АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«16 » листопада 2016 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002831, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, українця, не працюючого, судимого: - вироком Терновського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2007 р. за ч.2 ст.186, ст. 104 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання на 1 рік; - вироком Терновського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2008 р. за ч.2 ст.190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі; - вироком Терновського районного сулу Дніпропетровської області від 29.03.2012 р. за ч.2 ст.185, ч.2ст.190, ч.1ст. 263, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення; звільнений 20.06.2014 р. на підставі ст.2 Закону України «Про амністію»,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст. 187, ч.2 ст.146 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, не одруженого, працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого,
Провадження № 11-кп/794/293/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія: в порядку КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст. 187, ч.2 ст.146 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , та захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скарги на вирокШевченківського районного суду м. Чернівці від 13 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст. 187 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 2-х років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4-х років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 187 КК України у вигляді 7-ми років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, окрім житла.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 7-ми років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, крім житла.
Визнано ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 146 КК України невинним та по суду його виправдано.
Визнано ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні по епізоду таємного викрадення майна ОСОБА_11 за ч.2 ст. 185 КК України невинним та по суду його виправдано.
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст. 187 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4-х років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 187 КК України у вигляді 7-ми років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, окрім житла.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 7-ми років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, крім житла.
Визнано ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 146 КК України невинним та по суду його виправдано.
Визнано ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні по епізоду таємного викрадення майна ОСОБА_11 за ч.2 ст. 185 КК України невинним та по суду його виправдано.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено попередню тримання під вартою, а строк відбуття покарання обраховано з моменту їх затримання, а саме з 05 листопада 2014 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 05 листопада 2014 року до вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 05 листопада 2014 року до вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 7437 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 залишено без розгляду.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок районного суду змінити, визнати його невинуватим у вчиненні злочину за ч.2 ст.187 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного злочину.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що вирок районного суду в частині визнання його винуватим за ч. 2 ст. ст.187 КК України ґрунтується тільки на показаннях потерпілого ОСОБА_13 , при цьому його пояснення та обвинуваченого ОСОБА_7 судом до уваги взяті не були. Крім того, вважає, що за адресою проживання потерпілого розбійного нападу скоєну не було, а тому в його діях відсутній склад інкримінованого злочину. Також вказує й на те, що судом не враховано того, що ОСОБА_13 вільно забрав свої речі та покинув приміщення, відчинивши двері ключем.
Захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок районного суду в частині кваліфікації дій її підзахисного за ч.2ст.187, ч.2 ст.186 КК України перекваліфікувати на ч.2 ст.289 та ч.1 ст.296 КК України та призначити йому мінімальне покарання за сукупністю цих злочинів.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що дії, що полягають у насильстві або в погрозі його застосування, спрямовані на одержання майна в майбутньому, а також вимогу передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого або його близьких родичів у майбутньому, слід кваліфікувати як вимагання. На думку апелянта, пояснення обвинувачених та показання потерпілого свідчать про те, що ОСОБА_6 був вчинений злочин, передбачений ч.2 ст.189 КК України. Вважає, що дії обвинуваченого по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_14 слід перекваліфікувати на ч.1 ст.296 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його за ч.2 ст.186 КК України по епізоду вчинення грабежу щодо потерпілого ОСОБА_15 , за відсутності в його діях складу цього злочину. Також просить перекваліфікувати його дії за ч.2 ст.187 КК України та зменшити розмір призначеного покарання, пом`якшивши його.
Як зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого, під час вчинення злочину по епізоду грабежу у потерпілого ОСОБА_15 він присутній не був, про що вказав ОСОБА_6 . При цьому потерпілий у суді першої інстанції показав, що він впізнає ОСОБА_16 , а іншу особу він не бачив.
Як і обвичувачений ОСОБА_6 . ОСОБА_7 вказує на невірну кваліфікацію його дій за ч.2 ст. ст.187 КК України, оскільки ніхто не погрожував потерпілому ні ножем ні молотком. Крім того зазначає ,що розбійного нападу не було, а майно було принесено з місця проживання потерпілого.
Захисник ОСОБА_9 просить вирок районного суду скасувати в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.187 КК України та

ухвалити свій вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_7 , з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.189 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Зміст апеляційних доводів аналогічний до тих, які вказані в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 щодо перекваліфікації з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.189 КК України. Крім того, вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що злочин був вчинений ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки жодного доказу на підтвердження цього факту немає.
Від інших учасників кримінального провадження апеляційних скарг не надійшло.
Як було встановлено в суді першої та перевірено в апеляційній інстанції, 04.11.2014 року приблизно о 18 годині 40 хвилин ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 перебуваючи біля будинку №18 по вул. Комарова в м. Чернівці, маючи на меті відкрите викрадення чужого майна, підійшли до ОСОБА_15 . В цей час, ОСОБА_6 наніс удар кулаком в область голови потерпілого, після чого він спільно з ОСОБА_7 відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_15 , а саме, мобільним телефоном «Нокіа 107» ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 350 гривень, в якому знаходилась сім-карта «Київстар» вартістю 10 гривень № НОМЕР_2 , на рахунку якої знаходились гроші в сумі 40 гривень,а також срібним ланцюжком із хрестиком вагою близько 2-х грам, загальною вартістю 200 гривень. Після чого, з місця вчинення злочину зникли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.
04.11.2014 приблизно о 21 годині ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №6 по вул. Небесної Сотні в м. Чернівці, маючи на меті відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, підійшов до ОСОБА_14 , та безпідставно умисно наніс йому удар кулаком в обличчя, від якого ОСОБА_14 впав на землю. В цей час, ОСОБА_7
підійшов до потерпілого та почав наносити йому удари по різним частинам та в подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зняли з нього куртку марки «OGGI» вартістю 1000 гривень, в кишенях якої знаходились: мобільний телефон марки «LG-L7» вартістю 1000 гривень з сім картою «Київстар» № НОМЕР_3 вартістю 10 гривень, гаманець з грошима в сумі 200 гривень, банківська картка «Приватбанк», паспорт громадянина України та студентський квиток на ім`я ОСОБА_14 . Після вчиненого, ОСОБА_6 із ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення пішли.
Крім того, 04.11.2014 приблизно о 22 годині ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, з метою відкритого викрадення майна перебували за адресою АДРЕСА_3 . В цей час, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , застосували насильство до ОСОБА_13 , яке виразилось у погрозі застосування ножа та нанесенні ударів по різним частинам тіла, заволоділи майном потерпілого, а саме: спортивними штанами чорного кольору вартістю 150 гривень та ключами від квартири АДРЕСА_4 . В подальшому, ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, попрямували до вищевказаної квартири та за допомогою отриманих ключів відкрили двері даної квартири та з кімнати, в якій проживає ОСОБА_13 ,
викрали ноутбук «Asus A 53Z» вартістю 6000 гривень, портативний аудіо-динамік до ноутбука вартістю 100 гривень, зарядний пристрій до ноутбука вартістю 500 гривень, мобільний телефон марки «Fly» вартістю 3000 гривень та шнур для аудіо системи вартістю 20 гривень, якими в подальшому розпорядились на власний розсуд.
Окрім цього, ОСОБА_6 21.09.2014 року приблизно о 10 годині 20 хвилин перебуваючи в приміщенні магазину «Німфа», що розташований по проспекту Незалежності, 80 м. Чернівці, повторно, таємно викрав ноутбук марки « Асус К 551» срібного кольору вартістю 7437 грн. Після чого з місця вчинення злочину скрився, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на вказану суму.
Також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачуються у тому, що 03 листопада 2014 року приблизно о 14 годині за попередньою змовою між собою, перебуваючи біля магазину «Єврошоп», що по вул. Головній, 200 в м. Чернівці, повторно, шляхом вільного доступу з паркувального майданчика вказаного магазину таємно викрали велосипед вартістю 1200 грн., внаслідок чого завдали потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.
Такі дії обвинувачених були кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою вчинено повторно за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у тому, що в період часу з 22 години 04.11.2014 року до 04 годині 05.11.2014 року за попередньою змовою між собою, порушуючи суспільні відносини, що забезпечують особисту волю людину та її недоторканість, знаходячись по вул. Головній, 204г/9 в м. Чернівці, під час заволодіння майном ОСОБА_13 , поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу протиправно перешкоджали останньому обирати за своєю волею місце знаходження, зокрема утримували ОСОБА_13 за вищевказаною адресою, чим незаконно позбавили його волі.
Такі дії обвинувачених були кваліфіковані за ч.2 ст. 146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та діючу в його інтересах захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, посилаючись на доводи в них зазначені, міркування прокурора, який вважає, що вирок суду, як законний, слід залишити без змін, а апеляційні скарги, як

необґрунтовані, без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників не підлягають до задоволення, на підставі наступного.

В апеляційних скаргах апелянти не оскаржують обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 по епізоду крадіжки з магазину

«Німфа» та виправдання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по епізоду крадіжки велосипеду біля магазину «Єврошоп» та за ч.2 ст.146 КК України, а тому колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційних скаргах.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України за викладених у вироку обставин, ґрунтуються на зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказах.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав частково та пояснив, що 04 листопада 2015 року він з ОСОБА_17 гуляли по місту. Він побачив незнайомого хлопця та наніс йому удар в обличчя, внаслідок чого останній впав. Коли потерпілий вирвався, то куртка залишилася у нього в руках. Не виключає, що міг наносити ногами удари потерпілому на землі. ОСОБА_17 підбіг до ОСОБА_16 в той момент, коли потерпілий почав від нього вириватися. Потім він побіг за тим хлопцем, однак не наздогнав. В цей же день вони з ОСОБА_17 пішли до «Майдану», де зустріли ОСОБА_18 та запропонували потерпілому піти до нього додому, на що той погодився. Не заперечує, що завдав декілька ударів потерпілому, однак ані ніж ні будь-який інший предмет до нього не застосовував.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав частково та пояснив, що 04 листопада 2015 року він зустрівся зі ОСОБА_16 і вони йшли в бік вулиці Небесної Сотні. Коли він говорив по телефону, ОСОБА_16 йшов попереду. В цей момент він почув крик і побачив, що зав`язалася потасовка між ОСОБА_16 і потерпілим. Після чого потерпілий втік, залишивши куртку, яку вони забрали.

Стосовно інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, надав такі ж пояснення, як обвинувачений ОСОБА_16 .

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченими їх винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, повністю доведена показаннями потерпілих та письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

По епізоду розбою щодо потерпілого ОСОБА_13 їх винуватість підтверджується:

Показаннями потерпілого ОСОБА_13 з яких вбачається, що після випадкової зустрічі з обвинуваченими, він погодився піти до них додому, де обвинувачені застосували до нього фізичне насильство та, погрожуючи ножем, вимагали передати їм належне йому майно. В результаті злочинних дій обвинувачених йому було завдано легких тілесних ушкоджень. При цьому погрозу ножем сприймав реально, боячись за власне життя та здоров`я.

Підстав оговорювати потерпілому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину, а також сумніватися у правдивості показів потерпілого у колегії суддів немає.
Крім показань потерпілого ОСОБА_13 винуватість обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_7 у вказаному кримінальному правопорушенні підтверджується рядом письмових доказів: - висновком експерта № 1389 екс від 06.11.2014 року, з якого вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи у громадянина ОСОБА_13 виявлено наступні тілесні ушкодження синці розташовані в лівій орбітальній ділянці, в праві орбітальній ділянці,

поперековій ділянці зліва, крововилив розташований на внутрішній поверхні нижньої губи справа. Вказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, або ударів об такі, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в фабулі постанови і відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1, а.к.п. 75), - протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 05.11.2014 року з якого вбачається, що ОСОБА_13 повідомив, що 04.11.2014 року близько 22.00 год. невідомі особи застосували відносно нього насильство, яке є небезпечним для його життя та здоров`я та відкрито викрали майно, яке йому належало; - протоколом огляду місця події від 05.11.2014 року з фототаблицями до нього, яким встановлено, що працівниками органів внутрішніх справ у квартирі АДРЕСА_5 виявлено та вилучено поряд з іншими речами: квитанція з ломбарду на ім`я ОСОБА_20 , молоток з дерев`яною ручкою, шнур червоного кольору з двома пальчиками, стамеску, молоток, маленьку сокиру, які знаходились в кімнаті, зріз простинні синього кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, сліди рук на трьох відрізках прозорої стрічки.

Усім цим доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, дії обвинувачених кваліфікував вірно за ч.2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст. 187, ч.3 ст.189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що твердження апелянтів про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і не спростовують висновок суду про вчинення обвинуваченими саме розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Часткове визнання обвинуваченими ОСОБА_19 та ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, апеляційний суд до уваги не приймає та розцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

По епізоду вчинення грабежу у потерпілого ОСОБА_15 винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_15 , який будучи попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, в суді першої інстанції показав, що приблизно о 18 годині 04.11.2014 року знаходився на вул. Комарова в м. Чернівці, де до нього підійшло двоє хлопців та почали вимагати гроші, в цей час у нього задзвонив телефон і тоді незнайомі хлопці почали вимагати у нього телефон, на що він відмовився. Після чого одразу відчув удар в потилицю. Один з нападників, обличчя якого він не запам`ятав, стояв позаду, інший попереду, а саме ОСОБА_6 . Коли він прийшов до свідомості, то помітив, що у нього викрали його особисті речі на загальну суму 600 грн.

Крім того, його вина підтверджується наступними письмовими доказами: - висновком експерта №1386 екс від 06.11.2014 та протоколом огляду місця події від 05.11.2014 року.

Доводи ОСОБА_7 про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, спростовуються вищенаведеними доказами, а невизнання ним своєї вини є ніщо іншим як способом самозахисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому посилання в даному випадку на пояснення ОСОБА_6 , колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки потерпілий, як на досудовому слідстві, так і суді першої інстанції, чітко стверджував, що нападників було двоє. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачені перебувають в дружніх стосунках, а тому такі пояснення могли бути надані ОСОБА_6 задля уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Також не знайшли свого підтвердження й доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про відсутність в діях її підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,по епізоду грабежу щодо потерпілого ОСОБА_14 , оскільки вчинення ОСОБА_21 вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними та дослідженими доказами.

Потерпілий ОСОБА_14 , будучи допитаний в судовому засіданні в районному суді, показав де, коли і при яких обставинах відносно нього було вчинено кримінальне правопорушення.

Свої показання потерпілий надавав суду 1-ї інстанції будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, крім того встановлено, що обставин оговорювати обвинуваченого він не мав, а тому підстав сумніватися у правдивості таких показань у колегії суддів немає.

З даних, які є в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.11.2014 року, вбачається, що ОСОБА_14 звернувся із заявою про вчинення відносно нього відкритого заволодіння його майна, вказавши обставини подій, що мали місце 04.11.2014 року (т. 1, а.к.п. 31).

З даних протоколу огляду місця події від 11.11.2014 року вбачається, що працівниками органів внутрішніх справ у квартирі АДРЕСА_5 виявлено та вилучено дві кофти та дві куртки, а також МР3-плеєр та навушники (т. 1, а.к.п. 101-105).

Аналізуючи зазначені докази, колегія суддів вважає, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_6 виразилися у відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_14 , поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

За таких обставин районний суд вірно кваліфікував такі дії обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України, а невизнання вини обвинуваченим у вчиненому, як правильно зазначив суд, є обраним способом захисту, з метою уникнення ним від кримінальної відповідальності.

При цьому твердження захисника ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації дій її підзахисного з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст. 296 КК України є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, врахувавши, відповідно до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу кожного з винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив покарання наближене до мінімального розміру санкції ч. 2 ст. 187 КК України.

Не заслуговують на увагу твердження захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про помилковий висновок районного суду, що обставинами, які обтяжують покарання його підзахисного, згідно вимог ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина була підтверджена обвинуваченими в суді першої інстанції в ході надання ними пояснень.

Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 на те, що районним судом не досліджені характеризуючі дані про особу ОСОБА_7 не дає підстав апеляційному суду для застосування положень ст. 69 КК України, зважаючи на те, що обвинуваченим було вчинено тяжкі злочини проти власності.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вимог ст. 69 та ст. 75 КК України не встановлено.
Підстав для зменшення міри покарань, визначеної ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , колегія не знаходить.

Інші вимоги наведені в апеляційних скаргах апелянтів не дають підстав для зміни оскаржуваного судового рішення, а тому вказані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Істотних порушень кримінально процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його зміни або скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги: обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст. 187 КК України та виправданого за ч.2 ст. 146 КК України, ч.2 ст. 185 КК України по епізоду таємного викрадення майна ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.186, ч.2 ст. 187 КК України та виправданого за ч.2 ст. 146 КК України , за ч.2 ст. 185 КК України по епізоду таємного викрадення майна ОСОБА_11 ,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженими, які утримаються під вартою,- в той самий строк з дня вручення їм копії даної ухвали.

Головуючий Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3