Ухвала

11 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
у касаційній скарзі засуджений просить змінити вказані судові рішення шляхом перекваліфікації його дій з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України на ч. 2 ст. 125 вказаного Кодексу та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі і знизити суму відшкодування ним морального збитку.
Виходячи з положень ст. 429 КПК України касаційна скарга має відповідати вимогам, визначеним ст. 427 цього Кодексу, відповідно до яких у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є, судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; перелік матеріалів, які додаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак, касаційна скарга засудженого не відповідає наведеним вимогам процесуального закону.

Так, касаційна скарга засудженого не містить належного обґрунтування незаконності вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції та необхідності їх зміни шляхом перекваліфікації його дій з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України на ч. 2 ст. 125 вказаного Кодексу на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 412, 413 цього Кодексу. При цьому, засуджений фактично порушує питання про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження,що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також, у скарзі не наведено, обґрунтувань щодо незаконності чи необґрунтованості рішення апеляційного суду, яким вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Крім того, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України засуджений у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 ___________________ ОСОБА_3