№ 5 5875 ск 16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 5 жовтня 2016 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього певні обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 13 997 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 гривень відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2016 року вирок місцевого суду залишено без змін.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 2 травня 2015 року, приблизно о 4 год., знаходячись в приміщенні кафе «Ковчег», яке розташоване за адресою вул. Шевченка, 6, що у смт. Солоне Дніпропетровської області, умисно наніс потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Прокурор посилається на ту обставину, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 у порядку ст. 349 КПК України, не досліджуючи докази на підтвердження розміру завданої потерпілому моральної шкоди, та ряду інших обставин які підлягають доказуванню, на власний розсуд зменшив суму відшкодування моральної шкоди. В свою чергу, апеляційний суд, переглядаючи вказаний вирок місцевого суду, не перевірив повно, всебічно та об`єктивно доводи апеляційної скарги прокурора, обмежився формальною відпискою в частині обґрунтованості висновків суду першої інстанції, та не виправив допущені порушення, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненому злочині, за обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, є правильним, та у скарзі не оспорюються.
Засуджений у судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі та не оспорював обставин вчинення злочину, а тому суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювались, та кримінальне провадження було розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Дії засудженого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковано судом правильно.
Оскільки, у судовому засіданні засуджений частково визнав позовні вимоги, в частині заподіяння моральної шкоди, за таких обставин суд дійшов вірного висновку про необхідність дослідження доказів на підтвердження цивільного позову.
Так, частково задовольняючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив з понесених потерпілим моральних страждань, що викликані тривалим розладом здоров`я, та стягнуто з засудженого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В задоволенні іншої частини позову потерпілому ОСОБА_5 відмовлено, виходячи із засад розумності, справедливості та рівню заподіяної йому шкоди. Таке рішення суду ґрунтується на вимогах закону.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок, вирішив питання щодо пред`явленого цивільного позову відповідно до вимог кримінально-процесуального закону. В частині відшкодування матеріальної шкоди задовольнив вимоги в повному обсязі, щодо вимог морального характеру, в цій частині позов задоволено частково.

На думку колегії суддів, цивільний позов по справі вирішено правильно, а тому підстав для скасування або зміни постановлених судових рішень у цій частині не вбачається.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, а саме з узагальнених доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 в повній мірі дотримався вимог ст. 419 КПК України, належним чином проаналізував усі доводи апеляційної скарги на кожний із доводів, що у ній містяться, дав вичерпну відповідь і обґрунтовано залишив подану апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3