УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
В ході досудового розслідування встановлено, що голова та члени правління наглядової ради ПАТ «АВАНТ-БАНК» та інші особи, вчинили доведення банку до неплатоспроможності, тобто умисне з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах інших осіб вчинення пов`язаною з банком особою будь-які дії, що призвели до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, що завдало великої матеріальної шкоди в сумі 862 887 755,34 гривень, відповідно до заяви ОСОБА_5 №2675 від 03.06.2016 року .
Крім того, відповідно до заяви ліквідатора ПАТ «Авант-Банк» ОСОБА_5 встановлено, що службові особи з іншими невстановленими особами довели умисно, з корисливих мотивів, до банкрутства ТОВ «АМІС Креатив», ТОВ «Спортком Україна», ТОВ «Бізнескредитінвест», ТОВ «Торгівельний єдиний ресурс КС», ТОВ «Будпромтех-1», чим завдали матеріальної шкоди ПАТ «АВАНТ-БАНК».
Під час досудового розслідування встановлено, що вище викладений об`єкт ПАТ «АВАНТ-БАНК» використовується невстановленими особами з порушенням вимог чинного законодавства, що призводить до зменшення ліквідаційного балансу ПАТ «Авант-Банк», що у свою чергу унеможливлює забезпечення та повергнення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб вкладів фізичних осіб.
Арешт майна необхідний з метою забезпечення спеціальної конфіскації та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), тому слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому.
Представник ПАТ «Авант-Банк» ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення клопотання слідчого.
Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Авант-Банк» ОСОБА_6 подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви убачається, що представник просить про задоволення клопотання.
Вислухавши думку слідчого, представника ПАТ «Авант-Банк», дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 4 ст. 170 КПК України арешт майна накладається на майно третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Частиною 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Щодо вимог про заборону третім особам без оформлення належним чином правочинів на право користування даного нерухомого об`єкту без згоди власника, то слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого в цій частині з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Захист права власності передбачено ст.ст. 387, 391 ЦК України. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав і інтересів. А відтак, вимоги клопотання про заборону третім особам без оформлення належним чином правочинів на право користування даного нерухомого об`єкту без згоди власника не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги належить розглядати в порядку цивільного, а не кримінального судочинства.
Керуючись ст.ст. 131, 170-175 КПК України, слідчий суддя -
Клопотання старшого слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Дніпровського районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити частково.
В іншій частині відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя