АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7153/15-к Номер провадження 11-кп/786/242/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.1ст.125КК. З.Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002542, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 грудня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 грудня 2015 року з постановленням виправдувального вироку відносно нього, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, що призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, недоведеності його участі у вчиненні злочину вказаному у вироку суду першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд, при постановленні вироку, послався на показання допитаних під час досудового слідства та в суді свідків, які не були очевидцями події злочину, показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які перебувають у шлюбних відносинах, з якими у нього склалися неприязні відносини, зацікавленість обох у вирішенні житлового спору.

При цьому, судом не надано оцінки показанням свідків ОСОБА_11 , поясненням судово-медичного експерта ОСОБА_12 . Не враховано показання свідка ОСОБА_13 .

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання його захисника про витребування доказів, підтверджуючих неодноразові виклики працівників міліції до подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , довідки з Кременчуцького наркодиспансера про знаходження на обліку ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , медичної картки ОСОБА_9 , дані якої були покладені в основу висновку експерта ОСОБА_12 .

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували. Представник потерпілої адвокат ОСОБА_15 та потерпіла ОСОБА_9 подали заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 . Вважають вирок місцевого суду законним та обґрунтованим,тому просять апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 грудня 2015 року, засуджено:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого;

за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Постановлено частково задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 154 гривні 10 копійок матеріальної шкоди та 1500 гривень моральної шкоди.

Згідно вироку, з весни 2014 року ОСОБА_7 став проживати у свого дядька ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 , де займав одну жилу кімнату. На протязі цього часу з весни 2014 року між ним та родиною ОСОБА_10 склалися неприязні відносини з приводу користування житлом та предметами загального користування, що призводило до сварок та з`ясувань відносин між ними.

09 липня 2015 року, приблизно о 22-30 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , в ході чергової сварки з родиною його дядька ОСОБА_10 умисно наніс дружині дядька ОСОБА_9 удар кулаком руки в область обличчя, грудної клітини, лівої частини тулуба та обох рук. В результаті завданих ударів ОСОБА_9 не втрималась на ногах і присіла на стілець, після чого ОСОБА_7 наніс удари кулаком руки в область правої лівої частини підребер`я.

Внаслідок завданих ОСОБА_7 ударів потерпіла ОСОБА_9 отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 740 від 14 липня 2015 року тілесні ушкодження у вигляді синців в області обличчя, грудної клітини, рук, які утворилися від дії тупих предметів у вказаний строк, і які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на підтримання поданої ним апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про законність та обґрунтованість судового рішення, а відтак відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Місцевим судом правильно встановлені фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 . Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_9 , очевидця події - ОСОБА_10 , які є послідовними, об`єктивно узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз, свідків ОСОБА_16 фельдшера швидкої допомоги, ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , протоколами слідчих експериментів з участю потерпілої та свідка ОСОБА_10 з фототаблицями до них (а.п.134-140, 143-149), в ході яких перевірено їх показання щодо кількості, локалізації заподіяних тілесних ушкоджень, механізму та часу їх утворення, висновками судово-медичних експертиз, в тому числі, додаткових судово-медичних експертиз, згідно яких виявлені у потерпілої тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці обличчя, грудної клітини, рук утворилися від дії тупих предметів і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п. 126). Дані, які містяться у протоколі слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_20 та свідка ОСОБА_10 з фототаблицями до них були предметом дослідження судово-медичного експерта під час проведення додаткових судово-медичних експертиз. Згідно висновку експерта ці показання потерпілої та свідка не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_20 (а.п.142,151). За таких обставин посилання ОСОБА_7 на їх неналежність та недопустимість є безпідставними. З матеріалів кримінального провадження убачається, що слідчий експеримент з потерпілою та свідком ОСОБА_10 проведено слідчим у відповідності з приписами ст.240 КПК України з залученням двох понятих та іншої особи. Відповідно до положень ч.3 ст. 240 КПК України до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Зважаючи на викладене посилання апелянта ОСОБА_7 на відсутність під час проведення слідчих експериментів з потерпілою ОСОБА_9 - обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 , а зі свідком ОСОБА_10 потерпілої та обвинуваченого, присутність яких згідно норм КПК України не є обов`язковою, не заслуговують на увагу. З технічного запису судового засідання суду першої інстанції, дослідженого колегією суддів випливає, що у відповідності з вимогами ст. 356 КПК України судом допитано судово-медичного експерта ОСОБА_12 який стверджував, що ним безпосередньо була оглянута ОСОБА_9 в амбулаторії Кременчуцького відділення СМЕ. Потерпілою було надано паспорт, її амбулаторну карту. Експертом досліджено рентгензнімок, переломи ребер у потерпілої не знайшли свого підтвердження. При її огляді виявлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості кваліфіковано як легкі тілесні ушкодження. У висновку експерта від 13.07.2015 року зафіксовано пояснення підекспертної (а.п.126). При проведенні додаткових судово-медичних експертиз експертом досліджувалися протоколи проведення слідчих експериментів з потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 з фототаблицями до них, а також висновок судово-медичної експертизи щодо ОСОБА_9 за № 740 від 14.07.2015р. За таких обставин дані, які містяться у висновках цих експертиз, судом серед інших доказів, правильно покладено в основу вироку. Запис хірурга від 14.07.2015 року, наявний в амбулаторній карті потерпілої ОСОБА_9 досліджувався як експертом під час проведення експертизи,так і в суді першої інстанції з його участю. У зв`язку з чим судово-медичним експертом ОСОБА_12 роз`яснено, що при виставленні попереднього діагнозу фельдшером швидкої допомоги зроблено акцент на закритому переломі 4-5 ребер. Поміж тим, лікар хірург після рентгенологічного дослідження констатує діагноз: забиття передньої черевної стінки, гематоми грудної клітки, обох плечей у ОСОБА_9 . Аналізуючи ці обставини, колегія суддів дійшла висновку, що записи, які містяться в карті виклику швидкої медичної допомоги, зафіксовані лікарем хірургом в амбулаторній карті та у висновку судово- медичного експерта узгоджуються між собою. Відтак посилання ОСОБА_7 про їх розбіжність вочевидь не відповідає зібраним у кримінальному провадженні доказам. З огляду на це, твердження апелянта про неповне дослідження судом фактичних обставин справи та відхилення клопотань учасників судового провадження про дослідження наведених доказів не відповідає як матеріалам кримінального провадження, так і аудіо- запису судового засідання. Отже, з наведеного убачається, що тілесні ушкодження виявлені в потерпілої , на які вказує вона та свідок-очевидець події ОСОБА_10 об`єктивно збігаються з висновком судово-медичної експертизи щодо кількості, локалізації заподіяних тілесних ушкоджень, механізму та часу їх утворення. Місцевим судом детально з`ясовано в ході судового слідства механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, що цілком відповідає висновку судово-медичної експертизи. Перевіривши з достатньою повнотою показання свідків обвинувачення та захисту судом обгрунтовано покладено в основу вироку показання свідка ОСОБА_10 . Тому доводи обвинуваченого про суперечливість та недостовірність показань останього є неспроможними. Поряд з цим, судом при перевірці показань свідків, потерпілої, самого обвинуваченого ОСОБА_7 здобуто переконливі докази про відсутність тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 до 22.30 год. 09 липня 2015 року. Заперечуючи свою причетність до вчинення злочину, обвинувачений не вказує про природу походження тілесних ушкоджень у потерпілої. Доводи апелянта про наявність між ним та подружжям ОСОБА_21 неприязних стосунків внаслідок отримання його матір`ю згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ? частки квартири, а дядьком ОСОБА_10 - ? частки квартири в якій проживають сторони кримінального провадження, не спростовують висновків суду про визнання обвинуваченого винним в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 . Зміст показань свідка ОСОБА_11 матері обвинуваченого зводиться до того, що зі слів сина, 09 липня 2015 року ввечері подружжя ОСОБА_21 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння сварилися між собою. Отже, ці показання не вплинули на висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому злочині. В той же час, свідок взагалі не вказує про нанесення ударів ОСОБА_9 її братом - ОСОБА_20 . Не вказує на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень свідком ОСОБА_10 і свідок ОСОБА_13 та сам ОСОБА_7 , стверджуючи лише про те, що в цей вечір один раз чув звук ніби щось впало. А причетність до злочину інших осіб виключається. Водночас, з висновку судово-медичної експертизи убачається, що характер і розташування тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 виключає утворення їх під час падіння тіла з висоти власного зросту( а.п. 126). А відповідно до роз`яснень в судовому засіданні судово- медичного експерта ОСОБА_12 загальна кількість нанесених потерпілій ударів не менше восьми. Саме про таку кількість ударів в своїх показаннях стверджували потерпіла та свідок ОСОБА_10 . Отже, викладені докази свідчать на користь висновку місцевого суду про неспроможність тверджень захисту про виправдання обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Незначні похибки в свідченнях ОСОБА_14 щодо кольору крововиливів, наявних у потерпілої, зважаючи на пізній час доби, не є істотними та не вплинули на висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , а також на кваліфікацію його дій, на що посилається захист в апеляційній скарзі. Під час судового слідства не здобуто доказів про перебування на обліку Кременчуцького наркодиспансера ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 .. З показань в судовому засіданні дільничного інспектора ОСОБА_17 убачається, що до подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_9 протягом останніх років викликів працівників міліції не зафіксовано. З огляду на це, доводи апелянта про неповноту судового розгляду не відповідають аудіо запису судового засідання. Місцевим судом мотивовано відкинуто показання свідка ОСОБА_13 про непричетність ОСОБА_7 до спричинення потерпілій умисних легких тілесних ушкоджень, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , очевидця події - ОСОБА_10 , спроможність яких перевірена та викладена у висновку судово- медичного експерта, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 фельдшера швидкої допомоги. Зважаючи на викладене, доводи захисту про те, що на час вчинення події злочину обвинувачений не виходив із своєї кімнати та не вчинив побиття потерпілої спростовуються наведеними доказами, а тому є безпідставними та нелогічними. З досліджених судом першої інстанції доказів випливає, що потерпіла ОСОБА_9 відразу при зверненні до сусіда ОСОБА_14 , батька ОСОБА_18 , за медичною допомогою, до правоохоронних органів, вказувала про побиття її, саме ОСОБА_7 , племінником чоловіка. Наведене свідчить про те, що в обсязі заявлених клопотань органом судом перевірені версії захисту, які не знайшли свого підтвердження. Отже, при перевірці та аналізі матеріалів справи не виявлено даних, які б могли свідчити про штучне створення доказів винності ОСОБА_7 в умисному спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 у вигляді синців в ділянці обличчя, грудної клітини, рук, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. При апеляційному розгляді не виявлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно, всебічно розглянути справу й постановити законний та обґрунтований вирок. Надані докази, суд відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КПК України оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і неупередженому розгляді всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. При вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, та призначив із альтернативних видів покарань покарання у виді штрафу. Саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, - УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 грудня 2015 року щодо нього без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом 3-х місяців з дня її проголошення Апеляційним судом Полтавської області.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3