Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________05.10.2016
Справа № 490/9259/16-к
н/п 1-в/490/372/2016
УХВАЛА

Іменем України
05 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , представника Миколаївського СІЗО ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду подання начальника Миколаївського СІЗО арештного дому про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, призначеного вироком від 08.05.2013 Апеляційного суду Миколаївської області,

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має повну загальну середню освіту, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :
Вироком від 08.05.2013 Апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, до п`яти років позбавлення волі.

Згідно матеріалів особової справи, строк відбування покарання засудженим ОСОБА_5 відраховується з 08 травня 2013 року і закінчується 08 травня 2018 року.

20 вересня 2016 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло подання начальника Миколаївського СІЗО арештного дому про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання, в якому, крім іншого, зазначається, що, на думку СІЗО і комісії установи, засуджений зразковою поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У судовому засіданні представник Миколаївського СІЗО арештного дому та засуджений підтримали вказане подання, прокурор проти його задоволення заперечував, вважав, що, виходячи з пояснень засудженого під час розгляду подання, зокрема з того, що ОСОБА_5 не може повідомити, що входить до його трудових обов`язків, і чим він переважно займається, обіймаючи зазначену у характеристиці посаду, його сумлінне ставлення до праці є сумнівним.

Вислухавши пояснення засудженого, думку прокурора, вивчивши матеріали, додані до подання, вважаю останнє таким, що не підлягає задоволенню і при цьому виходжу з наступного.

Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, лише якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Виходячи з вказаного законодавчого положення, особа чи установа, яка звертається до суду із поданням (клопотанням) про умовно-дострокове звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, має надати суду беззаперечні докази того, що цей засуджений має не просто бездоганну, а саме сумлінну поведінку і при цьому сумлінно ставиться до праці, що беззаперечно підтверджує його виправлення.

Також, з вказаного положення слідує, що суд, у свою чергу, може застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення виключно у тому разі, коли, дослідивши наданні учасниками процесу докази, він дійшов безсумнівного переконання у тому, що дійсно засуджений під час відбування покарання мав сумлінну поведінку та при цьому сумлінно наполегливо працював і, таким чином, довів своє виправлення.

Беззаперечних достовірних доказів такої поведінки і ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 суду не надано.

Так, у позитивні характеристиці останнього, виданій СІЗО, крім іншого зазначається, що засуджений ОСОБА_5 працював з 22 серпня 2013 року на посаді робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків відділення господарського обслуговування СІЗО і весь період відбування покарання залучався до суспільно корисної оплачуваної праці, приймає активну участь в роботах по благоустрою установи, підвищує свій освітній рівень шляхом самоосвіти, багато читає документально-історичної літератури, постійно відвідує заходи виховного характеру, реагує на них позитивно, приймає участь в програмі диференційованого - виховного впливу "Духовне відродження".

Разом з тим, у своїх поясненнях на запитання судді та прокурора з приводу того, що входить у трудові обов`язки ОСОБА_5 на вказаній посаді, чим він переважно займається на цій посаді, яку конкретно роботу виконує, у тому числі, наприклад, виконував конкретно вчора чи позавчора, засуджений не зміг надати чіткої та зрозумілої відповіді.

Так само, засуджений не зміг відповісти на запитання судді, яку конкретно документально - історичну літературу у період відбування покарання він прочитав, про що зазначено у його характеристиці.

Не зміг обвинувачений відповісти на запитання, в чому конкретно полягає його участь в програмі диференційованого - виховного впливу "Духовне відродження".

Наведені вище обставини ставлять під сумнів достовірність як зазначених вище відомостей, викладених у характеристиці засудженого, так і, відповідно, достовірність інших суб`єктивних даних, які в ній містяться.

З огляду на це, суд не приймає відомості, зазначені у характеристиці засудженого, виданій СІЗО, до уваги при вирішенні питання, що ставиться у поданні.

Надана суду довідка про заохочення і стягнення, не надає можливості зрозуміти, за які конкретні дії засудженого останньому оголошувалися подяки, і, з урахуванням наведених вище пояснень засудженого, чи свідчать ці дії про зразкову поведінку засудженого і про сумлінне його ставлення до праці.

Таким чином, вважаю, що учасниками процесу не надано суду достовірних, переконливих, беззаперечних доказів того, що засуджений за вчинення тяжкого умисного корисливого злочину, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я людини, своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та, відповідно, що він заслуговує на умовно-дострокове його звільнення від подальшого відбування призначеного судом покарання.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні подання Миколаївського СІЗО - арештного дому про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, призначеного вироком від 08.05.2013 Апеляційного суду Миколаївської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її винесення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя: