в частині призначеного покарання з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок його м'якості, а тому апеляції прокурора і потерпілих про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_6 внаслідок м'якості призначеного йому покарання підлягають задоволенню.

Таким чином, на підставі п.2 ч.1 ст.378 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині призначеного основного покарання скасувати у звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого та постановити новий вирок.

Вирішуючи питання про обрання іншого розміру покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

Обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів не вбачає.

Обставини, що пом'якшують покарання, по справі відсутні.

Враховуючи наведене, ОСОБА_6 необхідно призначити основне покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально.

На думку колегії суддів, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, як самим засудженим, так і іншими особами.

В решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 323, 324, 365, 366, 378 КПК України (1960 року), колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області,

З А С У Д И Л А

Апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляції потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити повністю, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2012 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (пять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 змінити з підписки про невиїзд на взяття під варту в залі судового засідання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 01 лютого 2013 року.

В решті вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2012 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом одного місяця з моменту проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії вироку, шляхом подачі касаційної скарги через апеляційний суд Волинської області.

Головуючий:

Судді: