АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1946/16-к Номер провадження 11-кп/786/629/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 3 червня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Котельва Полтавської області, громадянину України, з середньою освітою, одруженому, судимому,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 1 липня 2008 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_7 поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки має лише шість заохочень та 28 стягнень, характеризується нестабільною поведінкою, неорганізований, недбало ставиться до майна установи та предметів, якими користується у побуті.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати рішення суду та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення. При цьому зазначає, що розкаявся у вчиненому злочині, зарекомендував себе з позитивної сторони, працює, має заохочення, а стягнення погашені. Крім того просить врахувати, що перебуває у шлюбі, утримує неповнолітню дитину і має постійне місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про законність судового рішення та відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, який безпосередньо дослідив та оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 1 липня 2008 року, з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 16 червня 2009 року, визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.115 КК України на 11 років позбавлення волі та відбуває покарання з 22 лютого 2008 року.

За період перебування в слідчому ізоляторі засуджений характеризувався незадовільно, двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності.

З 20 листопада 2008 року ОСОБА_7 відбуває покарання у виправній колонії. За цей час має лише 6 заохочень, останнє з яких застосоване ще рік тому. Водночас, на засудженого накладено 28 стягнень, в тому числі два стягнення у виді 10 та 8 діб ДІЗО, які до цього часу не погашені, після останнього заохочення.

Крім того, засуджений хоча і залучався до праці, проте працював не постійно та несумлінно відносився до своїх обов`язків і потребує постійного контролю зі сторони адміністрації, що підтверджується характеристикою, затвердженою начальником виправної колонії 1 квітня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 дійсно бере участь у програмі «Правова освіта» та отримав спеціальність токаря в Полтавському навчальному центрі (№64), але не завжди робить правильні висновки, за результатами оцінки ступеню виправлення отримав оцінку «не стає на шлях виправлення».

Наведені обставини свідчать про нестабільність поведінки ОСОБА_7 та недоведеність того, що він довів своє виправлення.
Не спростовує таких висновків і наявність у засудженого батьків та укладення ним шлюбу під час відбування покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання є обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 3 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_4