Справа № 420/68/16-к
Провадження № 11-кп/782/163/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«14» червня 2016 року м. Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
Головуючого, судді - ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретаря - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
представника потерпілого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області в приміщенні Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 18 квітня 2016 року, яким:
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кам`янка, Новопсковського району Луганської області громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, одружений, який має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,
визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку, тривалістю 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 , визнаний винним в тому, що 20.12.2015 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, на автомобілі ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_1 , який він придбав у ОСОБА_9 , приїхав до зерносховища, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить СТОВ ім. Енгельса.
Керуючись корисливим мотивом та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у зерносховище, достовірно впевнившись, що його ніхто не бачить та не зможе йому перешкодити, ОСОБА_6 вийшов з автомобілю та попрямував до зерносховища СТОВ ім. Енгельса, де шляхом відкриття дерев`яних вхідних дверей, проник в середину приміщення. В подальшому ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у зерносховище, викрав 15 мішків посівного насіння соняшника «СальзаРМ» виробника «ПрАТ «Райз Максимко» вага кожного з них складає 10 кг., загальна вартість викраденого, згідно з наданою довідкою в.о. директора СТОВ ім. Енгельса ОСОБА_10 складає 13860 гривень 75 копійок. Після вчинення вищевказаних дій останній викрадені мішки з посівним насінням соняшника помістив в автомобіль ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_1 та перевіз зазначене викрадене майно до с. Крупчанське, Марківського району Луганської області, звернувши його на свою користь, чим заподіяв СТОВ ім. Енгельса матеріальну шкоду на вищевказану суму.
На вирок суду подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , який не погоджуючись з вироком суду в частині конфіскації на користь держави автомобіля марки ВАЗ 21099 просить змінити вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 18 квітня 2016 року в частині конфіскації на користь держави речового доказу - автомобіля марки ВАЗ 21099, 1995 року випуску, червоного кольору, н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області та повернути його власнику, а саме ОСОБА_11 .

В обгрунтування своїх вимог вказує, що згідно матеріалів кримінального провадження власником автомобілю марки ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_2 є ОСОБА_11 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Наводячи у своїй апеляційній скарзі положення ст. 100 КПК України та положення Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вказує, що не є власником зазначеного автомобілю та вважає необхідним повернути транспортний засіб його законному володільцю ОСОБА_11 .

Тому вважає що при таких обставинах судом першої інстанції суттєво порушені вимоги кримінального процесуального закону що є підставою для скасування чи зміни вироку суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив змінити вирок суду першої інстанції в частині конфіскації автомобіля, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, вирок суду першої інстанції просив залишити без змін, представника потерпілого, яка також просила вирок суду першох інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно вимогам ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 при обставинах, викладених у вироку суду першої інстанції, правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України , та призначена міра покарання, відповідають матеріалам кримінального провадження та не оспорюються учасниками процесу.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині спеціальної конфіскації автомобіля марки ВАЗ 21099, 1995 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому:
гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Згідно п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» знаряддями злочину у справах про злочини проти власності слід вважати предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися особою чи особами, у співучасті з якими було вчинено такий злочин. Зокрема, транспортні засоби можуть бути визнані знаряддям злочину не лише тоді, коли вони використовувалися для безпосереднього заволодіння чужим майном, а й тоді, коли без їх використання вчинення злочину було неможливим чи надто складним (транспортування членів злочинної групи до місця вчинення злочину, перевезення викраденого майна з місця вчинення злочину тощо).

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру в Донецькій області від 14.04.2016 року за № 31/5-1179 власником транспортного засобу ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_1 , 1995 року виготовлення є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 . 29.12.2004 року ЦНППВАЗ м. Горлівка Донецької області було видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 .

Однак , як встановлено судом першої інстанції, даний автомобіль у 2008 році був придбаний громадянином ОСОБА_9 у ОСОБА_12 - повіреної особи ОСОБА_11 , на якого, згідно технічного паспорту, зареєстровано автомобіль, а також ОСОБА_9 і його батькові видано доручення на право продажі данного автомобіля. В 2010 році ОСОБА_9 продав автомобіль ОСОБА_6 за 15 тисяч гривень, що підтверджено розпискою про отримання грошей продавцем автомобіля, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

( арк.крим. пров. 72).

Допитаний судом першої інстанції та в своїх поясненнях суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 підтвердив факт придбання автомобіля та постійного користування ним з 2010 року по час затримання його працівниками поліції. Дані показання покладені в основу вироку і не оспорюються сторонами.

Крім того, факт придбання автомобіля ОСОБА_6 у ОСОБА_9 встановлено судом першої інстанції при ухваленні вироку, тобто встановлено , що саме ОСОБА_6 являється його володільцем.

Проаналізувавши зібрані по кримінальному провадженню докази в їх сукупності, та давши їм належну оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про конфіскацію автомобіля марки ВАЗ 21099, 1995 року випуску, червоного кольору, державний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , на користь держави, який визнано речовим доказом та знаряддям вчиненого злочину , з чим погоджується і колегія суддів.

Виходячи з вищенаведеного доводи обвинуваченого щодо порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання спеціальної конфіскації є необгрунтованими та не беруться колегією суддів до уваги, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів досліджених судом, які узгоджуються між собою та не викликають сумнівів щодо фактичного володільця автомобіля.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам ст.370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Порушень матеріального чи процесуального права, які згідно ст.409 КПК України, тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищенаведені обставини, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 18 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

На ухвалу суду учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.
СУДДІ:

____________ ______________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3