АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/1162/16-к Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11-кп/790/1187/16 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/1187/16 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, працюючий випробувачем циліндричних балонів ТОВ «Харпромтех», одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , судимий:

-31.10.1997 р. Московським райсудом м. Харкова за ст.17, ч.2 ст.215-3, ч.2 ст.215-3, ч.3 ст.193, ч.2 ст.89, 42 КК України (1960р.) до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки, штраф 700 грн.;

-21.04.2000 р. Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.215-3, ч.2 ст.140, ч.3 ст. 140, 42, 43 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-21.07.2009 р. Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим стоком 2 роки;

-29.09.2011р. Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 06.01.2015 року за відбуттям строку покарання, -

засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі.

Як встановив суд, ОСОБА_7 , початку січня 2016 року, проживаючи у м. Харкові, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, вступив у злочинну змову з невстановленими під час слідства двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, які перебували в місцях позбавлення волі. Згідно визначених між ними ролей та розробленого особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, плану щодо скоєння кримінального правопорушення, інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з мобільного телефону телефонував незнайомим людям на стаціонарні номери телефонів, які обирались довільним набором та повідомляв, що їх близькі родичі затримані працівниками міліції, і що для їх звільнення необхідна грошова винагорода, після чого вони будуть звільнені, і що за грошовою винагородою заїде чоловік, ім`я якого він не називав, який отримає обумовлену суму для позитивного вирішення вказаного питання. Для цього особа , матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, телефонував ОСОБА_7 і повідомляв адресу проживання введених в оману людей та прохав забрати у них грошові кошти, які він виманив злочинним шляхом, в свою чергу останній виїжджав на місце зустрічі, де отримував гроші від потерпілого. Після чого основна частина грошей переводилась на банківську картку особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а решта грошей привласнювалася ОСОБА_7 , якими він розпоряджався на власний розсуд.

26.01.2016 р. о 4 год. 00 хв. особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 та іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи раніше виниклий злочинний умисел, зателефонував на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 , який належить раніше йому незнайомій ОСОБА_9 та, увійшовши до неї у довіру, повідомив завідомо неправдиву інформацію про те, що він є працівником чергової частини поліції та її сина затримано за підозрою у вчиненні злочину і що на даний час він перебуває у СІЗО м. Харкова, але для його успішного звільнення необхідно надати грошові кошти у сумі 2000 доларів США. Введена в оману ОСОБА_9 , не підозрюючи, що повідомлена їй інформація є неправдивою, погодилася передати йому наявні у неї грошові кошти у сумі 600 доларів США та 2000 грн. В той же день, 26.01.2016 р. особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зателефонував ОСОБА_7 на мобільний телефон та повідомив адресу проживання потерпілої, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_3 та сказав, що потрібно забрати грошові кошти, які він виманив у неї. Приблизно о 5 год. того ж дня, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, діючи згідно відведеної йому ролі, прибув до потерпілої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 на таксі та взяв у потерпілої грошові кошти у сумі 600 доларів США, що в перерахунку згідно курсу НБУ становило на час вчинення злочину 14 880 грн., а також 2000 грн. Після чого ОСОБА_7 , звернувши вказані грошові кошти на свою користь, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Вказаними спільними діями ОСОБА_7 , з двома невстановленими особами, матеріали відносно яких виділені в окремі провадження , завдали потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 16 880 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушив питання про скасування судового рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і його особі через суворість, стверджуючи про наявність по справі підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України або не пов`язаного з позбавленням волі покарання. В апеляції обвинувачений просить призначити йому за ч. 2 ст. 190 КК України менш суворий вид покарання, посилаючись на те, що суд при призначенні покарання врахував лише дві пом`якшуючих покарання обставин повне визнання вини та щире каяття, але не врахував інші пом`якшуючі покарання обставини, а саме: добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілій, а також те, що його дружина вагітна, перебуває в декретній відпустці та має неповнолітню доньку від першого шлюбу, у зв`язку з чим дружина та її донька знаходяться на його утриманні.

Заслухавши доповідача, вислухавши обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, вислухавши прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскільки учасники судового розгляду не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо фактичних обставин та ці обставини ніким не заперечувались, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України розглянув справу. Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК Україні такі обставини апеляційним судом не переглядаються.

Призначаючи покарання, місцевий суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, а також дані про особу винного, в тому числі ті, на які є посилання в апеляції.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 раніше судимий за скоєння корисливих злочинів, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, за місцем попереднього відбування покарання характеризується незадовільно, одружений, дружина є вагітною, працює, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі обставини стосовно вагітності дружини обвинуваченого - були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Суд також врахував думку потерпілої про призначення обвинуваченому не суворого покарання.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України повне визнання вини та щире каяття суд визнав обставинами, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання. Обставин, що обтяжують йому покарання суд не встановив.

З урахуванням цих обставин, суд за ч. 2 ст. 190 КК України призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку, передбаченого санкцією статті цього кримінального закону, правильно прийшовши до висновку про те, що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів саме до покарання у виді позбавлення волі та знову з корисливого мотиву скоїв злочин, який в силу ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, в тому числі про добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілій і про знаходження на утриманні дружини та її доньки, не спростовують висновок суду про те, що покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нового злочину.

При розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , стверджуючи про суворість призначеного покарання, вказав про те, що 28 березня 2016 року його дружина народила сина, що підтверджується наданої обвинуваченим копією свідоцтва про народження ОСОБА_10 , батьком якого є ОСОБА_7 . Також обвинувачений надав суду довідку про те, що він з 16 травня 2016 року працює слюсарем в ТОВ «Укртранссігнал».

Враховуючи наведене вище і зміст додатково наданих обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційному суду зазначених документів, колегія суддів не може погодитися з доводами його апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного внаслідок суворості і не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 414, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення.

Головуючий суддя

Судді