Справа №486/63/16-к 27.04.2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000949 за апеляційною скаргою прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 лютого 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Южноукраїнську Миколаївської області, мешкає АДРЕСА_1 ,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
законний представник
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 97 КК України та застосовано до нього примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_9 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі, прокурор не погоджуючись з рішенням суду, просить ухвалу суду скасувати.

Посилається на те, що відповідно до вимог ст. 12 КК України злочин передбачений ч.1 ст. 185 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Статтею 97 КК України передбачено звільнення від кримінальної відповідальності неповнолітніх які вчинили умисні злочини невеликої тяжкості та необережні злочини середньої тяжкості.

На думку апелянта, оскільки, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного злочину середньої тяжкості у суду не було підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності. Відповідно до вимог ч.1 ст. 105 КК України в даному випадку неповнолітній може бути звільнений від покарання, і таке звільнення здійснюється шляхом постановлення обвинувального вироку, але без призначення покарання, передбаченого відповідною санкцією статті.

Проте, суд в порушення вимог ч.2 ст.373 та ч.4 ст. 374 КПК України безпідставно не визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та не постановив обвинувального вироку стосовно обвинуваченого. Тому вважає, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною і підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 в ніч на 29 жовтня 2015 року, перебуваючи на третьому поверсі гуртожитку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав 15 кілограмів волоських горіхів на загальну суму 1500 грн. які належали потерпілій ОСОБА_10 і зберігалися в коридорі гуртожитку біля дверей кімнати де проживала потерпіла. Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на свій розсуд.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України.

Посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_6 на час скоєння злочину не досяг 18 років, добровільно відшкодував збитки, щиро кається, вчинене ним кримінальне правопорушення, відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, суд, відповідно до вимог ч.1 ст. 97 КК України, звільнив його від кримінальної відповідальності та застосував до нього заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст. 105 КК України, а саме передав під нагляд матері.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 його законного представника ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апелянта про те, що суд в порушення вимог ч.2 ст.373 та ч.4 ст. 374 КПК України безпідставно не визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, не постановив обвинувального вироку та помилково звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 97 КК України є слушними.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. В п.2 зазначеної постанови вказано, що у загальній частині КК передбачено ряд випадків звільнення особи від кримінальної відповідальності в тому числі і неповнолітньої особи із застосуванням примусових заходів виховного характеру ( ч.1 ст. 97).

Статтею 97 КК України передбачено звільнення від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною 2 статті 105 КК України.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або більш м`яке покарання. Оскільки, санкцією ч.1 ст. 185 КК України, передбачено покарання, в тому числі і у виді позбавлення волі на строк до трьох років, то даний злочин відноситься до категорії умисних злочинів середньої тяжкості.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, неповнолітній ОСОБА_6 в ніч на 29 жовтня 2015 року таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 1500 грн. Дії обвинуваченого судом вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України і ці обставини учасниками судового провадження не оспорюються.

Тобто, судом першої інстанції встановлено, дані обставини також підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, ОСОБА_6 в неповнолітньому віці вперше вчинив умисний злочин середньої тяжкості, а тому відповідно до вимог ст. 97 КК України, він не може бути звільненим від кримінальної відповідальності за скоєний ним злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України із застосування до нього заходів виховного характеру, визначених в ч.2 ст. 105 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано, в порушення вимог матеріального та процесуального закону, прийняв рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Водночас, згідно п.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої ст. 412 КПК України. Тобто, такий розгляд даного кримінального провадження відносно ОСОБА_6 з порушенням вимог ст. 372 КПК України, ст. 97 КК України у положеннях кримінально-процесуального закону не врегульований.

За таких обставин, апеляційний суд вважає занеобхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме положення ч.1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінально-процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

А у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження то ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 420, 532 КПК України, суд -
постановив :
Апеляційну скаргу прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 лютого 2016 року, якою ОСОБА_6 , звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та застосовано до нього примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_9 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді