Ухвала
іменем україни
29 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 14 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2015 року стосовно ОСОБА_7 за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

Зазначеним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Фрунзівка Одеської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

виправдано за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК за відсутністю в його діянні складу злочинів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, 22 липня 2012 року, о 02.00 год по АДРЕСА_2 , знаходячись в громадському місці, діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, грубо порушуючи громадський порядок, безпідставно, з хуліганських мотивів, висловлюючи при цьому на адресу мешканця с. Йосипівка ОСОБА_9 нецензурною лайкою, почав наносити йому удари руками і ногами по голові та тулубу, завдавши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, множинних саден та синців голови, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 в ході сварки з ОСОБА_9 став наносити йому удари руками та ногами по голові та тулубу, після чого перекинув його через себе на землю, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі з доповненнями прокурор, порушує питання про скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням судами вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на однобічність та неповноту судового слідства. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що суд безпідставно виправдав ОСОБА_7 за ст. ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК, оскільки його винність доведено зібраними у справі доказами, які, на думку прокурора, суд залишив поза увагою. Також прокурор вказує, що суд однобічно підійшов до оцінки показів свідків, безпідставно не взяв до уваги покази мешканців с. Росіянівка, самого потерпілого ОСОБА_9 та невірно виклав у вироку покази свідка ОСОБА_10 , який пояснював, що потерпілого бив ОСОБА_7 . Зазначає, що районний суд лише частково дослідив матеріали досудового розслідування та в порушення вимог ст. 337 КПК вийшов за межі пред`явленого обвинувачення. Звертає увагу на те, що апеляційний суд, в порушення вимог КПК, встановивши що вирок ухвалено при неповноті судового розгляду та допущена при цьому невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, безпідставно не скасував вирок та не призначив нового розгляду провадження у суді першої інстанції. Крім того, зазначає про безпідставність висновків апеляційного суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав доводи скарги та просив через істотні порушення вимог норм КПК скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, пояснення захисника, який не підтримав доводи касаційної скарги прокурора та просив судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі статтями 370, 419 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною й обґрунтованою.
Мотивувальна частина такого судового рішення має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожний із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвалу, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію кримінального правопорушення, міру покарання, не можна визнавати такою, що відповідає вимогам цього Закону.

Проте, як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд, погодившись з рішенням суду першої інстанції та спростовуючи доводи прокурора, в порушення вимог ст.419 КПК, не зазначив підстав, із яких апеляцію визнано необґрунтованою в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Суд, встановивши, що ОСОБА_9 бив ОСОБА_7 і ці обставини підтвердили сам потерпілий та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 прийшов до висновку, що цих показань недостатньо для ухвалення обвинувального вироку.
При цьому суд не розкрив суті показань зазначених осіб, не проаналізував їх у контексті з показаннями «інших свідків», з якими за висновками суду є суперечності, та іншими доказами по справі, якими обґрунтовувалося обвинувачення виправданому та не навів належних аргументів для підтвердження свого висновку.
Крім того, апеляційний суд, встановивши невідповідність показань свідка ОСОБА_10 , які він фактично давав у судовому засіданні показанням, зазначеним у вироку, не прийняв процесуального рішення щодо цього та безпідставно залишив без зміни вирок суду першої інстанції.
Із обвинувального акта слідує, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні двох кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296 та ч.1 ст. 122 КК та відповідно до вироку був виправданий у зв`язку з відсутністю у його діях складу зазначених злочинів.
Прокурор оспорював у апеляційній скарзі законність виправдання ОСОБА_7 .
Разом з тим, суд апеляційної інстанції жодним аргументом не спростував доводи прокурора в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК, що позбавляє можливості суду касаційної інстанції дійти висновку про правильність чи неправильність ухваленого судом рішення.
Враховуючи, що зазначені порушення вимог КПК є істотними, оскільки перешкодили суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 не можна визнати законною, а тому, відповідно до ч.1 ст.438 КПК, вона підлягає скасуванню.
З огляду на те, що ухвала апеляційного суду підлягає безумовному скасуванню, то інші доводи касаційної скарги підлягають перевірці апеляційним судом разом з доводами апеляційної скарги прокурора під час нового розгляду справи.

Враховуючи викладене касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи поданих апеляційної та касаційної скарг та постановити рішення, яке б відповідало вимогам ст. 419 КПК.

Керуючись статтями 433436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3