Провадження № - 1кп/201/32/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0002641 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новорадіонівка Криворізького району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
10.07.2014 року у невстановлений час, знаходячись у приміщенні офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_6 отримує в позику грошові кошти у сумі 585 000 гривень.

Відповідно до п. 4 вказаного договору вразі, коли позичальник не поверне гроші у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість у примусовому порядку, згідно чинного законодавства.

Однак, незважаючи на укладені домовленості цивільно-правового характеру між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_6 умови договору тривалий час не виконував, в зв`язку з чим 19.06.2015 року ОСОБА_3 , маючи умисел направлений на примушування ОСОБА_6 до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати договір з погрозою насильства над потерпілим, за відсутності ознак вимагання, достовірно знаючи, що потерпілий ОСОБА_6 знаходиться в м. Дніпропетровську, маючи до потерпілого ОСОБА_6 претензії з приводу неналежного виконання домовленостей щодо виконання боргових зобов`язань, зневажаючи встановлений державою порядок захисту свого порушеного права, передбаченого цивільним законодавством, при цьому маючи реальну можливість звернутися до суду з метою вирішення виниклого спору між ним та ОСОБА_6 , вказаних дій не зробив.

При цьому ОСОБА_3 , чітко усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, наслідки, які можуть настати, та свідомо бажаючи їх настання, вирішив для себе, що із використанням погроз фізичного насильства примусить потерпілого ОСОБА_6 повернути йому борг у повному обсязі за договором позики на суму 585 000 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність направлену на примушування потерпілого ОСОБА_6 до виконання цивільно-правових зобов`язань щодо повернення грошового боргу, з погрозою застосування насильства над потерпілим ОСОБА_3 , заздалегідь не повідомляючи останнього щодо свого злочинного наміру, діючи умисно, у невстановлений час та місці в телефонному режимі під час спільної бесіди домовився з ОСОБА_6 про зустріч у офісі 19.06.2015 року, який розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі, 19.06.2015 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_6 , діючи за заздалегідь обговореній зі ОСОБА_3 домовленості, прибув разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_8 до офісу, який належить ОСОБА_3 , який розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , та зайшовши разом зі своєю цивільною дружиною до одного з офісних приміщень, куди його завів ОСОБА_3 .

Після чого ОСОБА_3 , знаходячись в зазначеному місці та в зазначений час, доводячи свій злочинний умисел до кінця, почав примушувати ОСОБА_6 до виконання ним цивільно-правових зобов`язань, тобто примушувати повернути йому борг у повному обсязі за договором позики на загальну суму 585 000 гривень шляхом висловлювання на адресу ОСОБА_9 погроз фізичною розправою, а саме: безпосередньо ОСОБА_3 приб`є його та одіб`є вуха ОСОБА_6 , при цьому, зазначені висловлювання потерпілий ОСОБА_6 сприйняв, як реальну загрозу для свого життя та здоров`я та побоювався виконання погроз фізичною розправою від ОСОБА_3 .

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 355 КК України, а саме, примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати договір з погрозою насильства над потерпілим за відсутності ознак вимагання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному злочині не визнав та пояснив, що потерпілого він знає давно і між ними були цивільно-правові відносини за якими обвинувачений передав в оренду потерпілому підприємство, однак потерпілий розраховувався невчасно і в нього виникла реальна заборгованість. В 2014 році потерпілий попросив обвинуваченого позичити йому грошові кошти на що той погодився і передав потерпілому 585 000 грн., що еквівалентно 70 000 доларів США. Потерпілий мав розрахуватись до січня, але не зробив цього і весь час прострочував чергові платежі. Навесні 2015 року обвинувачений перебував 40 днів на лікуванні в Ізраїлі де витратив близько 50 000 доларів, а тому потребував коштів для продовження лікування. Коли обвинувачений повернувся до м. Дніпропетровська, то зустрівся з потерпілим в офісі по АДРЕСА_2 , де потерпілий сказав, що у нього не має коштів розрахуватись. Після цього вони поговорили на підвищених тонах і потерпілий повідомив, що принесе гроші наступного дня, однак наступного дня він гроші приніс не всі і приїхав на зустріч з дружиною. Коли він передав гроші, до кабінету зайшли міліціонери з прокурором, які провели обшук і вилучили ті гроші, які йому передав ОСОБА_6 . Обвинувачений наполягає, що він потерпілого не бив, не погрожував йому, а лише голосно розмовляв, а запис на диску не відповідає фактичним обставинам.

Суд, дослідивши безпосередньо у судовому засіданні показання учасників кримінального провадження, а також надані останніми докази, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині з огляду на наступне.

Як вбачається з договору позики від 10 липня 2014 року та розписки до нього, вказаний договір укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і згідно його умов позикодавець ОСОБА_3 передав а позичальник ОСОБА_6 прийняв у власність 585 000 гривень (т.1 а.с.145-147), які зобов`язався повернути до 10.07.2015, що підтверджує наявність цивільно-правових відносин між сторонами за якими потерпілий зобов`язаний повернути певні грошові кошти у обумовлений сторонами строк.

Допитаний у судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_6 суду пояснив, що він орендував у обвинуваченого завод але у зв`язку з кризою і коливанням долара у нього виникла заборгованість по оренді. В 2014 році вони з обвинуваченим уклали договір позики, згідно якого потерпілий винен обвинуваченому 585 000 грн., що еквівалентно 70 000 доларів США, хоча реально цих коштів потерпілий не отримував це був борг за оренду заводу. Потерпілий вчасно не міг розрахуватись в зв`язку з коливанням валюти і 16.06.15 року обвинувачений зателефонував ОСОБА_6 і запропонував зустрітись на офісі. В цей же день приблизно о 10-00 годин потерпілий приїхав до офісу обвинуваченого на вул.. Рогальова в м. Дніпропетровську, а через деякий час зайшов ОСОБА_3 , який був знервований і відразу почав погрожувати розправою, якщо потерпілий не поверне гроші. Потім пішов до сейфа звідки дістав битку. ОСОБА_6 взяв стілець для захисту, однак обвинувачений вказаний стілець вирвав і почав бити потерпілого биткою по голові, обличчю та рукам. Потерпілий хотів втікти, однак водій обвинуваченого ОСОБА_10 затримав його в дверях і ОСОБА_3 продовжив його бити, а ОСОБА_10 дивився. ОСОБА_6 почав проситись і ОСОБА_3 дав добу на відшуковування коштів для погашення боргу, а в разі неповернення боргу, погрожував, що змусить переписати все майно на нього, а якщо дружина не погодиться, він їй «пояснить». Після цього обвинувачений забрав у потерпілого ключі від автомобіля «Ніссан», який належить його цивільній дружині ОСОБА_8 і відпустив його, сказавши, що машину продасть, а дружину зґвалтує на очах потерпілого в разі неповернення боргу. ОСОБА_6 реально сприйняв погрози і переживав за себе і своїх близьких, а тому, вийшовши з офісу, зателефонував дружині і сказав, щоб вона забрала дитину зі школи. Після цього він зустрівся з дружиною, розповів що сталось та вони звернулися до міліції за захистом, де потерпілому було надано направлення на СМЕ, яке він пройшов. За добу працівники міліції не встигли приготуватись і потерпілий відстрочив зустріч з обвинуваченим. 19.06.2015 ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_8 приїхали до офісу ОСОБА_3 , де в телефонній розмові з останнім той велів передати гроші водієві, однак потерпілий не погодився і запросив обвинуваченого до офісу. Той приїхав і вони зайшли в офіс, де потерпілий передав ОСОБА_3 гроші в сумі 50 000 гривень, які він позичив у брата. Після цього ОСОБА_3 , в присутності ОСОБА_8 , знову почав погрожувати потерпілому, говорячи, що відіб`є йому голову, вуха, а також погрожував дружині фізичною розправою і насильством над нею. Потерпілий намагався домовитись, говорячи про те, що він продасть автомобіль і розрахується, однак ОСОБА_3 слухати не хотів. Потерпілий всі погрози сприймав як реальні і переживав за себе і своїх рідних. Коли обвинувачений писав розписку, то до офісу зайшли працівники міліції, які провели обшук в ході якого виявили грошові кошти, розписку обвинуваченого та ключі від автомобіля «Ніссан», які повернули потерпілому. Також потерпілий пояснив, що випадково записав розмову з обвинуваченим і цей запис передав працівникам міліції. Потерпілий вважає, що така поведінка обвинуваченого викликана його тяжкою хворобою.

Показання потерпілого підтверджуються обставинами встановленими під час проведення слідчого експерименту 05.08.2015 (т. 1 а.с. 97) в ході якого потерпілий дав показання та вказав місце подій, які відповідають показаннями даним ним в судовому засіданні.

Показання потерпілого в частині подій 19.06.2015 року підтвердили і свідок ОСОБА_8 , допитана в судовому засіданні, які пояснила, що вона являється цивільною дружиною потерпілого, однак на момент допиту подружні відносини між ними припинені. В 2015 році їй стало відомо про те, що ОСОБА_6 винен ОСОБА_3 грошові кошти. В червні 2015 року їй зателефонував ОСОБА_6 та повідомив про те, що ОСОБА_3 в офісі вимагав повернення боргу, забрав ключі від автомобіля, побив потерпілого та погрожував йому та його дружині фізичною розправою, а тому потерпілий сказав забрати дітей і їхати з дому. Свідок приїхала на автомобілі до потерпілого і вони разом поїхали до міліції, де написали заяву про скоєння злочину. Через декілька днів свідок з чоловіком поїхали на вул. Рогальова на офіс до ОСОБА_3 , однак останнього на місці не виявилось і в телефонному режимі той повідомив, що зустрічатись не бажає, однак потерпілий наполіг на зустрічі і ОСОБА_3 через деякий час приїхав на офіс. Потерпілий зі свідком піднялись на другий поверх, де зайшли в кімнату, в якій знаходився ОСОБА_3 та його охоронець. Охоронець вийшов, а ОСОБА_3 почав на підвищених тонах говорити про те, що не треба було приводити свідка та почав вимагати повернення грошей. При цьому обвинувачений говорив, що в разі неповернення боргу він відіб`є потерпілому голову та повідбиває йому вуха биткою і забере завод. Всі слова та поведінка налякали як свідка так і її чоловіка і свідок намагалась втрутитись в розмову, однак ОСОБА_3 в грубій формі сказав, що він з нею не домовлявся, а тому нехай вона вийде з кімнати, а то він з нею зробить те ж що й з чоловіком. Свідок вийшла і, як їй стало відомо пізніше, її чоловік передав ОСОБА_3 частину грошей, а коли обвинувачений писав розписку про повернення коштів, в кімнату зайшли працівники міліції, які провели обшук в офісі і виявили грошові кошти, розписку та ключі від автомобіля «Ніссан», які повернули.

Під час впізнання особи за фотознімками ОСОБА_8 вказала на фотографію ОСОБА_3 , як особи, яка вчинила протиправні дії відносно її чоловіка 19.06.2016. (т. 1 а.с. 111)

Також показання потерпілого і свідка ОСОБА_8 в частині зустрічі потерпілого з обвинуваченим 19.06.2015 підтверджуються показання свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що йому знайомі і обвинувачений і потерпілий, однак про будь-які цивільно-правові договори між ними йому нічого не відомо 19.06.2015 р. він був на роботі на АДРЕСА_2 , де знаходиться офіс ОСОБА_3 . Приблизно о 15-00 годин до офісу приїхав ОСОБА_6 з жінкою, які побули і поїхали, так як ОСОБА_3 не було. Пізніше приїхали ОСОБА_6 і працівники міліції і говорили, що ОСОБА_6 передавав якісь гроші ОСОБА_3 , однак точно свідкові не відомо про що йде мова. Свідок криків не чув і нічого по суті погроз не знає.

Під час досудового слідства потерпілим ОСОБА_6 були надані слідчому для огляду грошові кошти в розмірі 50 000 гривень в білому полімерному пакеті з написом «АТБ», які він мав намір передати ОСОБА_3 в рахунок частини боргу та які були оглянуті слідчим 19 червня 2015 року за участю понятих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у службовому кабінеті №405 Жовтневого РВ ДМУ, що підтверджується протоколом огляду. (т.1 а.с. 113-115)

В ході обшуку 19.06.2015 року за адресою: АДРЕСА_2 у присутності понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 було виявлено та вилучено у ОСОБА_3 :

- білий полімерний пакет з надписом «АТБ» у якому знаходяться грошові кошти купюрами по 200, 100, 50 гривень у сумі 50 000 гривень;

- аркуш паперу з написом синьою кульковою ручкою: «Я, ОСОБА_3 отримав 50 000 гривень в счёт долга»;

- на підвіконні вікна у кабінеті ОСОБА_3 , виявлено та вилучено у шкіряному чохлі з написом «Toyota» чорний пластмасовий брелок з написом «Nissan». (т. 1 а.с. 121-124).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили факт їх участі в якості понятих під час обшуку офісу ОСОБА_3 та об`єктивно підтвердили послідовність дій слідчого під час обшуку, які зазначені в протоколі обшуку та перелік виявлених і вилучених речей, які співпадають з переліком, викладеним в протоколі обшуку. При цьому свідки пояснили, що коли вони з міліціонерами підходили до дверей офісу, то чули як ОСОБА_3 голосно вимагав повернення коштів у ОСОБА_6 , що додатково підтверджує показання ОСОБА_6 і ОСОБА_8 про те, що обвинувачений вимагав повернення коштів.

В подальшому, 21.06.2015 слідчим за участі понятих було оглянуто білий полімерний пакет з написом «АТБ», який було вилучено під час обшуку офісу ОСОБА_3 в якому виявлено грошові кошти в сумі 50 000 гривень тими ж купюрами, які були оглянуті слідчим 19.06.2015, тобто ті ж гроші, які ОСОБА_6 надав слідчому для огляду 19.06.2015 і які він мав намір передати і передав ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу.

Факт огляду грошових коштів, наданих ОСОБА_6 слідчому для огляду та вилучених під час обшуку в офісі ОСОБА_3 підтверджується показаннями понятих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , допитаних в судовому засіданні.

Зокрема понята ОСОБА_12 повідомила, що вона приймала участь в огляді грошових коштів, вилучених під час обшуку, не пам`ятає чи приймала участь в огляді грошових коштів, які надав ОСОБА_6 , однак підпис на протоколі огляду належить саме їй.

Понятий ОСОБА_13 , в свою чергу, підтвердив факт його участі в огляд грошових коштів, які надав ОСОБА_6 та які було вилучено під час обшуку і в обох випадках була присутня одна й та ж дівчина понята.

Слідчий ОСОБА_16 , будучи допитаним в якості свідка в судовому засіданні пояснив, що він, як слідчий у даному кримінальному провадженні, проводив огляд грошових коштів, але скільки разів не пам`ятає.

Оцінюючи зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_3 органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 355 КК України як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати договір з погрозою насильства над потерпілим за відсутності ознак вимагання.

Так, договір позики підтверджує наявність цивільно-правових обов`язків потерпілого перед обвинуваченим, показання ОСОБА_6 в сукупності з показами ОСОБА_8 підтверджують факт того, що обвинувачений погрожував фізичною розправою над потерпілим в разі неповернення боргу, факт звернення потерпілого до міліції за захистом, надання ним грошових коштів для огляду та подальша передача саме цих коштів обвинуваченому, що підтверджується обставинами викладеними в протоколах огляд від 19.06.2015 та 21.06.2015 і протоколу обшуку, свідчать про сприйняття потерпілим реальності погроз обвинуваченого і реальне побоювання за своє здоров`я. А факт виявлення в офісі обвинуваченого ключів від автомобіля «Ніссіан» підтверджує показання потерпілого про те, що ці ключі 16.06.2015 у нього забрав обвинувачений, що додатково підтверджує факт направленості дій обвинуваченого саме до примушування до виконання зобов`язань, так як в разі врегулювання конфлікту в правовій площині, необхідності залишати ключі від автомобіля у потерпілого жодної не було б.

В обґрунтування обвинувачення прокурор посилається на казання свідка ОСОБА_10 , якого було допитано, однак він пояснив, що 19.06.2016 в офісі не знаходився і свідком спілкування між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не був, а тому його покази суд розцінює як неналежні, так як не підтверджують і не спростовують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню.

В обґрунтування обвинувачення прокурор посилається на звукозапис на СД диску, наданий потерпілим ОСОБА_6 , на якому, згідно його слів, здійснено запис розмови між ним та обвинуваченим 19.06.2014 в ході якої останній погрожував потерпілому.

Однак, вказаний доказ, як і протокол прослуховування аудіо запису (т.1 а.с. 92, 104) від 06.08.2015 року, і протокол його огляду (т. 1 а.с. 116), і висновок № 1890/1891/1892 комплексної судової криміналістичної експертизи відео-, звукозапису, лінгвістичної та психологічної експертизи, складеного 20.05.2016 року суд вважає за необхідне визнати недопустимими доказами з огляд на наступне.

Статтею 86 КПК України визначено критерій допустимості доказів у кримінальному провадженні. Зокрема, такий доказ має бути отримано в порядку визначеному КПК України.

Як вбачається з пояснень потерпілого звукозапис ним зроблено випадково, так як під час розмови ввімкнувся телефон. Вказані пояснення суд сприймає критично, так як на запису чутно, що він розпочинається з того, що потерпілий йде до обвинуваченого і закінчується фактично припиненням розмови між ними, що свідчить про цілеспрямованість запису розмови.

Рішенням Конституційного суду Україн и у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, визначено, що подані будь-якою фізичною або юридичною особою згідно з частиною другою статті 66 КПК України (1960 р.) речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в Конституції України зокрема внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом.
Таким чином, вказаний звукозапис отримано не з дотриманням вимог КПК, а тому він підлягає визнанню недопустимим доказом, що тягне за собою недопустимість і доказів отриманих внаслідок дослідження цього доказу.
Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений не примушував до виконання цивільно-правових обов`язків, а лише просив про повернення боргу спростовуються вищевказаними доказами.

Посилання сторони захисту на те, що потерпілий мав до 1 червня повернути 50 000 грн., як це зазначено в його розписці за оренду заводу, а не заборгованість за договором від 14.07.2014 і саме 50 000 гривень були передані 19.06.2015 за оренду заводу, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Керуючись принципом диспозитивності та межами розгляду кримінального провадження, визначеними ст.. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Згідно обвинуваченого акту, що підтверджено наданими суду доказами, зобов`язання потерпілого виникли з приводу укладення договору позики від 14.07.2014, який було досліджено в судовому засіданні.

В ході судового розгляду обвинувачений змінював свої покази щодо природи виникнення заборгованості потерпілого, зокрема, спочатку обвинувачений вказував, що це заборгованість за оренду заводу, а потім зазначив, що він передав грошові кошти визначені договором від 14.07.2015 в позику. Потерпілий стверджував, що заборгованість виникла за оренду заводу, а потім був підписаний договір позики від 14.07.2014 і обвинуваченим була висунута вимога повернути повністю борг саме за цим договором.

Суду не надано будь-якого договору оренди, укладеного між сторонами, який би свідчив про наявність обов`язку потерпілого сплачувати оренду плату, крім розписки потерпілого, наданої обвинуваченим в останньому судовому засіданні згідно якої він має сплачувати щомісячно по 50 000 гривень, однак з цієї розписки не зрозуміло по якому саме зобов`язанню вона надана.

В той же час і потерпілий і свідок ОСОБА_8 стверджували, що обвинувачений вимагав суму боргу саме за договором позики і не 50 000 гривень, а весь розмір боргу

Таким чином, враховуючи показання сторін, свідка та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає встановленим той факт, що обвинуваченим здійснено примушування до виконання обов`язку встановленого саме договором позики від 14.07.2015

Клопотання сторони захисту про визнання недопустимими протоколів огляду від 19.06.2015 і 21.06.2015 та визнання недопустимим протоколу обшуку від 19.06.2015 суд вважає необґрунтованим, так як під час дослідження цих документів і допиту понятих не було виявлено таких обставин, які б свідчили про те, що ці документи складені з порушенням вимог КПК, а обставини, зафіксовані в них отримані не в порядку визначеному КПК. Незначні суперечності в показах понятих викликані великим проміжком часу між подіями і їх допитом, не впливають на правильність установлення фактичних обставин, а лише свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками і очевидцями яких вони були.

Посилання сторони захисту на те, що показання свідка ОСОБА_8 не можна сприймати як достовірні, так як вона зацікавлена особа, суд також не приймає до уваги, так як незважаючи на ту обставину, що свідок дійсно певною мірою може бути зацікавлена в результатах кримінального провадження, суд її покази сприймає як правдиві, так як вони послідовні, узгоджуються як з показаннями потерпілого так і, в частині визнання обставин, з показаннями обвинуваченого. Свідок давала показання будучи попередженою про кримінальну відповідальність і, знаходячись під присягою, а будь-яких доказів того, що свідок давала неправдиві свідчення, крім припущення, стороною захисту не надано, а отже визнавати ці свідчення недопустимим доказом підстав не має.

Посилання сторони захисту на те, що з боку правоохоронних органів була провокація злочину, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Для визначення провокації злочину Європейський суд у своїх рішеннях, зокрема у справах «Банніков проти Російської Федерації» від 04 листопада 2010 року, «Веселов та інші проти Російської Федерації» від 02 жовтня 2010 року встановив такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

В судовому засіданні встановлено, що: дії правоохоронних органів під час вимагання виконання обов`язку обвинуваченим з погрозою застосування насильства були пасивними, вони не втручались в бесіду між сторонами і втрутились лише після передачі коштів потерпілим обвинуваченому; дії правоохоронних органів не мали жодних ознак спонукання до вчинення злочину і злочин був би скоєний в незалежності від того чи втрутились би правоохоронці в перебіг подій після безпосередньо погрози розправою, а отже підстав говорити про те, що мала місце провокація злочину.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не судимий, страждає на хворобу пухлини стовбура мозку, являється інвалідом другої групи, позитивно характеризується.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а саме, обвинувачений, потребуючи кошти на лікування, вдався до протиправних дій саме з метою забезпечити своє лікування за отриманні кошти.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 ,відповідно до ст. 67 КК України у судовому засіданні не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи що обвинуваченому не може бути призначено покарання у вигляді виправних робіт, так як він не працює, чи арешту, так як він хворіє на тяжку хворобу, обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеженням волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.
Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Під час досудового слідства не було визнано розписку, надану ОСОБА_3 . ОСОБА_6 про отримання 50 000 гривень речовим доказом, однак дана розписка має ознаки речового доказу і, крім того, являється фактично підтвердженням отримання обвинуваченим коштів, які, як встановлено в судовому засіданні, були в нього вилучені та повернуті потерпілому. За таких обставин, враховуючи, що розписка має значення для подальших цивільно-правових відносин між сторонами, суд вважає за необхідне повернути її обвинуваченому.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк один рік.

На підставі п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Розписку ОСОБА_3 про отримання 50 000 гривень (т. 1 а.с. 144) повернути ОСОБА_3 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1