Справа № 127/1552/15-к
Провадження №11-кп/772/507/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2016 року м. Вінниця

Апеляційній суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянув «13» квітня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0006551внесене до ЄРДР 10.09.2014 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1
уродженця м. Хмельницький
українця, громадянина України
раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_8
за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року, -
В с т а н о в и в :
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання у виді 2 х років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до п.п. 2.3,4 ч.1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено ряд обов`язків:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
- періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2234 грн. 95 коп. - матеріальної шкоди, 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди
Як встановлено судом, 10.09.2014 року близько 12:00 год. ОСОБА_6 перебуваючи на перехресті вул. Першотравнева - Козицького, неподалік буд. №4 у м. Вінниці, де в ході конфлікту, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 наніс декілька ударів по обличчю ОСОБА_8 , від чого останній впав. Після того як ОСОБА_8 підвівся, ОСОБА_6 схопив його за шию та почав душити та наніс декілька ударів ліктем по лівому вусі та шиї ОСОБА_8 .
В результаті вищевказаних дій ОСОБА_6 . ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, у вигляді травми голови та шийного відділу хребта: закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку; ротаційного підвивиху 1-го шийного хребця (без порушення функцій спинного мозку), забоїв (синців, саден) мяких тканин - волосяної частини голови, обличчя, передньої поверхні шиї.
Згідно висновку експерта №170/1919 від 27.11.2014 року, вказані ушкодження у ОСОБА_8 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення відповідають строку - 10.09.2014 р., за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що не являлися небезпечними в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за своїм характером спричинили тривалий (більше 21 доби) розлад здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого , ставить питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ухвалити новий вирок, та призначити покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Вимоги мотивовані тим, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не виконав вимоги законодавства та не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особі обвинуваченого, а саме що останній частково визнав свою вину, не попросив пробачення, вказує на те, що він переніс фізичні та моральні страждання в зв`язку нанесення йому тілесних ушкоджень, на даний час продовжує лікування, обвинувачений суспільно корисною працею не займається, крім того в суді першої інстанції він наполягав на суворій мірі покарання.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги потерпілого та вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі в повному обсязі, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого частково, а саме в частині реального призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості в умисному середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя в момент заподіяння - є обґрунтованими.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України є правильною та в апеляційній скарзі потерпілого не оспорюється.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що органами досудового слідства і судом по даній справі дотримано вимог кримінально процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в ході судового засідання добровільно, без примусу та тиску частково визнав вину, та показав, що він 10.09.2014 року їхав на автомобілі по вулиці Першотравневій в м. Вінниці. На перехресті вулиць Першотравнева - Козицького він проїхав на червоний сигнал світлофора та створив аварійну ситуацію, але ДТП не сталося. Після цього ОСОБА_8 вийшовши з свого автомобіля, направився до нього та почав кричати, висловлюючись нецензурною лайкою. Він вийшов зі свого автомобіля, а ОСОБА_8 схопив його за сорочку та порвав її. Після цього він штовхнув ОСОБА_8 та наносив йому удари. При цьому зазначив, що умислу на заподіяння тілесних ушкоджень у нього не було, однак удари він наносив умисно, у відповідь на образи.
Як вбачається з показань потерпілого, даними ним в судовому засіданні першої інстанції, то приблизно о 12 годині 10.09.2014 року, він їхав на автомобілі від свого помешкання по вул. Козицького. На перехресті вулиць Козицького-Першотравнева для нього ввімкнувся зелений сигнал світлофора, і він розпочав рух прямо. Однак справа від нього по вул. Першотравневій на великій швидкості на червоний сигнал світлофора рухався автомобіль, який створив для нього аварійну ситуацію. Він вчасно загальмував та ДТП не відбулося. Після цього він вийшов з свого автомобіля, підійшов до ОСОБА_6 та між ними виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_6 наніс йому удар кулаком по голові, а коли притис його до автомобіля, то наніс йому ще кілька ударів ліктем по голові, кинув його на автомобіль, внаслідок чого пошкодив його.
Відповідно до висновок експерта №1701/1919, згідно якого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, у вигляді травми голови та шийного відділу хребта: закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку; ротаційного підвивиху 1-го шийного хребця (без порушення функцій спинного мозку), забоїв (синців, саден) мяких тканин - волосяної частини голови, обличчя, передньої поверхні шиї. Вказані ушкодження у ОСОБА_8 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення відповідають строку - 10.09.2014 р., за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що не являлися небезпечними в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за своїм характером спричинили тривалий (більше 21 доби) розлад здоров`я.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122К України.
Відповідно до вимог ст. ст. 66, 67 КПК України та роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті. які не зазначено в обвинувальному акті.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який частково зізнався у скоєному злочині, раніше не судимий позитивно характеризується за місцем проживання, крім того, апеляційний суд бере до уваги те, що злочин обвинуваченим був скоєний з образ потерпілого, крім того його молодий вік та те, що він вперше скоїв злочин, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов судом першої інстанції задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого відповідно до вимог чинного законодавства та при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд першої інстанції вірно врахував положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р., зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. А також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, при цьому враховано те, що потерпілим крім доказів перебування його на лікуванні , не надано жодного підтверджуючого документа.
За таких обставин ухвалений судом першої інстанції щодо ОСОБА_6 вирок є законним і обгрунтованим, а тому зміні чи скасуванню за поданою апеляційною скаргою потерпілого, не підлягає
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційу скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: