Віньковецький районний суд Хмельницької області
Єдиний унікальний номер № 670/134/16-к
Провадження № 1-кп/670/17/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2016 року смт. Віньківці
Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 11.02.2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із вищою освітою, не одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, не працюючого, перебуваючого на обліку по догляду за особою похилого віку, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 06.02.2016 року, знаходячись у вітальній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , умисно, на ґрунті довготривалих неприязних відносин, заподіяв потерпілі ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження за таких обставин.

Так, близько 10.30 год. ОСОБА_5 під час суперечки, що виникла між ним та потерпілою з неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_4 лівою рукою за праве плече у ділянці середньої третини та шляхом стиснення спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді 1 синця в ділянці правого плеча в середній третині по передній поверхні розміром 1,5х1,5 см, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, близько 11.30 год., ОСОБА_5 у ході суперечки, яка продовжувалась між ним та потерпілою, вихопив із рук ОСОБА_4 дерев`яну палицю діаметром 2 см, довжиною 48 см, та умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс нею один удар у ділянку лівого стегна та колінного суглобу потерпілої, чим заподіяв останній тілесне ушкодження у вигляді 1 синця на передній поверхні лівого стегна в нижній третині із поширенням на ділянку лівого колінного суглобу по передній поверхні розміром 2,5смх1см, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні потерпілі ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 Кримінального Кодексу України.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав зовсім, стверджуючи, що до потерпілої нецензурно він не виражався, її не бив, а всі її звинувачення вважає наклепом.

Показав, що з вересня 2015 року між ним та потерпілою постійно виникають конфлікти, оскільки ОСОБА_4 забороняє йому спілкуватись із їхнім малолітнім сином ОСОБА_6 , який проживає разом з нею у будинку АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим орган опіки та піклування Віньковецької РДА прийняв відповідне рішення про режим спілкування обвинуваченого із дитиною у конкретні дні та години. 06.02.2016 року близько 10 год. разом із своєю матір`ю ОСОБА_7 він приїхав до сина, а рівно о 10 год. потерпіла дозволила зайти йому у будинок. Мати залишилася чекати його в автомобілі на вулиці. Зайшовши до кухні, обвинувачений передав для сина костюмчик, але ОСОБА_4 сказала, що він буде малий. Через це між ними виникла невеличка суперечка, яка тривала близько 5 хвилин. Потім ОСОБА_8 продовжив гратись із сином, потерпіла займалась своїми справами, а її мати ОСОБА_9 , яка спочатку знаходилась разом з ними у кухні, згодом вийшла у другу кімнату, потім надвір. Близько 12.30 год. у будинок зайшов працівник Віньковецького відділення поліції ОСОБА_10 і повідомив ОСОБА_5 , що у поліцію надійшов телефонний дзвінок про те, що він ніби-то виражається нецензурними словами. ОСОБА_11 відібрав у нього та в потерпілої пояснення, після чого остання сказала, що час для спілкування із сином вичерпаний, і о 13 год. провела обвинуваченого до воріт. При цьому ОСОБА_4 сміялась, ні на що не жалілась, та працівнику поліції про факт побиття не говорила.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винність у скоєнні злочину доводиться сукупністю досліджених судом доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що за рішенням органу опіки та піклування ОСОБА_5 дозволено спілкуватись із сином у першу і третю суботу місяця з 10 до 13 год. У суботу 06.02.2016 року він прийшов вчергове до сина, та приніс для нього костюмчик, який виявився малуватим. Після цього обвинувачений звернувся до ОСОБА_9 із претензіями, чому вона сидить разом з ними у кімнаті, оскільки йому призначили спілкування у присутності матері, а не тещі. Але після того, як ОСОБА_12 вийшла у другу кімнату, ОСОБА_8 почав нецензурно виражатись, потім вдарив її у груди, лівою рукою зловив за її руку та сильно стиснув, почав шарпати, і сказав, що допоки вони в шлюбі, то він може робити усе, що хоче. Почувши сварку, ОСОБА_9 зробила ОСОБА_13 зауваження, і вийшла надвір. Тим часом суперечка між обвинуваченим та потерпілою продовжувалась, а коли вона перегорнула палицею жар у грубці і стала біля дверей, то ОСОБА_8 , вихвативши палку із її рук, спочатку штрикнув нею у ліве бедро, а потім вдарив по нозі. ОСОБА_14 вирвала з рук ОСОБА_15 палицю і вибігла у другу кімнату. Цей момент побачила її мати ОСОБА_9 , а пізніше їхню суперечку почув по телефону її батько ОСОБА_16 , який викликав поліцію. По приїзді працівник ВІньковецького ВП ОСОБА_10 опитав їх, та одразу після 13 год. потерпіла вивела обвинуваченого до хвіртки, і він поїхав. У поліцію за направленням для проходження судово-медичної експертизи ОСОБА_4 звернулась лише у четвер, бо в понеділок та вівторок були судові засідання, а ОСОБА_10 , який проводив опитування, про тілесні ушкодження не повідомила, бо перехвилювалась.

Показання потерпілої узгоджуються із висновками судово-медичної експертизи № 27 та № 28 від 12.02.2016 року, згідно яких у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді 1 синця на передній поверхні лівого стегна в нижній третині із поширенням на ділянку лівого колінного суглобу по передній поверхні розміром 2,5 на 1 см, 1 синець в ділянці правого плеча в середній третині по передній поверхні розміром 1,5х1,5 см, які могли утворитись в межах 4, 5, 6 діб до проведеного 11.02.2016 року огляду, тобто 06.02.2016 року за обставин, на які вказує потерпіла, та які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки). Синець на передній поверхні лівого стегна в нижній третині із поширенням на ділянку лівого колінного суглобу по передній поверхні розміром 2,5х1 см міг утворитись від не менше однієї дії в ділянку нижньої кінцівки, у даному випадку і від удару палицею, а синець у ділянці правого плеча в середній третині по передній поверхні розміром 1,5х1,5 см міг утворитись від не менше однієї дії в ділянку правого плеча, та зокрема, і від дії пальців руки сторонньої особи при стисненні ними правого плеча.

Свідок ОСОБА_9 , рідна мати потерпілої, у суді показала, що прийшовши до свого сина ОСОБА_6 06.02.2016 року обвинувачений одразу ж почав поводити себе агресивно та наказав їй вийти. ОСОБА_12 вийшла у другу кімнату, звідки чула суперечку, що відбувалась між ОСОБА_17 і її дочкою. Зробивши зауваження, вона пішла надвір, а потім ще кілька разів то заходила у кімнату, то виходила, а зайшовши вчерговий раз побачила, що обвинувачений вирвав із рук дочки палицю, якою вони у грубці підгортають жар, і штрикнув її у ліве коліно. Щоб захиститись, дочка підняла ногу, після чого ОСОБА_8 вдарив її палкою по нозі, а на зауваження ОСОБА_9 відповів, що ОСОБА_18 його жінка, тому він що хоче, те робить. Дочка вирвала із його рук палицю, і вийшла у другу кімнату. Потім до ОСОБА_19 зателефонував її чоловік ОСОБА_16 , та почувши в телефонну трубку сварку, сказав, що викликає працівників поліції.

Із показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що 06.02.2016 року близько 10 год. разом із сином вона приїхала до ОСОБА_14 , щоб побачити внука. Але потерпіла впустила до хати лише сина, тому вона чекала сина аж до 13 год. в автомобілі, і бачила, як потерпіла провела обвинуваченого до самої хвіртки.

Допитані судом як свідки кожен окремо ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у суді підтвердили, що на досудовому розслідуванні вони були залучені слідчим як поняті при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_9 , які детально розповідали та показували, як обвинувачений вдарив потерпілу палкою по нозі.

Згідно показань інспектора Віньковецького відділення поліції ОСОБА_22 06.02.2016 року він виїхав на місце за заявою ОСОБА_16 та провів опитування ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_4 пояснювала, що ОСОБА_5 намагався вчинити бійку, але про те, що він вдарив її палкою, не повідомляла.

Об`єктивно винність обвинуваченого підтверджується протоколами проведення слідчого експерименту з фотоілюстраціями від 23.02.2016 року, проведеного з участю потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_9 , згідно змісту яких вказані особи відтворили обставини події 06.02.2016 року.

Зокрема, потерпіла показала, як ОСОБА_5 лівою рукою схопив її за праве передпліччя та спричинив тілесне ушкодження, як наніс удар по нозі дерев`яною палкою, а свідок ОСОБА_9 відтворила нанесення удару обвинуваченим по нозі ОСОБА_4 дерев`яною палкою, та показала місце у дверному пройомі, де це відбулось.

Протоколом огляду предмета від 22.02.2016 року, та зокрема дерев`яної палиці, яка була оглянута судом, і якою, як вказувала потерпіла у суді, обвинувачений вдарив її по нозі, встановлено, що довжина палиці становить 48 см, діаметр 2 см.

Оцінюючи досліджені докази по кримінальному провадженні в їх сукупності, суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_5 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_4 повністю доведена в судовому засіданні як показами самого обвинуваченого, який не заперечував сам факт його перебування 06.02.2016 року у будинку потерпілої і виниклий між ними конфлікт на ґрунті тривалих неприязних відносин, так і показами потерпілої, свідків та дослідженими письмовими матеріалами.

При цьому твердження обвинуваченого про те, що ОСОБА_4 він не бив, а вона його оговорила, суд розцінює як намагання ОСОБА_5 уникнути кримінальної відповідальності.

Отже діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , що виразилось у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Оскільки ОСОБА_5 винний у скоєнні цього злочину, то підлягає покаранню.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суд повинен виходити із всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, відповідно до положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Обставин, пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Водночас суд бере до уваги, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, знаходиться на обліку по догляду за особою похилого віку, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , за місцем свого постійного проживання на території Віньковецької селищної ради характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Однак, враховуючи, що ОСОБА_5 свою вину у скоєному не визнав та не розкаявся, та крім того, як наголошувала у суді потерпіла, він продовжує вчиняти відносно неї неправомірні дії, а саме називаючи її при зустрічах образливими та нецензурними словами, та враховуючи майновий стан ОСОБА_5 суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді громадських робіт, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд також враховує, що загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення індивідуалізації, гуманності і справедливості покарання, і тому, на думку суду, призначене обвинуваченому покарання у виді громадських робіт буде справедливим, необхідним і достатнім у даному конкретному випадку для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались

Питання про речові докази вирішити згідно з вимогами ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 370, ст. 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

Речові докази -- дерев`яну палицю, яка здана на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Віньковецького ВП Дунаєвецького ВП ГУНП у Хмельницькій області, знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Хмельницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Віньковецький районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1