Справа № 283/2382/15-к
провадження №1-кп/283/24/2016
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
21 червня 2016 року

Малинський районний суд Житомирської області в складі:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
з секретарем ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
його представника ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0009916 від 08 листопада 2014 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кримок Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого, -

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кодра Макарівського району Київської області, громадянина України, одруженого, з повною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , фактично проживаючого в АДРЕСА_3 , не судимого, -

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Органами досудового розслідування, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що на початку червня 2014 року, маючи на зберіганні у ОСОБА_6 ключі та свідоцтво про реєстрацію автобуса «King Long Buss» KLQ 6891GA, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 та знаходився в господарстві ОСОБА_10 по АДРЕСА_4 домовилися незаконно заволодіти цим транспортним засобом.

З цією метою, за попередньою змовою між собою, умисно, з метою незаконного заволодіння даним транспортним засобом, у кінці липня 2014 року, обвинувачені за грошову винагороду залучили до транспортування автобуса ОСОБА_11 , якому не було відомо про їх злочинні наміри, надавши йому ключі, документи на автобус, паливо та мастильні матеріали наказали перевезти автобус до м. Києва.

В кінці липня 2014 року ОСОБА_11 транспортував автобус до м. Києва та передав у розпорядження ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які доводячи спільний злочинний намір до завершення, розпорядились автобусом на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 991 тисячу грн.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, показавши, що познайомившись з ОСОБА_12 на початку 2013 року, останній незабаром запропонував допомогти оформити тендер на перевезення пасажирів з с. Городок до м. Житомира, на що він дав згоду. Перемігши в тендері, ОСОБА_12 передав йому три автобуси, серед яких був і «King Long Buss», ключі та всі документи на них. До його повноважень також входило контроль за маршрутом, пошук водіїв, розрахунок з ними, пошук замовлень на перевезення. Автобуси зберігались на подвір`ї ОСОБА_10 в с. Городок. Приблизно через два місяці через збитковість маршруту, перевезення пасажирів було призупинено, однак автобуси не вивозились ОСОБА_12 та постійно знаходились за місцем зберігання, він мав до них повний доступ.

В квітні 2014 року через односельчанина ОСОБА_13 він познайомився з ОСОБА_8 , який шукав непрацюючі підприємства на території району в яких зберігався металобрухт для подальшого його вивозу. Він згодився допомогти, з цією метою переговорив з працівником заводу ЗБК ОСОБА_14 , щоб показав територію. Під час перебування в промзоні, куди ОСОБА_8 приїхав з 2-3 чоловіками, останній вибравши момент, коли ОСОБА_6 був один, підійшов до нього та запропонував йому поставити автобус «на рейс», при цьому здійснив один постріл в його сторону, але самої зброї він не бачив. Наступного дня, зателефонувавши, ОСОБА_8 наказав йти до автобуса, щоб перевезти його в м. Київ. Незабаром він приїхав на бежевій ВАЗ 6 моделі разом з своїм товаришем ОСОБА_15 . В багажнику автомобіля вже були заповнені дизельним пальним дві каністри.

Перелякавшись за своє життя, робив усе, що наказував йому ОСОБА_8 , а саме домовився з водієм ОСОБА_16 , який за винагороду мав завезти автобус «King Long Buss» в м. Київ до вул. Північної, звернувся за допомогою до ОСОБА_17 , який на службовому тракторі мав накачати в систему автобуса повітря, передав ОСОБА_16 ключі та технічну документацію на автобус.

Не звертався в правоохоронні органи, оскільки боявся за своє життя та не усвідомлював, що викрадено автобус.

В подальшому доля автобуса йому не відома, з ОСОБА_8 він не спілкувався.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість в інкримінованому йому суспільно небезпечному діянні не визнав повністю, давши по суті обвинувачення показання, в яких підтвердив факт знайомства з ОСОБА_6 при пошуку металобрухту на території Радомишльського району, оскільки саме його представили як людину, яка вирішує питання по місту.

Підтвердив обставини поїздки на територію закинутого заводу ЗБК, однак категорично заперечує будь-які погрози ОСОБА_6 або взагалі прояв інтересу до автобусів, оскільки не знав про них, його цікавив лише металобрухт.

В середині червня 2014 року йому зателефонував ОСОБА_6 з проханням знайти велику суму коштів 50 тис. грн. При цьому, він сам запропонував закласти або продати автобус, який в нього є, в рахунок виконання ним зобов`язання. ОСОБА_8 переговоривши з своїм товаришем ОСОБА_15 , а той, в свою чергу, ще з кимось, погодився на це. Взявши дві каністри дизельного палива, поїхали в с. Городок, де ОСОБА_6 знайшовши водія, передав йому на руки свідоцтво про реєстрацію автобуса та ключі. В подальшому, на вул. Північній в м. Києві, коли до них підійшов невідомий чоловік, який представившись, що він від ОСОБА_18 , йому передали гроші. Будь-яких намірів заволодіти автобусом, який, як він вважав, належить ОСОБА_6 , в нього не було.

Під час перевірки показань обвинувачених в сукупності з іншими дослідженими в суді доказами про час, місце, спосіб та обставини вчинення інкримінованого їм суспільно небезпечного діяння в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта в судовому засіданні встановлено наступне:

Потерпілий ОСОБА_4 в своїх показаннях зазначав, що має разом з батьком ОСОБА_12 декілька автобусів, серед яких і «King Long Buss». Маючи намір відкрити рейс «Городок-Житомир» його батько познайомився з ОСОБА_6 , який допомагав в освоєнні маршруту, знаходив водіїв, збереженні автобусів.

В зв`язку з нерентабельністю рейсу, автобуси довгий час простоювали на подвір`ї колишнього голови с. Городок Сліпченка. Періодично його батько зв`язувався з ОСОБА_6 про стан справ. На початку листопада 2014 року вони від третіх осіб дізнались про зникнення автобуса «King Long Buss» на початку червня цього року, хоча до цього часу ОСОБА_18 запевняв телефоном, що все гаразд Свою позицію обвинувачений згодом пояснював погрозами життю зі сторони ОСОБА_8 .

Через деякий час автобус був знайдений на вул. Героїв Дніпра в м. Києві та повернуто йому, але як з`ясувалось, він переоформлений на ОСОБА_19 . Користування автобусом протягом 2013 червня 2014 року вважає законним, оскільки здійснювалось за згодою його та батька ОСОБА_12 .

З показань свідка ОСОБА_12 слідує, що при здійсненні намірів відкрити маршрут «Городок-Житомир» йому допомагав місцевий житель ОСОБА_6 , з яким у нього склалися довірливі стосунки, що полягало в тому, що він фактично був керуючий справами. В нього були ключі від автобусів, свідоцтва про їх реєстрацію. Він за попереднім погодженням по телефону зі свідком мав право надавати разові послуги по перевезенню пасажирів.

Також йому відомо, що автобуси знаходяться на подвір`ї сільського голови Сліпченка. Про те, що «King Long Buss» зник з с. Городок дізнався в листопаді 2014 року, хоча неодноразово ОСОБА_6 доповідав, що «все нормально».

З ОСОБА_20 познайомився в травні 2014 року, коли той запропонував свої послуги по розшуку інших зниклих автобусів, але пересвідчившись в його нечесності відмовився від будь-яких контактів з ним.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо своєї непричетності до переміщення автобуса суд вважає неґрунтовними, як такі, що дані з метою полегшити свою участь в скоєному. Вони повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , які зазначали про спокійний стан ОСОБА_6 , весь час, коли автобус заводили на подвір`ї ОСОБА_22 . Горай залишався на подвір`ї сам, коли автобус виїжджав з нього, будь-яких погроз або агресивності в поведінці хлопців, які були поруч ніхто не відмічав. Це спростовує позицію обвинуваченого про нібито реальну загрозу зі сторони ОСОБА_8 та переживання за своє життя. Суд вважає показання ОСОБА_6 в цій частині неспроможними, оскільки будучи оперативним працівником ОВС, маючи вищу юридичну освіту, не бачачи зброї, але почувши «хлопок» за день до вивезення автобуса з с. Городок, міг та мав реальну можливість запобігти вчиненню цього діяння або шляхом повідомлення в правоохоронні органи або сповіщення про це ОСОБА_23 . Натомість, протягом майже 5 місяців він приховує цей факт в телефонних розмовах з ОСОБА_12 , запевняючи, що все гаразд. Будь-яких інших доказів існування загроз зі сторони ОСОБА_8 сторонами не надано, а судом не здобуто.

Показання ОСОБА_24 про те, що він бачив як ОСОБА_6 стояв білий на території заводу ЗБК суд відхиляє, оскільки вони не містять будь-яких фактичних даних, що мають значення для кримінального провадження, не підтверджують та не спростовують позицію обвинуваченого.

Разом з тим, суд визнає як безспірний факт, те, що ОСОБА_6 був наділений повноваженнями щодо використання/експлуатації автобуса «King Long Buss» до грудня 2014 року, тобто законно, з дозволу власника користувався автобусом протягом 2013-2014 років, про що неодноразово підтверджували як потерпілий так і свідок ОСОБА_12 .

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» (пункти 15 - 18) надає роз`яснення про те, що суб`єктами цього злочину не можуть виступати: а) водії транспортних засобів, закріплених за ними адміністрацією підприємств, установ, організацій, в яких працюють такі водії; б) особи, відповідальні за технічний стан та експлуатацію транспортних засобів, закріплених за ними (начальник колони, інженер з експлуатації тощо); в) особи, яким власник видав доручення на управління транспортним засобом; г) співвласники транспортного засобу; д) особи, які користуються транспортним засобом за згодою власника чи законного користувача, хоча б ця згода і не була належно оформлена.

При цьому, об`єктивна сторона злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Систематичний аналіз норм Особливої частини КК дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці - дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

Фактично ОСОБА_6 самовільно використав в особистих цілях автобус, який був наданий йому у користування власником, сприймався усіма оточуючими саме як особа, яка має вільний доступ до автобуса, що підтверджено допитаними свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_25 .

Зазначене спростовує формулювання обвинувачення про незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_6 , оскільки поняття заволодіння транспортним засобом дано у п. 1 примітки до ст. 289 КК України: ним слід вважати умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки або під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантаження на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку або продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно чи відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства чи погроз.

Законодавча конструкція «будь-якою» означає, що перелік способів законодавцем не обмежено, і відсутній спосіб, який би не підпадав під цю конструкцію.

При цьому, формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення. Фактично обвинувачення базується на викладі змісту підозри, та не містить зазначення мотиву злочину, що підлягає обов`язковому з`ясуванню та не вказано спосіб незаконного заволодіння транспортним засобом (крадіжка, грабіж, шахрайство, привласнення, розтрата, вимагання), обернення вилученого транспортного засобу на свою користь або користь інших осіб.

Досудове розслідування не було об`єктивним і ретельним, що явно підриває його здатність в встановленні істини у справі, не було вжито заходів у повному обсязі встановити суб`єктивну сторону діяння, незважаючи на наявність протилежних показань обвинувачених про ролі і ступень дій кожного з них. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мета.

Стороною обвинувачення не виконано вимог закону щодо конкретності обвинувачення як гарантії дотримання права на захист обвинувачених, не встановлено яку мету переслідував кожен з них, який характер та спосіб виконаних ними дій.

Без дотримання цих вимог суду неможливо визначити, чи підпадають дії ОСОБА_6 під ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, ст. 356 КК України, або в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини, які вирішуються в порядку передбаченому ЦК України.

Зазначена неконкретність пред`явленого обвинувачення, з врахуванням тієї обставини, що ОСОБА_6 не є суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, позбавляє суд усунути недоліки в судовому засіданні з дотриманням встановленої законом процесуальної форми, в тому числі вийти за межі обвинувачення в порядку вимог ч. 3 ст. 337 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу у відповідності приписів ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Цих вимог закону стороною обвинувачення не дотримано, а тому обвинувачений ОСОБА_6 підлягає виправданню.

Є похідною, тобто недоведеною стороною обвинувачення правильність кваліфікації інкримінованого ОСОБА_8 вчиненого діяння, саме за ч.2 ст. 289 КК України.

Заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце у випадку, коли дві і більше особи заздалегідь, тобто до початку виконання дій, які становлять об`єктивну сторону складу злочину, домовилися про спільне його вчинення, незалежно від того, хто з них керував цим засобом. Відповідно до статті 26 КК України співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Тому в разі, коли із групи осіб, які вчинили злочин, лише одна особа є суб`єктом злочину, а решта осіб не може бути суб`єктами злочину, дії винної особи, яка за таких обставин притягується до кримінальної відповідальності, не можна розглядати як вчинення злочину групою осіб.

Таким чином, дії ОСОБА_8 не можна кваліфікувати за ч.2 ст. 289 КК України.

Разом з тим, суд позбавлений можливості правильно кваліфікувати дії ОСОБА_8 через відсутність конкретизації обвинувачення, а саме способу здійснення злочину ОСОБА_8 , мотиви, цілі і наслідки вчинення ним дій, невідома роль ОСОБА_25 та ОСОБА_26 у наслідках переміщення автобуса. Крім того, органами досудового розслідування не перевірялась та не спростована версія ОСОБА_8 про сприйняття ним та його товаришів ОСОБА_6 як власника автобуса, якому терміново під заставу автобуса потрібні були гроші. Показаннями свідків сторони обвинувачення ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , що не спростовано іншими доказами версію про передачу ОСОБА_26 грошових коштів на автомобільній зупинці по вул. Північній в кінці червня липні 2014 року в розмірі 60 тис. грн., що взагалі виключає злочинність дій ОСОБА_8 . Також для правильної кваліфікації діяння ОСОБА_8 потрібно визначитись з кваліфікацією діяння ОСОБА_6 .

Суд також звертає увагу на низку істотних недоліків, допущених у розслідуванні, а саме:

Органами досудового розслідування проігноровано вимоги ухвали Радомишльського районного суду від 24.04.2015 року про повернення обвинувального акту прокурору Радомишльського району (т.1 а.с. 232-233) з зазначенням недоліків обвинувального акту, в тому числі наголошувалось і на відсутності дати, часу, способу та мотиву вчинення кримінального правопорушення. Отримавши обвинувальний акт, прокурор без відновлення провадження, вчинення будь-яких процесуальних дій, усунення недоліків обвинувального акту, повідомив сторонам про завершення досудового розслідування та затвердив обвинувальний акт 08.06.2015 року.

При цьому, повідомлення про підозру ОСОБА_6 вручено 14 лютого 2015 року (т.1 а.с.94), а ОСОБА_8 (т.1 а.с. 206) в провадженні №0009916, в порушення вимог ст. 278 КПК України, без зазначення дати складення та вручення. Свідченням односторонності, поверхневого проведення досудового розслідування є та обставина, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 направлялось по матеріалам кримінального провадження №0009916 від 08.11.2014 року (т.1 а.с. між 174-175) 19 лютого 2016 року, в той час, коли постановою прокурора прокуратури Радомишльського району від 25 лютого 2016 року виділено матеріали досудового розслідування в провадження №00000106 (т.1 а.с. 128), оскільки до злочину, який вчинив ОСОБА_6 причетні інші особи.

Однак, повідомлення про підозру ОСОБА_8 в провадженні №00000106 не вручалось, що є порушенням вимог ст. 278 КПК України, та є наслідком не набуття ОСОБА_8 відповідних процесуальних прав підозрюваного, хоча йому і роз`яснювались відповідні права 02 березня 2015 року (т.1 а.с.208-209) та він був допитаний цього ж дня.

Крім того, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України затверджено прокурором 08 червня 2015 року, в той час, коли сторонами повідомили про завершення досудового розслідування та відкрито доступ до матеріалів досудового розслідування 22 та 26 червня 2016 року (т.1 а.с. 236- 241, 244-247), що є істотним порушенням порядку, передбаченого главою 24 КПК України.
Наведені порушення є свідченням обвинувального ухилу органами досудового розслідування та ігнорування вимог кримінально-процесуального закону щодо всебічності, повноти та об`єктивності, намагання швидкуруч направити обвинувальний акт до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, суд може ухвалити обвинувальний вирок лише тоді, коли надані докази спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо стороною обвинувачення не доведено винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Цивільний позов в провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України - виправдати за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення (злочину).

ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України - виправдати за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення (злочину).

Речовий доказ в провадженні: автобус «King Long Buss» KLQ 6891GA, д.н.з. НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання власнику залишити ОСОБА_4 , після вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити виправданим та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: