Справа № 1-221/10 Провадження № 1-221/10
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2010 Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Цюмрака М.Д.

при секретарі - Опока Г.І.

з участю прокурора - Вайди С.Й.

та адвоката ОСОБА_1 - І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жидачеві кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, гр.-на України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, не працюючого, раніше не судженого, - за ст.ст.185 ч.2, 304 ч.1 КК України -

ВСТАН О ВИВ:

Підсудний ОСОБА_2 24 лютого 2010 року близько 23.00 год. в дизель- поїзді сполученням Івано-Франківськ-Ходорів, за попередньою змовою в групі осіб з неповнолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, маючи умисел на викрадення чужового майна, таємно викрав особисті речі потерпілої ОСОБА_4, а саме: дві сумки і поліетиленовий пакет, в яких знаходились: 10 скатертин на суму 150 грн., 2 комплекти постільної білизни на суму 230 грн., 4 чоловічі светри на суму 280 грн., 5 комплектів банних махрових рушників на суму 250 грн., 4 жіночі кофти на суму 160 грн., 10 шт. матерчатих колготів на суму 150 грн., 12 пар жіночих шкарпеток на суму 36 грн., 10 пар чоловічих шкарпеток на суму 30 грн., 2 підодіяльники вартістю 80 грн., двохстороннє одіяло вартістю 175 грн., 2 господарські сумки бувші у використанні вартістю 13 грн., чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1554 грн.

Будучи допитаним в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у пред»явленому йому звинуваченні визнав повністю і суду пояснив, що він дійсно 24 лютого 2010 року повертався із м.Калуша з неповнолітньою ОСОБА_3 - сестрою його співжительки. Після станції Молодинче він з ОСОБА_3 перейшли у перший вагон дизель-поїзда, де на початку вагона сиділа потерпіла, коло якої знаходилося 4 поліетиленові пакети. Коли потерпіла пішла в туалет, то підсудний запропонував ОСОБА_3 викрасти її речі, направивши останню в сторону туалету, щоб вона змогла повідомити підсудного про повернення з туалету потерпілої, на що ОСОБА_3 погодилася. Підсудний думав, що у кульках продукти харчування. Дизель-поїзд наближався до станції Бортники. Коли поїзд зупинився, ОСОБА_3 викинула із тамбура першого вагону кульки з товаром і вони обидвоє зійшли з поїзда. Коли двері дизель-поїзда зачинилися і поїзд поїхав, підсудний з ОСОБА_3 підняли панети з товаром і зайшли на зупиночний пункт Бортники, де виявили в одному із пакетів пляшку солодкої води, шпроти, хліб та кусок вареної ковбаси. Підсудний з ОСОБА_3 все це з»їли, оскільки були голодні. Після цього вони пакети з викраденим заховали в кущах, а самі пішли додому в с.Букавина. Наступного дня ОСОБА_3 о 05.00 год. ранку поїхала у м.Калуш, а підсудний в обідню пору 25.02.2010 року пішов на ст.Бортники, де в кущах виявив тільки два пакети із залишених ними чотирьох. Він взяв ці два пакети , в яких знаходився одяг і поїхав з ними у м.Калуш, де все це продав на ринку «барахолці», виручивши 150 грн.,які витратив на продукти для сім»ї.

У вчиненому підсудний розкаявся і просить його суворо не карати.

Наведене свідчить про те, що підсудний ОСОБА_2 визнав вину і в судовому засіданні не оспорював встановлені в ході досудового слідства фактичні обставини справи і докази, що стверджують його винність в інкримінованому злочині.

В зв"язку з тим, що підсудний вину у вчиненому визнав і в суду нема підстав вважати, що він себе обмовив, об"єм дослідження доказів по справі суд, із згоди учасників процесу, обмежив допитом підсудного у відповідності зі ст. 299 КПК України, при цьому роз"яснивши підсудному наслідки застосування даної статті.

Крім визнання вини самим підсудним, його вина в судовому засіданні доведена і письмовими доказами, а саме:

Протоколом пред»явлення особи для впізнання від 03.09.2010 р. з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 впізнала серед пред»явлених їй осіб підсудного по рисах обличчя та тіло будові, який їхав з нею в одному вагоні дизель-поїзда сполученням Івано-Франківськ- Ходорів (а.с.152-155);

Протоколом ставки віч-на-віч, проведеної між підсудним та потерпілою, яка впізнала його і розповіла про обставини крадіжки її речей з вагона дизель-поїзда (а.с.156-158);

Протоколом пред»явлення фотознімків для впізнання від 13.05.2010 року згідно якого серед 4-х пред»явлених знимок чоловіків, потерпіла впізнала фотографію підсудного під № 1 (а.с.34-36);

Протоколом ставки віч-на-віч між підсудним і ОСОБА_3 від 06.07.2010 р. де підсудний зізнався що знав про те, що ОСОБА_3 неповнолітня (а.с.72-74).

Згідно акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 232 від 06.10.2010 р. підсудний психічним захворюванням не страждає, а виявляє легку розумову відсталість у вигляді олігофренії в степені легкої дебільності. Наявні у нього психічні порушення не досягають рівня психічної хвороби чи недоумства і не позбавляють його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих йому дій Герич також психічним захворюванням не страждав і не виявляв будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності і міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.165-166).

Оцінивши всі зібрані в ході досудового слідства і перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності суд вважає, що дії підсудного слід кваліфікувати за ст.185 ч.2 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, а також за ст.304 ч.1 КК України оскільки підсудний втягнув неповнолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 у злочинну діяльність.

Призначаючи підсудному покарання суд враховує суспільну небезпечність вчинених ним злочинів, особу підсудного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілій завдану злочином матеріальну шкоду, позитивно характеризується, а тому вважає, що до нього слід застосувати покарання у виді позбавлення волі, але з врахуванням перерахованих обставин, які суд визнає як пом»якшуючі покарання підсудного, до нього слід застосувати ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним за ст.185 ч.2 та 304 ч.1 КК України і призначити покарання :

За ст.185 ч.2 КК України - 2 роки позбавлення волі.

За ст.304 ч.1 КК України - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України остаточно визначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань 3 роки і 3 місяці позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов»язати засудженого ОСОБА_2 періодично з»являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Львівської області протягом 15 днів з часу його оголошення шляхом подачі апеляції через Жидачівський районний суд.

Головуючий суддя :