АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурор ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 06.10.2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008749 від 29.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є ОСОБА_7 , заборонивши його відчуження та розпорядження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 06.10.2016 року.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що він у законний спосіб придбав арештоване майно на підставі договорів купівлі-продажу, під час укладення яких нотаріус, що посвідчував правочин, перевірив наявність інших власників та обтяжень на нерухоме майно й не виявив будь-яких обмежень. Він є єдиним власником котеджу, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, щодо вказаного котеджу існує цивільно-правовий спір, арешт на будинок накладено ще 28.09.2016 року в межах цивільної справи. Критеріям ст. 98 КПК України, як про це зазначено в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді, зазначене майно, на думку апелянта, не відповідає.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та матеріалів клопотання слідчого, в провадженні СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0008749 від 29.08.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
05.10.2016 року слідчий СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є ОСОБА_7 , посилаючись на те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

06.10.2016 року ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на зазначене в клопотанні майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності на вказане майно завданням кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків слідчого судді, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008749 від 29.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є ОСОБА_7 , заборонивши його відчуження та розпорядження залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3650/2016 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1