УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/231/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2016 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 обрано у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, у період доби з 21 до 07 години за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 .
Покладено на ОСОБА_7 обов`язки: з`являтися за кожною вимогою до суду, не відлучатися за межі м. Житомира без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Житомирській області процесуальні витрати в сумі 245 грн. 52 коп.
Речові докази: платіжний термінал поповнення рахунків, переданий потерпілому ОСОБА_8 залишено останньому, як власнику. Металевий візок та гайковий ключ, що знаходяться в камері речових доказів Житомирського відділу поліції ухвалено знищити.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити. Звільнити його від відбування покарання. Посилається на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, оскільки воно за своїм розміром є занадто суворим. Судом при призначенні йому покарання не було враховано, що крадіжку він вчинив тому, що йому потрібні були кошти на лікування матері, яка після інсульту, що на даний момент мати знаходиться в лікарні після другого інсульту, що з грудня місяця він працює і всі гроші витрачаються на лікування матері, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, після вчинення злочину вину визнав відразу, щиро каявся, активно сприяв розкриттю злочину та повністю відшкодував завдану шкоду.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, про залишення вироку суду без зміни, перевіривши судове рішення відповідно до вимог ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах і ніким з учасників процесу не оспорюється.
Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах нижньої межі частини санкції статті, за якою він обвинувачується, з врахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
Як вбачається з матеріалів провадження судом при призначенні покарання враховано: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини та розкаяння у вчиненому, обставин, що обтяжує покарання не встановлено, особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, не працює, збитки потерпілому відшкодував, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, дає критичну оцінку своїм діям але через 8 місяців після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний тяжкий злочин. Враховуючи наведене, доводи ОСОБА_7 , що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, оскільки воно за своїм розміром є занадто суворим є безпідставними.
Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі.
Доводи ОСОБА_7 , що при призначенні йому покарання не було враховано, що крадіжку він вчинив тому, що йому потрібні були кошти на лікування матері, яка знаходиться на лікуванні після інсульту, що на даний час мати знаходиться в лікарні після другого інсульту, що з грудня місяця він працює і всі гроші витрачаються на лікування матері, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження. У підтвердження таких доводів ні ОСОБА_7 , ні стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів.
Безпідставними є доводи ОСОБА_7 , що він за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Відповідно до рапорту інспектора Житомирського ВП ГУ Національної поліції, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вчинення правопорушень, однак скарг на нього від сусідів не надходило. Після звільнення з місць позбавлення волі в короткий проміжок часу вчинив новий умисний злочин, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та небажання до нормальної адаптації в суспільстві.
Доводи ОСОБА_9 , що при призначенні йому покарання судом не було враховано, що після вчинення злочину він вину визнав, щиро каявся, активно сприяв розкриттю злочину та повністю відшкодував завдану шкоду є безпідставними. При призначенні ОСОБА_7 покарання, судом наведені обставини були враховані.
Підстав для зміни чи скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 29 березня 2016 року щодо нього без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: