Провадження № 11-кп/792/349/16
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: * ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене 08 червня 2015 року в ЄРДР №000420 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 18 лютого 2016 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, раніше не судимого,
засуджено за:
*ч. 2 ст. 342 КК України на 3 місяці арешту;
*ч. 2 ст. 345 КК України на 1 рік обмеження волі;
*ч. 1 ст. 125 КК України на 200 годин громадських робіт.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 1 року : обмеження волі. >
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 2000 грн. моральної шкоди.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_10 закрито на підставі п.З ст.205 ЦПК України.
Процесуальні витрати покладено на рахунок держави.
Долю речових доказів вирішено згідно вимог ст. 100 КПК України.
За вироком місцевого суду близько 16 год. 15 хв. 07 червня 2015 року ОСОБА_7 , перебуваючи на паркувальному майданчику бази відпочинку "Ранчо" біля с.Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ревнощів до своєї дружини, умисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в ділянку правого ока, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження.
Цього ж дня, близько 18 год., перебуваючи на задньому пасажирському сидінні службового автомобіля Хмельницького РВ УМВСУ в Хмельницькій області, який проїжджав біля кафе "Тракт" на північно-східному в`їзді до м. Хмельницького, вчиняючи дії, направлені на перешкоджання працівникам міліції на доставления його до Хмельницького РВ УМВСУ в Хмельницькій області, вчинив опір працівникам правоохоронного органу - оперуповноваженому СКР Хмельницького РВ УМВСУ в Хмельницькій області ОСОБА_11 та старшому слідчому СВ Хмельницького РВ УМВСУ в Хмельницькій області ОСОБА_12 під час виконання ними службових обов`язків, який полягав в неодноразових спробах покинути автомобіль під час руху. Під час однієї із таких спроб ОСОБА_7 , скориставшись тим, що автомобіль призупинився перед пішохідним переходом, відчинив двері автомобіля і намагався втекти. Реагуючи на це, ОСОБА_11 схопив ОСОБА_7 за праву руку, силою почав утримувати в салоні автомобіля та спільно з ОСОБА_12 , який, вийшовши з автомобіля, ззовні перешкоджав втечі ОСОБА_7 , намагалися вдягнути йому кайданки, під час чого ОСОБА_7 умисно вкусив ОСОБА_11 зубами за праве плече, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження.
В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить вирок стосовно ОСОБА_7 змінити і призначити останньому за ч.і ст.125 КК України покарання у виді штрафу. Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України закрити.
Вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо правомірності застосування до ОСОБА_7 такого примусового заходу як доставляння, під час якого він здійснив опір працівникам правоохоронного органу, оскільки адміністративних правопорушень він не вчиняв.
Зазначає, що виходячи з показань самого обвинуваченого, останній добровільно погодився проїхати разом з працівниками правоохоронних органів в Хмельницький РВ УМВС України в Хмельницькій області для з`ясування обставин нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
На думку захисника висновок суду саме про доставляння
правопорушника, яке тотожне поняттю затримання, коли особа навіть без застосування до нього фізичної сили залишається на місці за розпорядженням працівника правоохоронного органу, не відповідає положенням законодавства.
Висновки суду щодо намагання ОСОБА_7 залишити автомобіль чи під час руху, чи в той момент коли він зупинився є суперечливими. Суд ствердив, що автомобіль призупинився і, водночас, описуючи об`єктивну сторону правопорушення, зазначив, що ОСОБА_12 вийшов з салону та ззовні перешкоджав втечі ОСОБА_7 . При цьому належної правової оцінки фактичному незаконному затриманню ОСОБА_7 та застосуванню до нього фізичного насилля працівниками правоохоронних органів суд не дав. А чинне законодавство не забороняло ОСОБА_7 покинути салон автомобіля, оскільки він статусу затриманого за вчинення кримінально -карного діяння чи особи, яку доставляють за вчинення адміністративного правопорушення, не мав. Зазначає, що застосування незаконного насилля до ОСОБА_7 , його незаконне затримання із застосуванням фізичної сили, відбулося до заподіяння обвинуваченим тілесного ушкодження працівнику правоохоронного органу. Тому ОСОБА_7 , з метою захисту свого конституційного права на особисту свободу та недоторканість, щоб припинити заподіяння йому болю від заламування рук, вимушений був оборонятись у обраний ним спосіб, що виключає його відповідальність згідно ст.38 КК України.
Отже, на думку захисника, висновок суду щодо наявності вини ОСОБА_7 у навмисному нанесенні легкого тілесного ушкодження працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків є помилковим через незаконність дій самих працівників міліції.
Заслухавши: суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення у необхідному обсязі; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про необхідність зміни вироку з підстав, зазначених в апеляційній скарзі останнього; думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
В ч.і ст.404 КПК України виписано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що місцевий суд розглянув кримінальне провадження необ`єктивно, оскільки ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України не вчиняв, безпідставні.
Ці заперечення проти звинувачення детально розглядались судом і спростовані наступними доказами.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 показав, що в червні 2015 року відпочивав з сім`єю на базі відпочинку "Ранчо", де посварився з дружиною і
вона з дитиною вийшла на вулицю. Через деякий час він також вийшов на вулицю і побачив, як дружина сідає в автомобіль, а незнайомий чоловік, який виявився ОСОБА_9 , кладе в багажник автомобіля їх дитячий візок. Приревнувавши дружину, він вдарив ОСОБА_13 в обличчя та наніс декілька ударів по автомобілю. Коли на службовому автомобілі приїхали працівники міліції, то запропонували йому проїхати в райвідділ міліції для з`ясування обставин побиття ОСОБА_9 та пошкодження автомобіля, на що він добровільно погодився.
По дорозі він попрохав працівників міліції заїхати до нього додому щоб одягнутись, оскільки він був одягнений лише у шорти, на що йому було відмовлено. Тоді він почав відмовлятися проїхати в райвідділ міліції і, скориставшись зупинкою автомобіля перед пішохідним переходом, намагався вийти з автомобіля. Проте, працівник міліції ОСОБА_11 почав утримувати його за шию, завдаючи болю, тому він і вкусив ОСОБА_11 за плече.
Потерпілий ОСОБА_9 показав, що в обідній час 07 червня 2015 року за викликом, керуючи автомобілем «таксі», він приїхав до бази "Ранчо", звідки вийшла жінка з дитиною. Коли він почав складати її дитячий візок, до нього підійшов ОСОБА_7 та, приревнувавши до дружини, наніс йому удар рукою в око, бігав за ним і пошкодив автомобіль.
Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 продемонстрував механізм нанесення ОСОБА_7 йому удару кулаком лівої руки і локалізацію тілесного ушкодження в ділянці правого ока.
(а.к.п. 104-108).
За висновками судово-медичних експертиз №№ 574, 751 у ОСОБА_9 виявлено легке тілесне ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин та садна шкіри нижньої повіки правого ока, що могли утворитися 07 червня 2015 року не менш ніж від одного удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кисть руки стиснута в кулак, взута нога чи подібні їм предмети. В цілому механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 може відповідати його показам під час проведення слідчого експеримента.
(а.с.103).
З показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що вдень 07 червня 2015 року йому зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що невідома особа біля бази "Ранчо" пошкодила його автомобіль. Тоді він викликав працівників міліції та приїхав на місце події, де побачив як ОСОБА_7 бігав за ОСОБА_9 . В останнього під оком була «ґуля» та синець. Коли приїхали працівники міліції ОСОБА_7 не бажав назвати себе, намагався втекти. Потім ОСОБА_7 заспокоївся та добровільно сів в міліцейський автомобіль.
Потерпілий ОСОБА_11 показав, що 07 червня 2015 року, перебуваючи на чергуванні в складі слідчо-оперативної групи
Хмельницького РВ УМВС України, на службовому автомобілі виїхав разом з іншими працівниками міліції ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на виклик до бази відпочинку "Ранчо", де з`ясувалось, що ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 та пошкодив автомобіль "таксі". Спочатку ОСОБА_7 поводився агресивно та відмовився назвати себе. Потім він заспокоївся і добровільно погодився сісти в службовий автомобіль для слідування в райвідділ міліції для з`ясування обставин інциденту. Коли автомобіль пригальмував перед пішохідним переходом, ОСОБА_7 відкрив двері та намагався вистрибнути. Але він схопив ОСОБА_7 за руку і з ОСОБА_12 , який вже був ззовні автомобіля, почали заштовхувати ОСОБА_7 в салон, при цьому намагались одягнути кайданки. Опираючись, ОСОБА_7 вкусив його за плече.
Аналогічні покази дали свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_15 .
За висновком судово - медичного експерта №577 у ОСОБА_11 було
виявлено легке тілесне ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин
правого плеча, що могло утворитися 07 червня 2015 року не менше як від
однієї травмуючої дії тупозагострених твердих предметів, якими могли бути
зуби людини.
(а.с.114).
Оскільки працівники міліції, зокрема оперуповноважений СКР Хмельницького РВ УМВСУ в Хмельницькій області ОСОБА_11 , діяли у відповідності до своїх службових обов`язків, за відповідним наказом керівництва райвідділу міліції, на підставі і в межах діючого на той час Закону України «Про міліцію» і при цьому не перевищили заходів, необхідних для доставления правопорушника в райвідділ міліції, твердження захисника в апеляційній скарзі про їх явно незаконні дії, що дало право ОСОБА_7 оборонятись у обраний ним спосіб, колегія суддів до уваги не приймає.
Уся сукупність зібраних у справі доказів була ретельно проаналізована судом першої інстанції, що дало можливість дійти обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинених злочинах.
Будь - яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.
А тому посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 на незаконність засудження ОСОБА_7 за вчинення опору працівнику правоохоронного органу ОСОБА_11 під час виконання ним службових обов`язків та в умисному заподіянні останньому при цьому легкого тілесного ушкодження колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.і ст.125, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України кваліфіковані правильно.
Призначене йому покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Підстав для призначення обвинуваченому за ст.125 КК України покарання у виді штрафу не вбачається.
Врахувавши те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, характеризується позитивно, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню дитину, частково відшкодував завдані збитки місцевий суд звільнив його від відбування покарання з випробуванням.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 426, 532 ч.2 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 18 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційною інстанцією.

Судді: