Справа №592/3336/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/583/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши матеріали кримінального провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2016 року про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, засудженого вироком Білопільського районного суду Сумської області від 26.05.2010 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.115, ч.4 ст. ст. 70 КК України до 7років позбавлення волі,

з участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
До Ковпаківського районного суду м. Суми звернувся засуджений ОСОБА_6 з клопотанням про умовно-дострокового звільнення.

Своє клопотання засуджений ОСОБА_6 обґрунтував тим, що за час відбування покарання він вимоги режиму не порушував, стягнень не має, приймає участь у суспільно-корисній праці, має одне заохочення, навчався в навчальному центрі колонії, отримав робітничі професії, приймає участь в програмі диференційованого виховного виливу «Духовне відродження» та відвідує релігійні громади, масові заходи, які проводяться в колонії.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2016 року вказане клопотання було задоволено.

Своє рішення суд мотивував тим, що на момент розгляду справи, не відбута частина призначеного ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі, становить 3 місяці 01 день, за час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_7 просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми скасувати, постановити нову, якою відмовити в застосуванні до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення.

Свої вимоги мотивує тим, що:

- ухвала суду є незаконною, оскільки не відповідає вимогам ст. 81 КК України та роз`ясненням, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким»;

- рішенням адміністративної комісії Сумської виправної колонії № 116 від 30 квітня 2015 року ОСОБА_6 відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо вирішення питання про умовно-дострокове звільнення як такому, що не довів свого виправлення і у судовому засіданні представник Сумської виправної колонії № 116 зазначав, що засуджений ОСОБА_6 можливо стає на шлях виправлення, але адміністрація виправної установи його умовно-дострокове звільнення вважає передчасним, однак судом вказані обставини до уваги прийняті не були.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи і зміст апеляційної скарги, захисника ОСОБА_9 , яка просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції при винесенні судового рішення не прийняв до уваги вимоги ст. 81 КК України та роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», є обґрунтованими.

Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення та ухвалюючи рішення про його задоволення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що останній став на шлях виправлення, своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому до нього може бути застосоване таке звільнення, належним чином не вмотивував таке своє рішення, з врахуванням вищезазначених вимог закону.

Так, при постановленні ухвали про задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, судом враховано дані характеристики засудженого від 07.07.2010 року, з якої вбачається, що засуджений не працевлаштований, участі у суспільно-корисній праці не приймає, відсутність стягнень та наявність одного заохочення. Крім того, судом враховано стан здоров`я засудженого ОСОБА_6 .

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може і вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та матеріалам особової справи засудженого, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали.

Так, єдиною і достатньою підставою застосування умовно - дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення через сумлінну поведінку і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_6 засуджений вироком Білопільського районного суду Сумської області від 26.05.2010 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.115, ч.4 ст. 70 КК України до 7років позбавлення волі

Початок строку відбування призначеного ОСОБА_6 покарання 22.01.2010 року, кінець строку відбування покарання 22.01.2017 року.

Засуджений ОСОБА_6 до Сумської виправної колонії №116 прибув 07.07.2010 року.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.02.2016 року, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 в строк відбування покарання у виді 7 років позбавлення волі зараховано строк його попереднього ув`язнення з 22.01.2010 року по 08.07.2010 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.о.с.23).

Згідно довідки начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Сумської ВК№116, станом 05.05.2016 року (час розгляду клопотання у суді), не відбута частина призначеного ОСОБА_6 покарання становить 3 місяці 01 день (а.п.23).

Згідно довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_6 (а.п.8), останній стягнень не мав, а 04.10.2013 року отримав одне заохочення.

Відповідно до річної характеристики, підписаної начальником відділення СПС №2 та заступником начальника СВК №116 з соціально-виховної та психологічної роботи від 21.04.2016 року (а.п.7), засуджений ОСОБА_6 характеризується посередньо, в установі не працевлаштований, участі в суспільно-корисній праці у відділенні не приймає, навчався у навчальному центрі при установі, до заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності відноситься позитивно, однак ніяких висновків не робить. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», заходи, передбачені програмою, відвідує регулярно. Вину у скоєному злочині визнає.

Засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці доводить, що стає на шлях виправлення, однак не в повному обсязі, тому застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України є недоцільним.

Під сумлінним ставлення до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи та ін.

Проте, як вбачається з наявних в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_6 характеристик від 07.07.2011 року, 07.07.2012 року, 07.07.2013 року, 26.07.2013 року, 21.07.2014 року, 23.09.2014 року, останній на виробництві працевлаштований не був, і лише у 2015 році, що вбачається з характеристик від 30.04.2015 року та 07.07.2015 року, він залучався до суспільно-корисної праці (а.о.с.48,52), що свідчать лише про певну періодичність його участі у суспільно-корисній праці у період який передує розгляду даного подання, і не є безперечним доказом сумлінного ставлення до праці, тому колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що ОСОБА_6 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, з витягу з протоколу №14 засідання комісії установи по розгляду матеріалів про застосування ст. 81 КК України від 30.04.2015 року ( а.о.с 47) вбачається, що ОСОБА_6 відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо вирішення питання про умовно-дострокове звільнення.

Також, при винесенні даної ухвали колегією суддів приймається до уваги думка представника виправної колонії, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_6 , який в суді першої інстанції заперечував проти задоволення клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення, а відомості щодо стану здоров`я, відповідно до положень ст. 81 КК України, не можуть бути предметом дослідження при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За таких обставин, на думку колегії суддів, є такими що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність ухвали суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .

А тому, ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2016 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні вказаного клопотання, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2016 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокового звільнення на не відбутий строк 03 місяців 01 день - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокового звільнення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.