УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення обвинувального акту прокурору

№ 336-3093-16-к

пр. 1кп-336-289-2016
7 липня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000978 від 10.03.2016 року,

відносно ОСОБА_4 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

Від прокурора до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов вищевказаний обвинувальний акт.

Такий обвинувальний акт отримано в провадження суду під головуванням судді ОСОБА_1 .

В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для його повернення прокурору не вбачається, підстав для закриття провадження у справі немає, кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просить призначити справу до судового розгляду, викликавши у відкрите судове засідання сторони.

Захисник, з яким погодився і обвинувачений, заперечив на думку прокурора щодо призначення справи до судового розгляду, просив повернути обвинувальний акт через його невідповідність встановленим КПК України вимогам, бо прокуром у акті обставини кримінального правопорушення, що ставиться за провину обвинуваченому, викладені неконкретно.

Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, перевіривши їх обґрунтованість матеріалами справи, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту нормам КПК України та про наявність підстав для його повернення прокурору, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального судочинства є, у тому числі, те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні щодо учасників кримінального провадження здійснюється судом при проведенні підготовчого судового засідання.
Як передбачено п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд може прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, а саме її п. 5 ч. 2, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке має бути викладене з зазначенням усіх елементів складу злочину і обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та в установлених цим Кодексом випадках, - потерпілого.
Виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України при викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор з урахуванням приписів ст. 91 КПК України, вважає встановленими, полягає в викладенні цих обставин в однозначно зрозумілій формі, конкретно та повно.
В підготовчому судовому засіданні суд дійшов висновку, що обвинувальний акт був складений без дотримання положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки, на переконання суду, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені в обвинувальному акті суперечливо, що породжує неоднозначне тлумачення обвинувачення, що порушує, на думку суду, право обвинуваченого на захист.
Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, щонайменше, такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Таким чином, для забезпечення ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення воно повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим, та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.
Однак, вищевказаним вимогам обвинувальний акт не відповідає з огляду на наступне.
ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 3 ст. 186 КК України.
Натомість, викладені в обвинувальному акті обставини вчинення злочину та формулювання висунутого обвинувачення неконкретні, незрозумілі через суперечливість, зокрема, в частині викладення спрямованості умислу обвинуваченого при вчиненні дій, які обвинувачення відносить до складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, тобто суб`єктивної сторони цього злочину.
Так, з викладених в обвинувальному акті обставин справи вбачається, що обвинувачений діяв з умислом, направленим лише на відкрите викрадення чужого майна, але при цьому йому ставиться за провину вчинення грабіжу саме із застосуванням насильства, а зазначені прокурором в акті двоє невідомих осіб взагалі діяли без будь-якого умислу, їх дії не можливо й розмежувати, бо незрозуміло, хто з них викрав майно із кишені ОСОБА_6 , а хто із спальної кімнати квартири (абзаци 1, 2 акту).
Більш того, з викладених прокурором фактичних обставин правопорушення не є зрозумілим, хто саме спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду в акті абстрактно зазначено «спричинили» без визначення особи чи осіб (абзац 2 акту).
При цьому в обвинувальному акті також не визначено, хто ж саме, кому саме із потерпілих та якими саме діями спричинив легке тілесне ушкодження - в акті абстрактно зазначено «спричинивши … легке тілесне ушкодження» (абзац 5 акту).
Викладені обставини свідчать про суперечливість описової та резолютивної частин обвинувального акту, невідповідність викладених фактичних обставин остаточній кваліфікації, що позбавляє суд можливості дійти однозначного висновку щодо її відповідності встановленим прокурором фактичним обставинам справи.
Крім того, як зазначає ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити також анкетні відомості кожного потерпілого, натомість поданий до суду акт містить відомості лише щодо потерпілого ОСОБА_6 , в той час як за викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, потерпілим від злочину також є і ОСОБА_7 , бо «невідома особа нанесла йому один удар кулаком в область тулуба, тим самим заподіявши насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого» (абзац 1 акту).
Кримінальний процесуальний закон вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що обвинувальний акт повинен відповідати нормам ст. 291 КПК України, то слідчий та прокурор повинні неухильно їх дотримуватися при складанні обвинувального акту, оскільки невиконання цих вимог робить юридично нікчемними сам процесуальний документ і зводить нанівець зусилля суду з розв`язання завдань кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу вагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».
Відсутність чіткого визначення конкретних обставин скоєння злочину, тобто відсутність обов`язкових елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення (порушення права на захист ст. 20 КПК України) та забезпечення швидкого та повного судового розгляду кримінального провадження.
Єдиним носієм обвинувачення є обвинувальний акт, а його недоліки, які полягають у викладених суперечностях, невідповідностях та неповноті, перешкоджають призначенню справи до розгляду, оскільки це суперечить загальним засадам кримінального провадження (ст. 7 КПК України), які відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України мають бути застосовані судом у випадках, коли положеннями КПК України не регулюються або неоднозначно регулюються питання кримінального провадження.
Отже, з огляду на те, що ст. ст. 7-9, 20 КПК України вимагають дотримання органом досудового розслідування загальних засад кримінального провадження, зокрема, щодо верховенства права, законності, забезпечення права на захист, а судом встановлено що ці вимоги в обвинувальному акті не дотримані, що є процесуальною перешкодою для призначення справи до судового розгляду, та, за своїми наслідками, тягне застосування судом вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, відповідно до якого в підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
З огляду на викладене, на підставі обвинувального акту, який містить зазначені порушення, справа не може бути призначена до судового розгляду, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 7-9, 20, 91, 291, 314, 315, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Повернути як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України, обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000978 від 10.03.2016 року, відносно ОСОБА_4 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України -прокуратуру Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Суддя ОСОБА_1

07.07.16