Справа № 391/1193/14-к .
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.04.2016 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 ,
представника потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Компаніївка, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта незакінчена вища, не працюючого, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Компаніївка, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, проживаючого в цивільному шлюбі, маючого на утримані малолітню дитину, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , не маючого судимостей;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Роздолля, Компаніївського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого, одруженого, маючого на утримання 2-х неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , не маючого судимостей;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Роздоля Комапаніївського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою АДРЕСА_4 , раніше не судимого;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скоїли таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України при слідуючих обставинах.
04 вересня 2014 року у вечірній час ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили в злочинну змову на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме безсортового насіння соняшника вологістю 8% та з сортністю домішку 4,8%, яке ОСОБА_6 , на власному автомобілі КАМАЗ д/н НОМЕР_1 , доставив на територію елеватора Роздольського підрозділу «РОС-АГРО», розташованого в с. Роздолля, Компаніївського району, Кіровоградської області по вул. Слави, 37, від СФГ «Мороз С.В.».
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину в скоєному злочині за ч.2 ст.185 КК України не визнав надаючи суду показання, що на час події 04.09.2014 року він працював вагарем на елеваторі Роздольського підрозділу «РОС-АГРО». Близько 20 години вечора цього дня до елеватора під`їхав КАМАЗ з причепом від «Мороз» під керуванням ОСОБА_6 завантажений насінням соняшнику, він його зважив, отримавши від ОСОБА_6 товаротранспортну накладну, та відправив його на розвантажування до ями, при цьому він чомусь помилково в журналі приходу насіння поставив розгрузку вказаного авто «Банка№3», також вказує, що дізнавшись, що ОСОБА_6 буде повертатися до смт. Компаніївка, тому попросив, щоб він його також підвіз до вказаного населеного пункту, так як у нього вже закінчувалася зміна, і повідомив ОСОБА_6 , що не буде тарувати автомобіль після розвантаження, та запише попередні показники його тари. Чи розвантажувався КАМАЗ йому не відомо, він особисто не давав вказівок щоб не розвантажували вказаний автомобіль ні ОСОБА_8 ні ОСОБА_7 та близько 22 години ночі він помітив, що КАМАЗ виїздить із території елеватора, тому окликнув ОСОБА_6 та сів до нього в кабіну КАМАЗу й вони разом покинули територію елеватору поїхавши в смт. Компаніївка, де він вийшов на вулиці Садова й пішов додому, при цьому, коли виїздили з території елеватора то їх охоронники не зупиняли. Вказує, що ніякого відношення ні до крадіжки ні до продажу насіння соняшнику ОСОБА_14 він не має, в день події він не їздив із ОСОБА_6 на територію колишнього молокозаводу.
Обвинувачений ОСОБА_6 спочатку в судовому засіданні надав показання про те, що визнає свою вину у скоєному злочині частково та щиро розкаюється, де показав, що у 2014 році він на власному автомобілі КАМАЗ з причепом д/н НОМЕР_1 надавав послуги СФГ «Мороз» з перевозки насіння соняшнику на елеватор Роздольського підрозділу «Рос - Агро». В день події 04.09.2014 року, у вечірній час він КАМАЗом з причепом привіз до вказаного елеватору насіння соняшнику, при цьому в товаротранспортній накладній його вага не була зазначена та вказує, що ОСОБА_5 зважив КАМАЗ на вагах та він під`їхав до підйомнику, щоб розвантажитися, але працівник елеватора ОСОБА_7 , який працював на підйомнику сказав йому, що потрібно почекати десь близько години, а потім підійшов та сказав чекати на підйомнику, тоді через годину прийшов ОСОБА_15 та про щось говорив з ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_5 підійшов до нього та сказав, щоб на підйомнику він не відкривав борти бо на елеваторі є лишки, та не вигружав насіння, а через 10 хвилин ОСОБА_16 сказав йому виїхати не розвантаженому мимо вагів із території елеватора забравши його із собою та пояснивши, що необхідні документи оформить пізніше сам. Коли він виїздив із території елеватора, то на виїзді до нього в кабіну сів ОСОБА_16 та сказав йому їхати до смт. Компаніївка на склад бувшого молокозаводу, коли приїхали туди, їх чекали ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та батько ОСОБА_19 , які розвантажили автомобіль та причеп, при цьому ОСОБА_5 про щось говорив з ОСОБА_17 , змісту їх розмови він не чув, після розвантаження він виїхав зі складу й поїхав додому, а через день йому зателефонував ОСОБА_16 та запропонував зустрітися, на що він погодився, тоді останній при зустрічі передав йому 8000 грн. Але пізніше надав показання суду про те, що не визнає себе винним та просить виправдати його, при цьому вказав, що не може пояснити причини зміни своїх показань.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину в скоєному злочині не визнав, надавши суду покази про те, що на час події він працював оператором елеватора Роздольського підрозділу «Рос - Агро». Вказує, що 04.09.2014 року перебував на роботі на території елеватора в с. Роздолля, де разом з напарником ОСОБА_8 виконував функції розвантажувальника насіння на електропідйомнику. Вагарем елеватора працював ОСОБА_20 . Близько 21 години, вказаного дня на елеватор заїхав затентований автомобіль КАМАЗ з причепом під керуванням ОСОБА_6 і після зважування ОСОБА_5 на вагах під`їхав на вигрузку в «яму». Через деякий час він дав команду ОСОБА_6 заїжджати на підйомник, щоб розвантажити автомобіль і причеп з насінням, а коли той заїхав, тоді він включив підйомник, при цьому, ні він, ні ОСОБА_6 чи ОСОБА_8 борти кузова і причепа не відкривали і не знімали тенту з машини, але в цей момент до нього в операторську підбіг ОСОБА_5 та сказав зупинити розвантажування, оскільки ОСОБА_21 розвантажувати машину з насінням не буде. Після чого ОСОБА_6 про щось поспілкувавшись із ОСОБА_5 сів в авто і виїхав з підйомника не зупинившись та не зважившись на вагах елеватора. ОСОБА_19 побіг за машиною та сів в кабіну авто до ОСОБА_21 , і вони поїхали в напрямку смт. Компаніївка. Він не повідомляв керівництво та охоронників чи будь-кого іншого, що КАМАЗ ОСОБА_6 не розвантажився, і заповнений насінням виїхав з території елеватора. Вказує, що на досудовому розслідуванні оговорив себе за вказівкою директора ОСОБА_22 та не причетний до крадіжки насіння соняшнику за обставин викладених в обвинуваченні.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , свою вину в скоєному злочині не визнав показуючи, що 04.09.2014 року перебував на зміні на елеваторі с. Роздолля, де разом з напарником ОСОБА_7 виконували функцію розвантажувальників насіння соняшника. Коли приїхав ОСОБА_6 , він пішов їсти до їдальні, а коли повернувся, то побачив, що підбіг ОСОБА_19 і жестом рук у вигляді хреста над головою зупинив підйом і ОСОБА_23 опустив авто, так його і не розвантаживши, тоді КАМАЗ з причепом ОСОБА_6 з`їхав з підйомника та проїхав ваги не зупинившись виїхав з території. Вказує, що не має відношення до крадіжки насіння соняшнику та, що на досудовому розслідуванні оговорив себе, так як на нього чинив психологічний тиск директор Роздольського елеватора ОСОБА_22 і погрожував звільнити з роботи.
Незважаючи на визнання вини у інкримінованому злочині обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд вважає, що їх вина у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні достовірних, логічних та узгоджених між собою доказів, а саме показаннями представника потерпілого ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_28 , а також письмовими доказами та речовими доказами - відеозаписом із камер спостережень ТОВ «РОС-АГРО».
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні надав показання, що він працює на посаді начальника елеватора Роздольського підрозділу ТОВ «РОС АГРО», та вказує, що у 2014 році СФГ ОСОБА_29 було укладено договір про закупівлю в останнього зернових культур, в тому числі насіння соняшника, за яке попередньо була здійснена оплата. 04.09.2014 року доставку вказаного насіння соняшника здійснював ОСОБА_6 на власному автомобілі КАМАЗ з причепом, при цьому за послуги з перевезення сплачував ОСОБА_29 . Вказане насіння мало бути розвантажене тільки у склад №4, а не в банку №3.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 , надав суду показання, що 04.09.2014 р. він працював на елеваторі с. Роздолля охоронником і перебував на зміні разом з охоронником ОСОБА_25 . В той день вагарем працював ОСОБА_5 , а на розвантаженні машин працювали ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Близько 20-ї год., на територію елеватора заїхав автомобіль КАМАЗ з причепом, завантажений насінням соняшнику, під керуванням ОСОБА_6 і він був останній в тій зміні. Він бачив, як автомобіль стояв і тривалий час чекав розвантаження, та зазначає, що він мав би грузитися у складі №4, але чомусь поїхав до «ями». Через деякий час він бачив, як автомобіль КАМАЗ стояв на підйомнику, але авто і причеп були не розтентовані. Потім автомобіль з`їхав з підйомника, проїхав вагову не зупинившись та не зтарувавшись виїхав з території елеватора. У зв`язку з цим він та ОСОБА_25 почали свистіти і кричати водію, щоб він зупинився, і автомобіль КАМАЗ зупинився, але в цей час швидким рухом підійшов ОСОБА_5 та викрикнув, що вже старував автомобіль, що все нормально і водій поспішає, тоді ОСОБА_5 сів в кабіну до ОСОБА_6 , і вони поїхали, а ОСОБА_25 зробив запис до журналу про виїзд вказаного автомобіля і поставив знак «?», щоб потім з`ясувати причини такої поведінки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Також вказує, що він особисто запитав у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 чи розвантажився вказаний автомобіль, і ті відповіли ствердно, що так, автомобіль розвантажився.
Аналогічні показам свідка ОСОБА_24 в судовому засіданні надав показання свідок ОСОБА_25 ..
Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні надала аналогічні свідку ОСОБА_26 показання.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 надав суду показання, що 04.09.2014 р. у вечірній час він перебував в гостях у ОСОБА_30 і до нього хтось зателефонував та запропонував купити насіння соняшника близько 16 тон. Він відповів, що перетелефонує пізніше і через декілька хвилин, порадившись з товаришем ОСОБА_31 , вирішили на двох купити вказане насіння соняшника. Після чого він зателефонував на вказаний номер, і сказав, щоб той відвіз насіння соняшника на територію колишнього молокозаводу смт. Компаніївка. А близько 22 год. цього дня до вказаного молокозаводу під`їхав автомобіль КАМАЗ з причепом завантажений насінням соняшника, за кермом якого знаходився раніше йому знайомий ОСОБА_6 , який повідомив, що в КАМАЗі з причепом близько 16,2 тони насіння соняшнику, тоді він запропонував ОСОБА_6 скинути у вазі на 200 кілограм (враховуючи засміченість), і ОСОБА_6 погодився. Вказане насіння він із ОСОБА_31 розвантажили, після чого, він поклав у кабіну КАМАЗа гроші в сумі 56 тисяч гривень за придбане насіння соняшника й ОСОБА_6 поїхав.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_32 , надав суду аналогічні свідку ОСОБА_14 показання.
Крім цього, вина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України, підтверджується письмовими доказами:
- протоколом огляду місця події від 02.10.2014 року з фото таблицею, яким є територія елеватора по вул. Слави, 37 с. Роздолля Компаніївського району Кіровоградської області (том. № 1 а.п. 14-17);
- протоколом огляду місця події з фото таблицею від 06.11.2014 року території колишнього маслозаводу в смт. Компаніївка вул.. Калініна, 3 (том. № 1 а.п. 20-23);
- протоколом огляду місця події від 06.11.2014 року автомобіля КАМАЗ (том. № 1 а.п. 24-25);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 06.11.2014 року з фото таблицею, де той послідовно, без тиску та без впливу інших осіб показав на місці події про обставини скоєння ним крадіжки насіння соняшнику 04.09.2014 року за участю обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на елеваторі в с. Роздолля, та про те, як розпорядились викраденим, продавши соняшник ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , попередньо розвантаживши його за участю ОСОБА_5 на складі колишнього молокозаводу в смт. Компаніївка, що відповідає обставинам обвинувачення ( том. № 1 а.п. 96-99);
- податковими накладними СФГ «Мороз С.В.» (том. 1 а.п. 111-117);
- письмовим висновком експерта з оцінки майна ПМП «Шар» від 08.10.2014 року, відповідно якого, один кілограм без сортового насіння соняшнику, вологістю 8% та з сорністю домішку 4,8% врожаю 2014 року становить 3,60 грн. (том. № 1 а.п. 130).
Також відеозаписом з камер зовнішнього спостереження розташованого на території Роздольського елеватора ТОВ «РОС АГРО» від 04.09.2014 року де зафіксовано подію викрадення насіння соняшнику із території елеватора с. Роздолля Компаніївського району автомобілем КАМАЗ з причепом під керуванням ОСОБА_6 (том. № 1 а.п. 107).
Суд, заслухавши сторону обвинувачення та захисту, дослідивши інші докази у їх сукупності приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і їх діяння слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_6 ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд розцінює як обраний ними спосіб захисту від обвинувачення та як спробу ухилитися від кримінальної відповідальності, оскільки їх показання про відсутність їх вини непричетність до скоєного злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України спростовано в судовому засіданні дослідженими судом у їх сукупності достатніми, належними та допустимими, логічними та узгодженими між собою вище переліченими доказами.
Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до змісту статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Як встановлено зі змісту письмового висновку експерта з оцінки майна ПМП «Шар» ОСОБА_37 від 08.10.2014 року, експерта повідомлено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України та про кримінальну відповідальність за ст.385 КК України (том. № 1 а.п. 130), отже доводи захисту не знайшли в цій частині свого підтвердження, тому суд їх відкидає.
Зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 06.11.2014 року (т.1 а.с 96-99) встановлено, що ОСОБА_6 роз`яснино начальником слідчого відділення Компаніївського РВ ОСОБА_38 про права підозрюваного та обвинуваченого, що передбачені ч.ч.3, 4, 5, 6, 7 ст.42 КПК України, в тому числі й право на першу вимогу мати захисника, тому також враховуючи, що на той час ОСОБА_6 не бажав мати захисника, участь якого у даному провадженні не є обов`язковою, тому доводи захисту в частині порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 не підтверджуються та спростовуються вище встановленим змістом зазначеного протоколу й суд їх відкидає.
Щодо недопустимості показань свідка ОСОБА_35 , то суд визнає цей доказ допустимим, та відкидає доводи сторони захисту щодо недопустимості вказаного доказу, так як вимоги ст.97 КПК України не можуть бути застосовані до показань свідка, щодо відомостей, які надані ним в судовому засіданні з дотриманням вимог КПК України, щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, та які мають значення для цього кримінального провадження.
Аналогічно суд відкидає доводи сторони захисту щодо неналежного та недопустимого доказу акту інвентаризації матеріальних цінностей ТОВ «Рос-Агро» по елеватору с. Роздолля від 05.09.2014 року, оскільки цей доказ прямо підтверджуює існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, він узгоджується із показаннями представника потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_26 , та ОСОБА_27 , які зазначили, що інвентаризація була проведена саме у складі №4, оскільки саме туди в день події завозилося насіння соняшнику, в тому числі туди мало би бути розвантажений соняшник від ФГ «Мороз С.В.» 04.09.2014р., а не в банку №3.
При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст.65 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який законом класифікується, як злочин середньої тяжкості.
Враховує також особу винного, який ніде не працює, за місцем проживання характеризується добре.
Обставини справи, які пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлені.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
На підставі викладеного, та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 , раніше не судимий, одружений та на утриманні має малолітню дитину, з урахуванням думки представника потерпілого з приводу призначення покарання, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобіганню скоєння ним нових злочинів необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, звільнивши його від покарання з іспитовим строком у відповідності до ст.75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням обмежень визначених ст.76 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує вимоги ст.65 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який законом класифікується, як злочин середньої тяжкості.
Враховує також особу винного, який не працює, на утриманні має малолітню дитину, за місцем проживання характеризується добре, стан його здоров`я.
Обставини справи, які пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
На підставі викладеного та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 , вважається особою не маючою судимостей, з урахуванням думки представника потерпілого з приводу призначення покарання, також суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого, який характеризується добре, перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню доньку, можливе без відбуття ним покарання, тому з метою запобігання скоєння ним нових злочинів необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, звільнивши його від покарання з іспитовим строком у відповідності до ст.75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням обмежень визначених ст.76 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд враховує вимоги ст.65 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який законом класифікується, як злочин середньої тяжкості.
Враховує також особу винного, який працює, за місцем проживання характеризується добре.
Обставини справи, які пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлені.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
На підставі викладеного, та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 , вважається особою немаючою судимостей, з урахуванням думки представника потерпілого з приводу призначення покарання, також суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого, який характеризується добре, працевлаштувався, одружений та має на утриманні має двох неповнолітніх дітей можливе без відбуття ним покарання, тому з метою запобігання скоєння ним нових злочинів необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, звільнивши його від покарання з іспитовим строком у відповідності до ст.75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням обмежень визначених ст.76 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд враховує вимоги ст.65 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який законом класифікується, як злочин середньої тяжкості.
Враховує також особу винного, який на утриманні має малолітнього сина, за місцем проживання характеризується добре, та стан його здоров`я.
Обставини справи, які пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлені.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
На підставі викладеного, та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 , раніше не судимий та з урахуванням думки представника потерпілого з приводу призначення покарання, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та запобіганню скоєння ним нових злочинів необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, звільнивши його від покарання з іспитовим строком у відповідності до ст.75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням обмежень визначених ст.76 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Розглядаючи позовні вимоги потерпілого, суд керується положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України, згідно якої якщо процесуальні відносини, які виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обовязок по доказуванню обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі, покладається на сторони, кожна з яких зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ч.1 ст.1190 цього Кодексу особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Суд не вбачає ризиків визначених ст.177 КПК України, та вважає доцільним з урахуванням вищевикладених обставин до набирання вироком законної сили не обирати обвинуваченим запобіжний захід.
Керуючись ст.ст. 370-371, 373-376 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76, КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитовим строком не вчинить нового злочину та буде з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої системи.
ОСОБА_6 визнати винним у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76, КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитовим строком не вчинить нового злочину та буде з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої системи.
ОСОБА_7 визнати винним у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76, КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитовим строком не вчинить нового злочину та буде з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої системи.
ОСОБА_8 визнати винним у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76, КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитовим строком не вчинить нового злочину та буде з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої системи.
Речові докази:
- автомобіль КАМАЗ д/н НОМЕР_2 та причеп до нього повернути ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через Бобринецький районний суд Кіровоградської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копії вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1