Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженогоОСОБА_5 ,
його захисникаОСОБА_6 ,
представника потерпілихОСОБА_7 ,
прокурораОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000508 за касаційними скаргами прокурора та представника потерпілих ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Слобідки-Смотрицької Чемеровецького району Хмельницької області, зареєстрованого там же по АДРЕСА_1 , який тимчасово мешкає на АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості й правильності кваліфікації дій засудженого, просить скасувати вирок та ухвалу і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції у зв`язку з м`якістю призначеного засудженому покарання, про що наводить відповідні доводи.

У касаційній скарзі представник потерпілих заявляє аналогічну вимогу, яку обґрунтовує тим, що судом при призначенні покарання не було враховано, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, намагався уникнути відповідальності, перекладаючи свою провину на потерпілу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, ніде не працював, й безпідставно не врахував обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину з особливою жорстокістю. Крім того, вважає необґрунтованим висновок апеляційного суду про визнання засудженим своєї винуватості.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2015 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 115 КК України на строк 14 років; за ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України на строк 10 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Апеляційний суд Хмельницької області ухвалою від 03 червня 2015 року вирок місцевого суду залишив без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 без задоволення. В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України виключив із мотивувальної частини вироку посилання при призначенні покарання за ч. 2 ст. 115, пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України на п. 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 8 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 07 вересня 2014 року приблизно о 23.00 год. у приміщенні літньої кухні на АДРЕСА_2 під час розмови з ОСОБА_12 на ґрунті неприязних відносин узяв зі столу в праву руку господарський ніж розміром 305 мм та, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті останньому, завдав йому не менше 18 ударів в область голови, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Дунаєвецькій центральній районній лікарні.
У цей час ОСОБА_10 донька ОСОБА_12 , почувши крик батька, вийшла з будинку і направилася до приміщення літньої кухні, де побачила ОСОБА_5 з ножем у руках і стала від нього тікати. Наздогнавши ОСОБА_10 біля будинку, ОСОБА_5 з метою приховання щойно вчиненого вбивства ОСОБА_12 вдарив останню ножем у ліву частину спини, від чого вона впала на землю.
Потім ОСОБА_5 помітив біля входу до будинку матір ОСОБА_10 ОСОБА_9 та, підбігши до неї, з розмаху наніс один удар ногою в груди. Після цього ОСОБА_5 з метою вбивства ОСОБА_9 умисно заподіяв їй один удар ножем в область лівої щоки, від якого вона втратила рівновагу та відійшла у веранду будинку.
Намагаючись захистити матір і припинити протиправні дії ОСОБА_5 , ОСОБА_10 підбігла до нього спереду й обхопила обома руками за тулуб. Проте ОСОБА_5 , маючи на меті вбити ОСОБА_10 , заподіяв їй згаданим ножем ще два удари в область тулуба і, взявши її за одяг, кинув на землю.
Після цього ОСОБА_5 , знаходячись перед вхідними дверима будинку та продовжуючи свої злочинні дії на вбивство ОСОБА_9 , умисно заподіяв їй цим же ножем по одному удару в область тім`яної частини голови, лівого стегна, правого плеча, лівої руки, лівого плеча, зігнувши клинок ножа.
Однак ОСОБА_5 свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з метою приховання вбивства ОСОБА_12 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 , активно обороняючись, вибила ніж із рук ОСОБА_5 , який після цього зачепився та впав на спину у викопану під фундамент канаву перед входом у будинок. Потім потерпіла ОСОБА_9 почала голосно кричати і ОСОБА_5 , злякавшись, втік із місця події.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу прокурора та вважала, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам закону, проти касаційної скарги представника потерпілих заперечила й вважала, що підстав для скасування судових рішень щодо засудженого із наведених у скаргах підстав немає, пояснення представника потерпілих на підтримання касаційних вимог сторони обвинувачення й необхідності скасування судових рішень через м`якість призначеного засудженому покарання, думку засудженого та його захисника, котрі вважали, що судові рішення підлягають скасуванню і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, однак не з підстав, заявлених у скаргах, а через неправильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_5 у їх учиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України відповідно до вимог ст. 433 КПК України колегією суддів не перевірялись, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині не оскаржувалися.

Відповідно до ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд дотримався вимог ст. 65 КК України і навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Із матеріалів провадження вбачається, що при вирішенні питання про призначення засудженому покарання судом урахованого ступінь тяжкості вчинених злочинів, відношення засудженого до вчинених злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу винного.

Так суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочинів, особу винного (в силу ст. 89 КК України судимостей немає, позитивно характеризується за місцем останнього проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, згідно висновку акта судово-психіатричної експертизи від 29 жовтня 2014 року № 563 виявляє легку розумову відсталість, легку форму недоумства, яка не позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними), стан здоров`я, обумовлений наявністю психічних вад, визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання, а обставин, які його обтяжують не встановлено.

Із урахуванням цих обставин суд дійшов правильного висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі та призначив винному покарання в межах санкцій частин статей, за які його засуджено. Покарання за сукупністю злочинів призначено відповідно до вимог ст. 70 КК України.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за доводами, викладеними в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілих щодо м`якості призначеного покарання та неврахування місцевим судом усіх обставин, які мають значення для визначення покарання, аналогічними доводам у касаційних скарга, ретельно перевірив їх, дав їм належну оцінку, вказав мотиви, з яких виходив, й ухвалив рішення, яке не суперечить вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, не встановлено.

Переконливих аргументів, які би свідчили про неправильне застосування кримінального закону та призначення ОСОБА_5 явно несправедливого покарання внаслідок м`якості, у касаційних скаргах не наведено.

З огляду на викладене колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційних скарг прокурора та представника потерпілих і скасування вироку та ухвали щодо ОСОБА_5 .

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та представника потерпілих ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3