Справа № 640/7625/16-к
н/п 1-кс/640/6240/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
адвоката - ОСОБА_4 ,
підозрюваного - ОСОБА_5 ,
Досудовим слідством встановлено, що ГВ БКОЗ Управління в ході виконання доручення слідчого, отримано фактичні дані про діяльність на території Харківської області злочинної групи у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших осіб, які, діючи за попередньою змовою із іншими невстановленими особами, отримують особливо небезпечну психотропну речовину, особливо небезпечні наркотичні засоби, їх аналоги, обіг яких заборонений, через поштові відправлення в м. Харкові.
Організаторами злочинної діяльності, пов`язаної із придбанням, зберіганням та розповсюдженням вказаних заборонених речовин на території Харківського регіону, які безпосередньо контактують із постачальниками, виступають ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Після отримання забороненої речовини, організатори доставляють її до приміщення гаражного кооперативу, розташованого в м. Харкові, де самостійно або іншими учасниками групи здійснюється розфасування для подальшої реалізації на окремі одиничні дози.
При цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_9 здійснюється спеціальне технічне забезпечення в області програмування, що дозволяє маскувати абонентів, причетних до злочинної діяльності та запобігти встановленню місцезнаходження та анкетних даних цих осіб. Подальше розповсюдження до тайникових закладок готової наркотичної речовини в м. Харкові здійснюється ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
Невідкладно після проведення обшуку, слідчому судді Київського районного суду м. Харкова подано клопотання про проведення вказаної слідчої дії, як це передбачено вимогами КПК України. 11.08.2016 клопотання про проведення обшуку було задоволено слідчим суддею та надано дозвіл на вилучення перелічених у протоколі речей і документів.
11.08.2016 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Слідчий посилаючись на ч. 1 ст. 170, п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, вказав, що предмети, вилучені за результатом проведення обшуку відповідають критеріям статті 98 КПК України та можуть свідчити про причетність вищевказаних осіб до незаконного придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту та до незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.
Таким чином, на підставі вищезазначеного можна дійти висновку, що вказані предмети та документи відповідають критеріям, зазначеним у ч.3 ст. 170 КПК України.
Слідчий також вказав, що зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказані предмети та документи необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того, згідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Таким чином, враховуючи, що санкцією частини 2 статті 307 КК України передбачено конфіскацію майна як вид додаткового покарання, наявна необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного.
Відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України, вилучення вказаних предметів та документів за місцем мешкання підозрюваного, за його участю та у присутності останнього, є конкретним фактом, підтверджуючим право власності на майно.
Слідчий також вказав, що враховуючи значну кількість проведених слідчих і процесуальних дій, великий об`єм вилучених речей, наявність в кримінальному провадженні 8 осіб, яким оголошено про підозру у вчиненні злочину, наявна необхідність у порушенні перед слідчим суддею питання про поновлення строку для подачі клопотання про арешт майна.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечували частково в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 9200 грн., вказуючи, що вказані кошти є сумісною власністю ОСОБА_5 та його цивільної дружини та не мають відношення до кримінального провадження, в межах якого подано клопотання.
Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Клопотання про арешт майна подано до суду 12.08.2016 о 10-30 год. (а.с.2)
Таким чином, згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України, передбачений законом строк для подачі клопотання слідчим, прокурором порушено, оскільки клопотання про арешт майна подано до суду поза межами визначеного строку.
Однак, відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Вказаною статтею передбачається не просто можливість, а й обов`язковість поновлення строку виконання процесуальних дій, пропущеного з поважних причин. Поважність причин визначається слідчим суддею у разі неможливості своєчасного подання відповідного документа через будь-які обставини, що не дозволили учасникові процесу завчасно подати відповідний документ.
Принципом кримінального судочинства є доступ до правосуддя (ст. ст. 7, 21 КПК України), який впроваджує у вітчизняне кримінальне процесуальне законодавство міжнародно-правовий стандарт, який міститься у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до поновлення процесуального строку слідчому, прокурору на звернення до суду з клопотанням про арешт майна, пропущеного із поважних причин. Крім того, при наявності не вирішеного питання щодо арешту тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні забезпеченням гарантованого нормами міжнародного та вітчизняного права принципу доступу до правосуддя є розгляд даного клопотання по суті із винесенням судового рішення.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
11.08.2016 о 12-25 год. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України (а.с. 12-13).
10.08.2016 на підставі ч.3 ст.233 КПК України, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході чого виявлено та вилучено майно, що підтверджується протоколом обшуку від 10.08.2016 р. (а.с. 7-9).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, вилучене під час проведення обшуку, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, крім того накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 2 ст. 307 КК України.
Вилучені відповідно до протоколу обшуку від 10.08.2016, предмети, документи та грошові кошти підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 107, 117, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Місцем зберігання арештованого майна визначити Управління СБ України в Харківській області, в порядку, визначеному Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1