АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: №11-кп/790/2408/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Справа: №641/29/16-к
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК
УХВАЛА
Іменем України
27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року, у відповідності з яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2015 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
- засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2015 року та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що, 6 грудня 2015 року приблизно о 16.00 год., він, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, знаходячись у 2-му під`їзді буд. АДРЕСА_1 та проходячи сходами до низу, побачив на 4 поверсі відчинений тамбур квартири АДРЕСА_2 та шляхом вільного доступу проник всередину приміщення, звідки таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_9 велосипед марки «Едельвейс», чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 1934 грн.
В апеляційній скарзі з доповненням обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК України та призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією цієї статті, посилаючись на те, що тамбур під`їзду є громадським місцем, проникнення до житла він не вчиняв, потерпілий не має до нього жодних претензій, моральну та матеріальну шкоду йому відшкодовано, а також вказує на численні порушення під час досудового слідства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 також просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК України і призначити мінімальне покарання, визначене санкцією цієї статті, посилаючись на те, що двері у тамбур були відчинені, ОСОБА_7 не долав перешкоди для проникнення до тамбуру, а умисел на крадіжку у нього виник вже після того, як він зайшов до тамбуру.
Прокурор до початку розгляду кримінального провадження від апеляційної скарги відмовився.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Положення Постанови Пленуму Верховного суду України від 6.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Таким чином доводи ОСОБА_7 та його захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_7 ознак проникнення в інше приміщення є безпідставними, оскільки тамбур квартири має ознаки іншого приміщення, так як є спорудою призначеною для зберігання матеріальних цінностей. У зв`язку з чим дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.
Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, дане кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку, призначеного за попереднім вироком, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом полінаркоманія, синдром залежності, у лікаря психіатра на обліку не перебуває.
Обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_7 відсутні.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку призначивши ОСОБА_7 покарання в межах мінімуму санкції норми КК України, за якою він засуджений, а доводи апеляційної скарги про скасування вироку і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, правильності цього висновку не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: