Справа № 373/2679/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/368/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 31.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
31 березня 2016 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченої: ОСОБА_7 ,
та її захисника адвоката: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Переяслав Хмельницького Київської області, українку, громадянку України, працюючу робітником по догляду за тваринами в ТОВ ДОЗ СТ «Славутич», зареєстровану по АДРЕСА_1 , проживаючу по АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Вироком вирішена доля речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Як зазначено у вироку, 17 липня 2015 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_7 , прийшовши з роботи до місця свого проживання по АДРЕСА_2 , зустріла свого сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у неї впродовж останніх років склалися неприязні відносини. Між ними виникла сварка з приводу перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, в ході якої ОСОБА_10 почав ображати ОСОБА_7 нецензурними словами. Після закінчення сварки ОСОБА_10 пішов спати, а ОСОБА_7 пішла на кухню готувати їжу.
Близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_7 на велосипеді поїхала до місця своєї реєстрації по АДРЕСА_1 , де займалася по господарству.
Близько 22 год. 00 хв. обвинувачена ОСОБА_7 повернулася до місця свого проживання, де у неї знову виник словесний конфлікт із сином. Під час конфлікту вона зайшла до кухні разом із ОСОБА_10 . Останній продовжував чіплятися до неї, на що вона взяла в праву руку кухонний ніж з дерев`яною ручкою та лезом, довжиною близько 14,5 см, який лежав на буфеті, та погрожувала ним ОСОБА_10 , щоб налякати його.
ОСОБА_10 почав виходити з приміщення кухні, при цьому ОСОБА_7 виштовхувала його у спину до кімнати, підколюючи його лезом ножа у спину, заподіявши йому на спині праворуч по лопатковій лінії у середній третині рану лінійної форми, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_10 залишився у кімнаті, а ОСОБА_7 повернулася до кухні.
Через деякий час ОСОБА_7 , перебуваючи на кухні та почувши, що її син ОСОБА_10 йде до неї, взяла вищезазначений ніж та вийшла до коридору назустріч йому. Зустрівшись із ним у коридорі, сказала йому, щоб він йшов відпочивати або на вулицю, на що останній не погодився та продовжував ображати та погрожувати їй в словесній формі.
В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження з мотивів помсти за образи нецензурними словами, нешанобливе ставлення до матері та припинення образ від сина.
Реалізуючи свій злочинний умисел, маючи реальну можливість припинити сварку та покинути приміщення квартири, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій щодо нанесення тілесного ушкодження у вигляді ножового поранення, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, однак не бажаючи настання смерті ОСОБА_10 , при цьому свідомо припускаючи їх настання, тримаючи кухонний ніж, загальною довжиною 27 см, з лезом близько 14,5 см шириною 2,7 см, у правій руці, нанесла ОСОБА_10 один удар вістрям ножа в область грудної клітки ліворуч по середньо-ключичній лінії, заподіявши йому проникаюче колото-різане поранення грудної клітини. Після цього ОСОБА_7 дістала ніж з тіла ОСОБА_10 . Останній побіг до кімнати, де сів на підлогу біля дивану.
Усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, з метою їх відвернення, обвинувачена ОСОБА_7 о 23 год. 57 хв., викликала службу екстреної медичної допомоги та самостійно намагалася надати медичну допомогу своєму сину шляхом зупинення крововтрати та приведення його до свідомості, однак останній помер приблизно у період часу з 23 год. 50 хв. 17 липня 2015 року по 00 год. 05 хв. 18 липня 2015 року на місці вчинення злочину.
Згідно висновку експерта № 176 від 21 вересня 2015 року смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого колюче-ріжучого поранення грудної клітини з пошкодженням магістральних судин та серця та розвитком малокрів`я.
Виявлене при судово-медичній експертизі трупа проникаюче колото-різане поранення грудної клітини прижиттєве, виникло за деякий час до настання смерті від однократної дії плоского предмету, який володіє колюче ріжучими властивостями, яким може бути лезо ножа і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, яке в даному випадку призвело до настання смерті.
Виявлена рана на спині прижиттєва, виникла за деякий час до настання смерті від дії плоского предмету, який володіє колюче ріжучими властивостями.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить повторно дослідити висновок експерта від 22.07.2015 року № 336, визнати його недопустимим та призначити додаткову судово- психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам КЗ КОР «ОПНМО». Змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 116 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті. Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу обвинувачена вказує, що висновок № 336 від 22.07.2016 року, в порушення вимог ч. 5 ст. 101 КПК, ґрунтується на доказах, які визнані судом недопустимими, а саме на підставі протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 18.07.2015 року, що не свідчить про законність ухваленого рішення судом першої інстанції. Крім того, ОСОБА_7 вважає, що фізичне та моральне знущання над нею з боку сина, яке тривало протягом останніх років, викликало у неї інтенсивну емоцію, якою вона в момент вчинення вбивства свого сина не могла керуватися, тобто на думку обвинуваченої вона перебувала в стані афекту, що свідчить про наявність в її діях складу злочину, передбачено ст. 116 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченою і застосувати до неї ст. 118 КК України, призначивши їй покарання в межах санкції цієї статті. В обґрунтування своєї апеляційної скарги адвокат вказує, що суд в порушення п.2 ч. 1 ст. 413 КПК України застосував закон, який не підлягає до застосуванню. Визнаючи ОСОБА_7 винною, суд кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 121 КК України, але на думку сторони захисту, мав кваліфікувати її дії за ст. 118 КК України. Оскільки ОСОБА_7 в своїх показах, які давала під час судового слідства, показала, що в час коли вона знаходилася в кухонній кімнаті, до неї прийшов ОСОБА_10 , при цьому погрожуючи фізичною розправою, замахнувся на неї правою рукою, в якій тримав викрутку. ОСОБА_7 побачивши це, реально усвідомлюючи небезпеку для свого життя та здоров`я з боку ОСОБА_11 , захищаючись, завдала йому один удар кухонним ножем в грудну клітку. Аналогічні покази обвинувачена дала і під час досудового слідства, які були перевірені в ході слідчого експерименту 26.09.2015 року, з метою уточнення обстановки і обставин подій. Протокол слідчого експерименту судом було визнано належним, допустимим та достовірним доказом.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити, застосувавши до неї вимоги ст. 75 КК України та звільнити її від відбування покарання з випробуванням. Оскільки судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що ОСОБА_7 раніше не судима, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працює, щиро розкаялася у вчиненні злочину та активно сприяла його розкриттю, відразу після вчинення злочину надала допомогу потерпілому (викликала швидку). Також потерпілий вказує, що син ОСОБА_11 безпідставно ображав та бив ОСОБА_7 . Тому, на його думку, судом допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, через незастосування ним закону, який підлягає застосуванню, а саме вимог ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити свій вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що призначене покарання ОСОБА_7 за своїм розміром є явно несправедливе через м`якість. Крім того, суд призначаючи покарання ОСОБА_7 не повною мірою врахував ті обставини, що діями обвинуваченої завдано найбільш можливу фізичну шкоду смерть потерпілого ОСОБА_10 , обвинувачена ОСОБА_7 вину у інкримінованому злочині повністю не визнала. Злочин вона вчинила у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується: протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 18.07.2015 щодо ОСОБА_7 , згідно якого перебувала у стані сп`яніння 2,2 % об 01 год 55 хв.; висновком судово психіатричного експерта № 336 від 22.07.2015, згідно якого ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих їй дій перебувала в стані простого алкогольного сп`яніння та показами самої обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона 17.07.2015 близько 18 год. пила пива. Однак вказане вище судом визнане недопустимим та неналежними доказами в частині встановлення перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння. Тому на думку сторони обвинувачення, обтяжуючою обставиною покарання ОСОБА_7 слід рахувати вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того прокурором подано заперечення на апеляційну скаргу потерпілого, в якій він просить залишити її без задоволення, оскільки вказані потерпілим ОСОБА_9 в апеляційній скарзі твердження не відповідають фактичним обставинам справи, дослідженим доказам, процесуальним документам та показам свідків.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинувачену та її захисника, кожний із яких підтримав свої апеляційні вимоги, повторно дослідивши за клопотанням сторін в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 404 КПК України, висновок судово-психіатричної експертизи № 336 (т. 1, а.п. 146-148), протокол проведення слідчого експерименту від 26.09.2015р. (т. 1, а.п. 154-160) та протокол проведення слідчого експерименту з відеозаписом від 21 липня 2015р. (т. 1, а.п. 131-135), перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг з запереченнями прокурора на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, потерпілого, обвинуваченої та її захисника не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченої у зазначеному у вироку злочині підтверджуються всією сукупністю досліджених судом доказів, які належним чином наведені у вироку, не викликають сумнівів у своїй достовірності, а скоєне ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України правильно кваліфіковано.

Твердження в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 на ст. 118 КК України, суперечить даним судового засідання.

Так судом першої інстанції була допитана обвинувачена ОСОБА_7 , яка показала, що із сином сварилися майже щодня; перший раз вона взяла ножа, щоб налякати його і штурхнула у спину, коли він вже виходив із кухні. Сварка продовжувалася близько двох годин і ОСОБА_7 , щоб припинити сварку, маючи реальну можливість для цього, не покинула квартиру. Вдруге взяла ніж, ще не бачивши свого сина, і вийшла йому на зустріч; усвідомлювала, що нанесення удару ножем може бути небезпечним. Тому судом першої інстанції проаналізовані з достатньою повнотою обстановка та умови, за яких було вчинено кримінальне правопорушення (злочин), що виключає кваліфікацію цих дій як умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оброни, тому апеляційні вимоги захисника щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 118 КК України є безпідставними та необґрунтованими.

Як не знаходить підлягаючими до задоволення апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо перекваліфікації кримінального правопорушення на ст. 116 КК України, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 336 ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих їй дій на будь-яке психічне захворювання не страждала, в тому числі не перебувала в стані тимчасового розладу психічної діяльності. ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих їй дій могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, також не перебувала в стані психологічного афекту. Дійсно, ситуація яка передувала скоєному ОСОБА_7 , була психотравмуючою з точки зору неправильної образливої поведінки потерпілого, тобто її сина. Проте під час події у неї були відсутні ознаки звуженої свідомості, які б могли суттєво вплинути на її свідомість та діяльність. І хоча суд першої інстанції вживання пива обвинуваченою не визнав обтяжуючою покарання обставиною, проте, на думку колегії суддів, обґрунтовано поклав в основу вироку висновок зазначеної експертизи про те,що ОСОБА_7 не перебувала в стані психологічного афекту, належним чином мотивувавши це у вироку, оскільки вона сама з ножем вийшла із кухні в коридор, де і нанесла удар потерпілому. За таких даних колегія суддів залишає без задоволення апеляційні вимоги обвинуваченої та її захисника про перекваліфікацію скоєного з ч. 2 ст. 121 КК України відповідно на ст. ст. 116 та 118 названого Кодексу.

Що стосується доводів захисника та обвинуваченої про нанесення удару ножем у відповідь на погрозу потерпілого викруткою, то колегія суддів, повторно дослідивши протоколи слідчих експериментів, погоджується з висновком суду першої інстанції та його мотивацією, що така позиція ОСОБА_7 є її правом на захист і суперечить фактичним обставинам.

У відповідності до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, суд призначає покарання з урахуванням тяжкості злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, таким чином, щоб призначене покарання було необхідним та достатнім для виправлення такої особи та попередження скоєння нових злочинів.

Як вбачається із вироку, призначаючи вид і міру покарання, суд виконав зазначені вище вимоги ст. 65 КК України, врахувавши, що ОСОБА_7 раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, умови її життя, застосувавши ст. 69 КК України. Тобто судом першої інстанції враховані всі ті обставини на які послався потерпілий в своїй апеляційній скарзі, в тому числі і неправильна поведінка потерпілого сина ОСОБА_7 стала підставою для обрання обвинуваченій покарання, нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, тому апеляційні вимоги щодо пом`якшення призначеного покарання, також зі сторони потерпілого, колегія суддів залишає без задоволення.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів залишає без задоволення апеляційну скаргу прокурора, оскільки не вважає призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через м`якість в контексті ст. 414 КПК України

Порушень норм кримінального процесуального законодавства при розгляді провадження, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок суду є законним.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченої, її захисника, потерпілого та прокурора залишити без задоволення, а вирок Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженою в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді: