Справа № 359/2061/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/511/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 04.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
«04» травня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

заявника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2016 року стосовно ОСОБА_11 , якою клопотання заявника задоволено, вказівку Заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, ОСОБА_12 № 34-2761 від 29.02.2016р. Начальнику Бориспільської виправної колонії № 119 про усунення та недопущення в подальшому зазначених вимог КПК України, скасування постанови від 27.01.2016р. та про вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ДСР ОСОБА_13 скасовано,
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з ухвалою, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2011р. ОСОБА_14 визнаний винним в скоєнні злочинів, передбачених п.7 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, 70 КК України з призначенням покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року вищевказаний вирок Дніпровського райсуду та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2012 року змінено: перекваліфіковано дії ОСОБА_14 з п.7 ч. 2 ст. 115 КК України на 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 (в редакції 2001 року), ч. 2 ст. 121 (в редакції 2001 року) КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 296 КК України - у виді обмеження волі на строк 4 роки, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від призначеного за цим законом покарання звільнено за закінченням строку давності; за ч. 1 ст. 122 КК України ( в редакції 2001 року ) - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 121 КК України ( в редакції 2001 року) - у виді позбавлення волі на строк 10 років. Вважати його засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Відповідно до вказаних рішень ОСОБА_14 відбував покарання у Бориспільській виправній колонії № 119 Управління Державної пенітенціарної служби України в Київській області (далі - БВК).

Починаючи з серпня 2015р. по грудень 2015р. включно засуджений виконував роботи по виготовленню дерев`яних кухонних дошок в майстерні по виготовленню дерев`яних кухонних дошок, що знаходилась в приміщенні адміністративної будівлі гаражу установи.

Постановою начальника БВК від 27.01.2016р. на підставі заяви замовника робіт ОСОБА_15 від 12.01.2016р., про заохочення всіх робітників, які виконували вищевказані роботи у зв`язку з якісним виконанням договірних зобов`язань та рапортів: начальника дільниці-свідка ОСОБА_16 /, начальника дільниці соціальної реабілітації, першого заступника начальника БВК та помічника начальника установи БВК, де встановлено даний факт, засуджений отримав заохочення у вигляді подяки за сумлінне виконання розпоряджень адміністрації установи, дотримання встановлених правил поведінки, поліпшення своєю роботою якісного та кількісного показника виконуваної роботи, бережне ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки за підсумками 4 кварталу 2015р.

Вказівкою заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області від 29.02.2016р. зобов`язано начальника БВК скасувати дану постанову, як видану з порушенням законодавства та притягнути винних осіб до дисциплінарної відповідальності з підстав відсутності об`єктивних даних, які б відображали вказану поведінку засудженого та його ставлення до праці, приймаючи до уваги нетривалий період, який складає квартал, і за який неможливо врахувати всі дані щодо засудженого, а також з підстав незаконності заохочення засудженого за ті дії, які і так входять до кола обов`язків засудженого.

Скасовуючи вказівку, суд 1-ї інстанції вказав, що ним встановлено факт сумлінної поведінки та ставлення до праці засудженого ОСОБА_14 за підсумками IV кварталу 2015 р.? за що останній правомірно був заохочений правами начальника установи.

Не погоджуючись з даною ухвалою, прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи; постановити нову ухвалу, відповідно до якої відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_14 про скасування вказівки. Апелянт вказує, що постанова про заохочення засудженого ОСОБА_14 за сумлінну поведінку та ставлення до праці протягом 4 кварталу 2015 року, яка винесена не у зв`язку із встановленням таких фактів безпосередньо адміністрацією установи, що слідує із показів представника адміністрації установи ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_16 , а яка ґрунтується на відомостях, відображених у листі ОСОБА_15 , до яких слід ставитись критично, не може вважатись такою, що винесена на основі об`єктивної оцінки поведінки засуджених, їхнього ставлення до праці, тобто є такою, що суперечить вимогам ст. 131 КВК України. На думку апелянта, зберігання майна установи, як підстава для заохочення засудженого ОСОБА_14 , є обов`язком засудженого, за невиконання якого наступає передбачена законом відповідальність. Апелянт вказує на правомірність вказівки та необґрунтованість клопотання засудженого, а рішення про скасування вказівки помилковим, що не відповідає фактичним обставинам справи.

В запереченнях захисник ОСОБА_17 просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, заявника ОСОБА_14 та його захисникa, які вважали ухвалу законною та обґрунтованою та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд, обговоривши доводи скарги, та вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 118 КВК України, засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність, і вже в цій частині скарга прокурора є такою, що суперечить вимогам діючого законодавства України, оскільки праця право засудженого, а не обов`язок, як вказано прокурором.
З серпня по грудень 2015 року засуджений ОСОБА_14 виконував роботипо виготовленню дерев`яних кухонних дошок в майстерні по виготовленню дерев`яних кухонних дошок, що знаходилась в приміщенні адміністративної будівлі установи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 130 та ч. 1 ст. 131 КВК України за сумлінну поведінку і ставлення до праці, навчання, активну участь у роботі самодіяльних організацій до засуджених можуть застосовуватися заходи заохочення, в тому числі у виді подяки, застосування яких, має на меті здійснення виховного впливу як на тих осіб, до яких ці заходи застосовуються на основі об`єктивної оцінки поведінки засуджених, їхнього ставлення до праці і навчання, так і на інших засуджених.
Постановою начальника БВК від 27.01.2016р. на підставі заяви замовника робіт ОСОБА_15 від 12.01.2016р. про заохочення всіх робітників, які виконували вищевказані роботи у зв`язку з якісним виконанням договірних зобов`язань та рапортів начальника дільниці ОСОБА_16 , начальника дільниці соціальної реабілітації, першого заступника начальника БВК та помічника начальника установи БВК, де встановлено даний факт, засуджений отримав заохочення у вигляді подяки за сумлінне виконання розпоряджень адміністрації установи, дотримання встановлених правил поведінки, поліпшення своєю роботою якісного та кількісного показника виконуваної роботи, бережне ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки за підсумками 4 кварталу 2015р.

З аналізу чинного законодавства, під сумлінним ставленням до праці розуміється те, що засуджений працевлаштований робітником на певній дільниці, цеху колонії, самостійно, без додаткової мотивації виходить на роботу, виконує визначену норму виробітку, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки тощо.

На думку колегії суддів, саме представники адміністрації виправної колонії є тими особами, що мають можливість безпосередньо отримувати інформацію та надавати об`єктивну оцінку поведінці засуджених, оцінювати їх ставлення до праці під час відбування ними покарання, на підставі чого обґрунтовано застосовувати заходи заохочення, для чого вони мають відповідні повноваження.

Доводи апелянта не вказують на відсутність підстав для заохочення засудженого, а до вказівки прокурора та до апеляційної скарги не додано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що заохочення ОСОБА_14 було оголошено незаконно та безпідставно.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2016 року стосовно ОСОБА_11 , якою клопотання заявника задоволено, вказівку Заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, ОСОБА_12 № 34-2761 від 29.02.2016р. Начальнику Бориспільської виправної колонії № 119 про усунення та недопущення в подальшому зазначених вимог КПК України, скасування постанови від 27.01.2016р. та про вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ДСР ОСОБА_13 скасовано без зміни.

Головуючий:

Судді: