Справа № 675/2060/15-к
Провадження № 1-в/675/23/2016
У Х В А Л А
"03" березня 2016 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Замкової виправної колонії № 58 клопотання засудженого ОСОБА_5 про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку в порядку ст. 5 Кримінального кодексу України ,
в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, в якому зазначив, що вироком судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 21.03.2002 року його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.. 185 ч. 1 КК України, 142 ч. 3 КК України (1960 р.), ст.. 93 п.п. а, г є КК України (1960 р.) і на підставі ст.. 42 КК України (1960 р.) остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, крім житла.
Засуджений вважає, що вирок в частині призначення покарання за ст.. 93 КК Українита в частині остаточного призначення покарання підлягає пом`якшенню, виходячи з наступного.
Покарання за ст. 93 КК України та остаточне покарання призначалося судом на підставі КК України 1960 року. 01 вересня 2001 року набрав чинності Кримінальний кодекс України, яким скасовано КК 1960 року.
У зв`язку з гуманізацією законодавства України про кримінальну відповідальність Законом України від 15.04.2008 року були внесені зміни до Кримінального кодексу України та ст. 5 викладена у новій редакції.
Посилаючись на ст. 65 КК України, засуджений зазначає, що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Згідно положень ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
ОСОБА_5 зазначає, що в мотивувальній частині вироку не викладено (не встановлено) мотивів і не наведено обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню відносно нього позбавлення волі на певний строк. При постановленні вироку помилково враховано як обтяжуючу обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, також суд не врахував позитивну характеристику, дану класним керівником, що істотно вплинуло на суворість застосування остаточного покарання. У мотивувальній частині вироку відсутні будь-які формулювання щодо обрання до нього покарання у виді довічного позбавлення волі. Виходячи із викладеного в частині призначення покарання за ст. 93 КК України (1960 р.) та остаточного покарання вирок має бути пом`якшений шляхом застосування до нього в цій частині покарання у виді позбавлення волі на певний строк, у відповідності до Кримінального кодексу України (2001 р.), бо цей Закон «іншим чином поліпшує» його становище, враховуючи встановлені у вироку значимі обставини та відсутність у вироку юридичних підстав для залишення для нього найсуворішого виду покарання.
На підставі викладеного засуджений просить: - прийняти ухвалу, якою визначити в резолютивній частині вироку апеляційного суду Хмельницької області від 21.03.2002 року по обвинуваченню щодо нього за ст.. 93 КК України (1960 р.) покарання у виді позбавлення волі на певний строк та призначити це покарання в остаточному визначенні покарання; - враховуючи відбуття покарання понад 14 років, при визначенні строку покарання обмежитися призначення вже відбутого покарання та з-під варти звільнити.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 , його захисник адвокат ОСОБА_4 подане клопотання підтримали.
Прокурор ОСОБА_3 вважає заявлене клопотання безпідставним. .
Заслухавши пояснення засудженого, адвоката ОСОБА_4 , представника установи виконання покарань, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2002 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України, за ч. 3 ст. 142 КК України 1969 р. на 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна, за п.п. «а», «г», «е» ст. 93 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі із конфіскацією належного йому майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 30 липня 2002 року даний вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
На думку суду, позиція засудженого ОСОБА_5 в тому, що із вступом в дію Кримінального кодексу України 2001 року, а також прийняттям Закону від 15.04.2008 року, яким ст. 5 Кримінального кодексу України викладена в новій редакції, пом`якшує його кримінальну відповідальність , є хибною.
Пом`якшення кримінальної діяльності має місце у випадках пом`якшення караності діяння та пом`якшення інших кримінально-правових наслідків вчинення злочину. У зв`язку із вступом в дію Кримінального кодексу України 2001 року та прийняття Закону від 15.04.2008 року, яким ст. 5 Кримінального кодексу України викладена в новій редакції, не була пом`якшена кримінальна відповідальність злочинних діянь ОСОБА_5 , кваліфікованих ст. п.п. «а», «г», «е» ст. 93 КК України 1960 року.
Місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, не наділений повноваженнями ревізувати вироки відносно , а як наслідок, змінювати та пом`якшувати призначене покарання.
За таких обставин, суд дійшов висновку про небгрунтованість скарги засудженого ОСОБА_5 та відмову в її задоволенні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5 КК України, 537, 539 КПК України, суд
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про пом`якшення призначеного покарання відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1