Єдиний унікальний номер 243/673/16-к
Номер провадження 1-кп/243/193/2016
В И Р О К
Іменем України
«28» березня 2016 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Билбасівка Слов`янського району Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.24.01.2007 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 15 ч. 2, 199 ч. 2, 304, 70 ч.1 КК України до 5 років та 6 місяців позбавлення волі;

2.09.02.2007 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 185 ч. 2, 358 ч.1, 263 ч. 1, 185 ч. 3, 187 ч. 3, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 7 років та 6 місяцям позбавлення волі з конфіскацією майна;

3.13.04.2007 року Краснолиманським міським судом Донецькій області за ст.ст. 185 ч. 1, 70 ч.4 КК України до 7 років та 9 місяців позбавлення волі с конфіскацією майна. 23.08.2012 року звільнений умовно-достроково згідно постанови Дзержинського міського суду Донецькій області від 17.08.2012 року, не відбутий термін покарання становить 1 рік 10 місяців 9 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2015 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, у темний час доби, водій ОСОБА_6 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, будучи позбавленим рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року права керування усіма видами транспортним засобів строком на 1 (один) рік за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, у порушення п. 2.9 «б» та п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

п. 2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення;

керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 , а також діючи у порушенні п.п. 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

п.12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;

здійснював рух по проїжджій частині дороги вулиці Димитрова з боку заводу «Строймаш» у напрямку залізничного вокзалу в м. Слов`янськ Донецької області, з перевищенням дозволеної швидкості руху транспортних засобів у населених пунктах, а саме зі швидкістю не менш ніж 70-80 км/год, та на заокругленні вказаної вулиці праворуч, поблизу будинку № 72 по вул. Ком`яхова, діючи в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

діючи необережно - проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи об`єктивну можливість в умовах необмеженої оглядовості спостерігати за дорожньою обстановкою та станом дорожнього покриття, не маючи перешкод технічного характеру, порушуючи швидкісний режим в межах населеного пункту, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу на даній ділянці дороги, не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив виїзд керованого ним автомобіля марки «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_3 на ліве узбіччя дороги, де скоїв наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював рух у зустрічному йому напрямку по вказаному узбіччі.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події неповнолітньому пішоходу ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми голови, грудної клітки, та правої ноги: тупої травми грудної клітини: забою легенів, крововиливу в тканину правої легені, ускладнених гострою дихальною недостатністю; крововиливів у м`які покрови голови лобно-тім`яної області справа, забійної рани правої лобно-тім`яної області; закритого осколкового перелому правої малогомілкової кістки, забійних ран правої гомілки та правового колінного суглоба, саднин правого плеча та передпліччя, саднин лівого колінного суглобу, лівої гомілки, правої поперекової області та задній поверхні шиї, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від отримання яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у лікарняному закладі.

Причиною смерті неповнолітнього ОСОБА_8 стала тупа травма грудної клітини із забоєм легень, крововиливом в тканини правої легені, яка ускладнилась нерівномірним кровонаповненням судин внутрішніх органів, респіраторним дістрес-синдром дорослих з порушенням гемодинаміки та набряком у легенях, приєднанням інфекції та розвитком дрібно вогнищевої бронхопневмонії, розвитком дихальної недостатності, порушенням реологічних властивостей крові, набряком головного мозку.

Допущенні водієм ОСОБА_6 порушення вимог п.п. 12.1, 12.4, 12.9 «б», Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної події та її тяжкими наслідками у вигляді заподіяння смерті неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково. Показав, що вдень 21 вересня 2015 року він через сайт «Авторіо» у м. Харків придбав автомобіль ВАЗ-2150 реєстраційний номер НОМЕР_3 , для його подальшого перепродажу. ОСОБА_9 він їздив разом з товаришем, який і був за кермом, оскільки він сам позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів. Ввечері, висадивши товариша у м. Слов`янськ він поїхав додому, де помітив, що в нього закінчились цигарки, і вирішити з`їздити за ними в магазин. Приблизно о 23 год. 30 хв., керуючи автомобілем, він рухався по проїжджій частині вул. Димитрова м. Слов`янськ у напрямку вул. Комяхова. В салоні автомобіля він був один, під час руху було увімкнене ближнє світло фар. Коли його автомобіль наближався до перехрестя вулиць Димитрова та Комяхова, на проїжджій частині несподівано з`явилась собака, з якого саме боку вона вибігла не може пояснити, оскільки все сталось вкрай несподівано. Намагаючись уникнути зіткнення з собакою, він застосував екстрене гальмування, однак не впорався з управлінням і машину почало заносити прямо на двох хлопців, які йшли по узбіччю протилежної сторони дороги. Автомобіль виїхав на узбіччя та застряг на насипу дном. Вилізши з машини, він побачив, що постраждалий сидить біля насипу, спитав, як в нього справи, запропонував допомогу. На дорогу вибігли цигані, інші хлопці і почали кричати нього та бити його. Злякавшись, він закрив машину і вбіг. Дома він переодягнувся і знов прийшов на місце пригоди, де дізнався, що приїздила швидка. Після цього він знов пішов додому. Вранці наступного дня він зняв побої та прийшов у міліцію, де пробув весь день, і там же, приблизно о 15 годині дізнався про смерть постраждалого. Під час розгляду справи судом він передав потерпілій 13 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

Свою провину у висунутому обвинуваченні визнає частково, оскільки заперечує, що під час дорожньо-транспортної пригоди перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки 21 вересня 2015 року взагалі не вживав алкогольних напоїв.

Повністю визнає себе винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло смерть неповнолітнього. Розкаюється у вчиненому.

Уточнений цивільний позов потерпілої визнає частково. Не заперечує, що має додатково відшкодувати потерпілій 2000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, але зараз не має таких коштів. Однак, вважає значно завищеним заявлений позивачем розмір спричиненої моральної шкоди, і визнає її лише у розмірі 50 000 грн.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення. Крім часткового визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, його вина крім іншого, підтверджується сукупністю письмових доказів, які є належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 вересня 2015 року, додатками до якого є схема та фототаблиця, в населеному пункті, поблизу будинку №70 по вул. Комяхова м. Слов`янськ, в напрямку вул. Димитрова, з видом покриття асфальтобетон, стан сухе, дорожнє покриття для двох напрямків, шириною 6,2 м., число смуг для руху в одному напрямку одна, ділянка дороги в момент огляду освітлена міським електроосвітленням, загальний стан видимості 200 м., зона видимості елементів проїжджої частини з робочого місця водія 150 м мала місце дорожньо-транспортна пригода, наявний автомобіль марки «ВАЗ 2105», у кузові білого кольору (а.к.п. 91-98).

Згідно схеми, доданої до протоколу огляду від 21 вересня 2015 року, транспортний засіб автомобіль ВАЗ-2150 реєстраційний номер НОМЕР_3 має наступне положення на проїзній частині: на відстані 1.8 м від правого переднього краю до краю проїжджої частини, що ліворуч у напрямку огляду; на відстані 2.6 м від правого заднього колеса до того ж краю проїжджої частини та на відстані 2.0 м до умовної лінії; довжина сліду гальмування лівим заднім колесом L1= 23.0 м; правим заднім L2= 13.7 м (а.к.п. 95).

У фототаблиці, доданій до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 вересня 2015 року, відображений оглядовий знімок місця ДТП (фото 3); загальний вид автомобіля «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_3 збоку (фото 1); детальний вид автомобіля «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_3 (фото 5), зафіксовані сліди гальмування транспортного засобу (фото 2,4) (а.к.п. 96-98).

Згідно протоколу огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу та фототаблиці, доданої до нього, від 22 вересня 2015 року, об`єктом огляду є автомобіля марки «ВАЗ - 2105» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . При огляді виявлено, що пошкодження аварійного характеру локалізовані в передній частині автомобіля ВАЗ 2105. У лівій передній частині є потертості пилу. У нижній частині бампера є нашарування ґрунту. Так само пошкоджено передній реєстраційний номер (а.к.п. 99-124).

Зі змісту висновку експертизи технічного стану транспортного засобу №58, 59 від 19 січня 2015 року вбачається, що проведені діагностичні дослідження свідчать про те, що органи управління автомобіля ВАЗ 2105 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (рульове управління і гальмівна система) на момент події перебували в працездатному стані і могли виконувати задані функції з управління автомобілем, а отже про відсутність технічних несправностей на досліджуваному автомобілі які могли б привести до втрати курсової стійкості і керованості даного транспортного засобу (а.к.п. 129-132).

Згідно висновку автотехнічної експертизи №60 від 19.01.2016 року, аналізуючи показання свідка ОСОБА_10 в цілому у експерта автотехніка є підстави технічного характеру зробити висновок, що зазначені свідком відомості про механізм даної пригоди з технічної точки зору не викликають сумнів і експертним шляхом не можуть бути спростовані, що в свою чергу дозволяє провести повно об`ємне дослідження обставин даної події виходячи з його свідчень.

В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням встановлених обставин, водій автомобіля ВАЗ - 2105 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 керуючи вказаним транспортним засобом, повинен був рухатися зі швидкістю, що не перевищує встановлених обмежень для населених пунктів, і вибирати такі прийоми управління, щоб при впливі на органи рульового управління і гальмівної системи, мати можливість постійно контролювати напрям і траєкторію руху керованого автомобіля в межах обраної смуги руху, тобто діяти відповідно до вимог п.12.1, 12.4 і 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації, водій автомобіля ВАЗ - 2105 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти дану дорожньо-транспортну пригоду, шляхом виконання вимог п. 12.1, п. 12.4, і п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

Оскільки водій автомобіля ВАЗ - 2105 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 мав в розпорядженні технічну можливість запобігти дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання вимог п. 12.1, п. 12.4, і п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, то в даній дорожній обстановці його дії не відповідали вимогам зазначених пунктів Правил і знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної події (а.к.п. 141-145).

Згідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу №61 від 16.01.2016 року в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням встановлених обставин, водій автомобіля ВАЗ - 2105 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 керуючи вказаним транспортним засобом, повинен був рухатися зі швидкістю, що не перевищує встановлених обмежень для населених пунктів, і вибирати такі прийоми управління, щоб при впливі на органи рульового управління і гальмівної системи, мати можливість постійно контролювати напрям і траєкторію руху керованого автомобіля в межах обраної смуги руху, тобто діяти відповідно до вимог п.12.1, 12.4 і 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації, водій автомобіля ВАЗ - 2105 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти дану дорожньо-транспортну пригоду, шляхом виконання вимог п. 12.1, п. 12.4, і п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

Оскільки водій автомобіля ВАЗ - 2105 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання вимог п. 12.1, п. 12.4, і п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, то в даній дорожній обстановці його дії не відповідали вимогам зазначених пунктів Правил і знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної події (а.к.п. 148-151).

Згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи №83 від 20 січня 2016 року в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням встановлених обставин, водій автомобіля ВАЗ - 2105 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 керуючи вказаним транспортним засобом, повинен був рухатися зі швидкістю, що не перевищує встановлених обмежень для населених пунктів, і вибирати такі прийоми управління, щоб при впливі на органи рульового управління і гальмівної системи, мати можливість постійно контролювати напрям і траєкторію руху керованого автомобіля в межах обраної смуги руху, тобто діяти відповідно до вимог п.12.1,12.4 та 12.9«б» Правил дорожнього руху України.

З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, водій автомобіля ВАЗ - 2105 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти дану дорожньо-транспортну пригоду, шляхом виконання вимог п. 12,1, п. 12.4, і п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

Оскільки водій автомобіля ВАЗ - 2105 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання вимог п. 12.1, п. 12.4, і п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, то в даній дорожній обстановці його дії не відповідали вимогам зазначених пунктів Правил і знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної події (а.к.п. 135-138).

Згідно з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16 січня 2014 року, складеного за участю обвинуваченого вбачається, що на стадії досудового розслідування ОСОБА_6 були надані пояснення, повністю аналогічні даним в судовому засіданні. Зокрема ОСОБА_6 в ході даної слідчої дії показав, що, рухаючись на автомобілі по вул. Димитрова, при наближенні до перехрестя з вул. Комяхова, його автомобіль рухався зі швидкістю 70-80 км/год. При цьому він здійснював рух на відстані 0.4 м від правого краю проїжджої частини вул. Димитрова. Під`їжджаючи до перехрестя він побачив собаку породи підбуль, яка бігла йому назустріч на відстані 0.9 м від ближнього краю вул. Димитрова в напрямку його руху і на відстані 40.5 м від ближнього краю вулиці Комяхова. Як тільки він наблизився до собаки на відстань 3-4 метри, повернув ліворуч, та застосував екстрене гальмування, але автомобіль при гальмуванні винесло на ліве узбіччя дороги вул. Комяхова, де він скоїв наїзд на двох пішоходів. Безпосередньо на місці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 вказав місця, де собака вибігла на проїжджу частину, де він скоїв наїзд на пішоходів (а.к.п. 171-181).

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що загиблий ОСОБА_8 її син, окрім нього вона ще має старшу доньку. При житті її син щовечора, разом з товаришем ОСОБА_10 , вигулювали своїх собак. Оскільки обидві собаки були бійцівської породи, хлопці завжди їх вигулювали на повідках. Ввечері 21 вересня 2015 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин син також пішов гуляти з собакою. Приблизно через годину ОСОБА_10 привів їх собаку і повідомив, що син у лікарні. Одразу вони вдвох з ОСОБА_10 на таксі поїхали до травматологічного відділення лікарні ім. Леніна. Там вона побачила сина, який лежав та стогнав. Йому зробили рентген, в операційній зашили рвані рани голови та ноги. Черговий лікар ОСОБА_11 встановив діагноз забій легень. У сина на голові ззаду була така значна гематома, що вся голова здавалась деформованою. Хлопець розмовляв, був у свідомості, розповідав, що з ним сталося. Приблизно о 01 годині 30 хвилин син поскаржився, що нічого не бачить. Вона звернулась до допомогу до лікаря, але він у грубій формі сказав чекати до ранку. Приблизно о 02 годині вона пішла з лікарні, оскільки син заспокоївся. Приблизно о 08 годині 30 хвилин вона повернулась до лікарні, і дізналась від чоловіків, які лежали в палаті з її сином, що з 02 години її син до тями не приходив, на питання не реагував. Лише о 10 годині 30 хвилин, під час ранкового обходу, лікарі виявили, що син перебуває у вкрай важкому стані. Його перевели в реанімацію, зробили томограму, але близько о 15 годині син помер. На теперішній час відносно лікаря ОСОБА_11 ведуться слідчі дії, з приводу не надання своєчасної допомоги її сину.

З висновку судово-медичної експертизи № 563 від 22.09.2015р. вбачається, що на підставі даних судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_8 , 1997 року народження, експерт прийшов до наступного: причиною смерті ОСОБА_8 стала тупа травма грудної клітини с забоєм легень, крововиливом в тканину правої легені, яка ускладнилась нерівномірним кровонаповненням судин внутрішніх органів, респіраторним дістрес-синдром дорослих з порушенням гемодинаміки та набряком у легенях, приєднанням інфекції та розвитком дрібно вогнищевої бронхопневмонії, розвитком дихальної недостатності, порушенням реологічних властивостей крові, набряком головного мозку.

Виявлені при дослідженні трупа поєднана травма голови, грудної клітини, та правої ноги: тупа травма грудної клітини: забій легень, крововилив в тканину правої легені, ускладнені гострою дихальною недостатністю; крововиливи у м`які покриви голови лобно-тім`яної області справа, забійна рана правої лобно-тім`яної області; закритий уламковий перелом правої малогомілкової кістки, забійні рани правої гомілки та правого колінного суглоба, садна правої гомілки та правого гомілкоступеневого суглоба, забійна рана правого передпліччя, садна правого плеча та передпліччя, садна лівого колінного суглоба, лівої гомілки, правої поперекової області та задній поверхні шиї утворились від дії тупих предметів незадовго до надходження до лікарні та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Будь-яких інших тілесних ушкоджень, за винятком слідів медичних маніпуляцій, при досліджені трупа не виявлено. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа спирт етиловий не знайдено(а.к.п. 165-168).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що з дитинства він був знайомий з ОСОБА_12 . Ввечері 21 вересня 2015 року, приблизно о 21 годині, вони пішли вигулювати на повідках своїх собак породи підбуль. Проходячи по вулиці Комяхова, та знаходячись на добре освітленій ділянці дорозі, вони побачили, що спереду до них на великій швидкості, не менш ніж 60 км/год наближався автомобіль. Ніякі тварини та собаки при цьому по дорозі не бігали. Коли між ними та автомобілем залишилось приблизно 20 метрів, водій автомобіля увімкнув дальнє світло фар, засліпивши їх. Після цього машина змінила напрямок руху і поїхала прямо на них. Зрозумівши, що наїзд неминучий, вони з ОСОБА_13 стрибнули у різні боки: він у бік проїжджої частини, а ОСОБА_13 в бік узбіччя. При цьому він не втримався і впав, при падінні відчув удар автомобілем у праве стегно. Підвівшись, він побачив, що ОСОБА_14 лежить по пояс під автомобілем, між задніми та передніми колесами, поруч з заднім колесом. Але при цьому водій автомобіля не глушив двигун, підгазовував, намагаючись поїхати. Він почав витягувати хлопця з під автомобіля, підбігли цигані і допомогли йому та заблокували автомобіль, щоб водій не зміг уїхати. Антоніо плакав від болю, скаржився, що нічого не бачить. Вони усадили його на землю. Після цього з машини вийшов водій, з ним в салоні було ще три хлопця. Водій знаходився у вкрай неадекватному стані, викликаним, скоріш за все, алкогольним чи наркотичним сп`янінням. Вважає, що так не може поводитись людина, яка просто нервує. Ніякої допомоги водій не пропонував, він кидав ОСОБА_13 якісь гроші, які потім кудись поділись. Через десять хвилин після пригоди приїхала швидка та забрала постраждалого. Потім з матір`ю ОСОБА_13 вони поїхали у лікарню, де пробули до 02 години ночі. Приблизно о 10 годині ранку він повернувся в лікарню. Антоніо вже був без свідомості, в нього були марення, того ж дня він помер.

Об`єктивність показань свідка ОСОБА_10 щодо механізму утворення та локалізації отриманих ним під час пригоду ушкоджень підтверджується висновком судово-медичної експертизи №17 від 18 січня 2016 року, відповідно до якого виявлені при судово-медичному освідуванні у ОСОБА_10 синець правої сідниці, садна правого стегна та колінних суглобів утворились від дії тупих предметів, можливо в зазначений термін в процесі дорожньо-транспортної пригоди, при цьому постраждалий був розташований правою-задньою поверхнею тіла до транспортного засобу тобто при обставинах на які він вказує, і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.к.п. 169).

Зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту, з доданою схемою та фототаблицею, від 11 грудня 2015 року, складеного за участю свідка ОСОБА_10 , вбачається, що останній під час проведення даної слідчої дії показав наступне. Слідчий експеримент почато на ділянці проїжджої частини вулиці Димитрова м. Слов`янськ поблизу будинку №72 по вул. Комяхова м. Слов`янськ. Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він рухався по правому узбіччю на відстані 0,3-0,35 м від правого краю проїжджої частини дороги вул. Комяхова, поруч, пліч опліч, справа від нього, йшов ОСОБА_8 . В той момент, коли вони підходили до повороту дороги вліво, почули шум двигуна автомобіля, який наближався та побачив світло фар. Автомобіль рухався по проїзній частині вулиці Димитрова, тобто рухався назустріч. На дорозі будь-яких інших транспортних засобів, або перешкод не було. Автомобіль рухався зі швидкістю 70-80 км/год. Не впоравшись з управлінням, автомобіль не «увійшов» в поворот і здійснював подальший рух прямо на них. Вони різко відскочили у сторону, проте автомобіль все ж таки скоїв на них наїзд. При цьому його вдарило бампером, а на ОСОБА_8 наїзд був скоєний передньою частиною. У момент наїзду ОСОБА_10 знаходився на відстані 2,1 м на правому узбіччі дороги вул. Комяхова та на відстані 3,5 м від ближньої межі вул. Димитрова поблизу будинку №72 по вул. Комяхова у м. Слов`янськ, Донецької області.

Як показав свідок ОСОБА_10 , коли автомобіль зупинився, ОСОБА_8 , лежав на спині під днищем даного автомобіля. Свідок витягнув за плечі ОСОБА_8 з під днища даного автомобіля, при цьому весь цей час водій автомобіля не глушив двигун. Швидку допомогу на місце ДТП викликали особи циганської національності, свідок ОСОБА_10 постійно знаходився з ОСОБА_8 . Швидка допомога прибула приблизно через 10 хвилин після скоєного. До прибуття швидкої допомоги на місце ДТП з автомобіля вийшов водій: чоловік, високого зросту, приблизно 185 см., худорлявої статури, вдягнений був у білий светр та джинсові брюки блакитного кольору. Як пізніше йому стало відомо, це був раніше йому не знайомий ОСОБА_6 . З пояснень свідка, по ході та поведінці водія ОСОБА_6 було видно, що він знаходився у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Після того, як ОСОБА_6 вийшов з автомобіля, з нього вийшли ще троє хлопців. По приїзду швидкої допомоги, лікарі оглянули ОСОБА_8 , помістили його на носилки, після чого госпіталізували у лікарню (а.к.п. 153-163).

У суду відсутні підстави сумніватися в достовірності фактів і обставин, викладених свідком ОСОБА_10 по суті кримінального провадження, оскільки його свідчення послідовні, незмінні протягом досудового розслідування та судового розгляду, не містять в собі протиріч, вони узгоджуються з іншими доказами, підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №17 від 18 січня 2016 року. Крім того, відповідно до висновку автотехнічної експертизи №60 від 19 січня 2016 року, зазначені свідком ОСОБА_10 відомості про механізм даної пригоди з технічної точки зору не викликають сумнів і експертним шляхом не можуть бути спростовані. З огляду на викладене, суд визнає пояснення свідка ОСОБА_10 достовірними та приймає їх до уваги.

Відповідно до висновку судово-медичної №18 від 18 січня 2016 року на підставі даних судово-медичного освідування ОСОБА_6 , вивчення представлених медичних документів, експерт прийшов до наступного. Виявлений у ОСОБА_6 при зверненні за медичною допомогою забій мяких тканин зі саднами правої кисті утворився від дії тупого предмету, можливо в зазначений термін та при обставинах на які він вказує, і відноситься до легких тілесних ушкоджень. Діагноз: «Забій ребер справа, забій лівого колінного суглоба» при наданні висновку врахований бути не може згідно п. 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. як не підтверджений об`єктивними доказами. В наданих медичних документах немає будь-яких даних про дослідження крові ОСОБА_6 на вміст алкоголю (а.к.п. 170). Аналізуючи зміст даного висновку, слід дійти до того, що 21 вересня 2016 року, безпосередньо на місці пригоди, ОСОБА_6 дійсно міг отримати тілесні ушкодження від схвильованих пригодою громадян, як на це вказує сам обвинувачений.

Пояснення обвинуваченого в тій частині, що причиною втрати ним управління автомобілем та настанням дорожньо-транспортної пригоди стала собака, яка несподівано вибігла на проїжджу частину, не можуть бути прийнятими судом до уваги оскільки такі його свідчення спростовуються, як визнаними судом достовірними показаннями свідка ОСОБА_10 , так і висновками експертизи технічного стану транспортного засобу №61 від 16.01.2016 року та транспортно-трасологічної експертизи №83 від 20 січня 2016 року, зі змісту висновків яких вбачається, що показання водія автомобіля ВАЗ - 2105 д/н НОМЕР_3 ОСОБА_6 , про механізм даної події, з технічної точки зору є неспроможними і до уваги експертом прийняті не були, оскільки експерт не вправі проводити дослідження по неспроможним даним, оскільки вони можуть призвести до завідомо необґрунтованих висновків. Зі змісту мотивувальної частини висновків експерта вбачається, що ним визнані неспроможними свідчення обвинуваченого в тій частині, що за умови наведених ним вихідних даних щодо розташування, безпосередньо перед настанням пригоди, собаки та автомобіля під керуванням ОСОБА_6 на проїзній частині, наїзд на собаку мав би настати неминуче, що суперечить обставинам справи.

Також суд приймає до уваги показання свідка ОСОБА_10 в тій частині, що на момент скоєння ДТП водій ОСОБА_6 знаходився у стані явного алкогольного чи наркотичного сп`яніння, оскільки, на думку суду, у свідка немає причин для обмови обвинуваченого, він не зацікавлений ??в результатах розгляду кримінального провадження. Сам же обвинувачений не навів в судовому засіданні будь-яких переконливих доводів, які свідчать про те, що свідок його оговорює, що у свідка є причини для його обмови.

З огляду на викладене суд вважає пояснення обвинуваченого, з приводу того, що в день пригоди він не вживав спиртне, а також те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стала перешкода на дорозі такими, що не відповідають реальній дійсності, які є обраним способом захисту обвинуваченого.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_6 , винний у порушенні правил безпеки дорожнього руху, як особа, яка керувала транспортним засобом, дії якої спричинили потерпілому смерть і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в яких зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також особу винного.

При визначенні міри покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесений до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, аналогічних кримінальних правопорушень, пов`язаних з безпекою дорожнього руху не вчиняв; обвинувачений не сприяв органам досудового розслідування і суду в установленні істини у кримінальному провадженні, повідомляючи хибні відомості щодо причин втрати управління автомобілем, перебування в стані сп`яніння, наявності інших осіб в автомобілі; 24 грудня 2014 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення на транспорті адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КпАП України, як особа, яка керувала транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, після чого за обтяжуючих обставин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто злочин проти безпеки руху, в результаті якого настала смерть потерпілого, спричинені легкі тілесні пошкодження ОСОБА_10 , що свідчить про системність дій обвинуваченого, направлених на недотримання вимог Правил дорожнього руху України про необхідність забезпечення безпеки життя і здоров`я осіб при здійсненні керування джерелом підвищеної небезпеки; суд приймає до уваги поведінку обвинуваченого на місті скоєння кримінального правопорушення, його спроби залишити місце пригоди, не зважаючи, що під його автомобілем знаходилась людина, відсутність намагань допомогти потерпілому одразу після наїзду на нього; також суд приймає до уваги, що обвинувачений вживав заходи для відшкодування спричиненої потерпілій матеріальної шкоди, вибачився перед нею за свої дії, які спричинили смерть сина, що свідчить про наявність у нього дієвого каяття; в той же час суд приймає до уваги, що до цього заходів для відшкодування спричиненої моральної шкоди обвинуваченим не вжито; також суд приймає до уваги, що обвинувачений на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває (а.к.п. 216), позитивно характеризується за місцем мешкання, як порядна, чуйна та добра людина (а.к.п.218).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд, з огляду на наведене вище, визнає щире каяття обвинуваченого та часткове відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

Обставиною, згідно з положеннями статті 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченому, орган досудового розслідування та суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин суд не знаходить підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, яке йому належить призначити відповідно з положеннями статті 65 КК України в межах, установлених у санкції частини 2 статті 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, з урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідків і вищенаведених даних про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим вважає неможливим застосування положень статті 75 КК України.

Розв`язуючи заявлений в кримінальному провадженні цивільний позов, суд виходив з наступного.

Звернувшись до суду з уточненим в ході судового розгляду позовом до ОСОБА_6 , ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», третя особа: ОСОБА_7 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, потерпіла ОСОБА_4 просила стягнути на свою користь: з ОСОБА_6 спричинену матеріальну шкоду в сумі 2000 грн., а також моральну шкоду в сумі 700 000 грн.; з ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» спричинену моральну шкоду в сумі 100 000 грн. (а.к.п. 47-49; 56; 87).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Ухвалою суду від 23 лютого 2016 року на підставі ст. 33 ЦПК України, за клопотанням позивача, до участі у кримінальному провадженні співвідповідачем було залучено ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». Так відповідно до полісу №АІ/4474062 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальник ОСОБА_15 застрахував свою відповідальність на випадок події, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_3 . Строк дії поліса з 28.11.2014 року до 27.11.2015 року (а.к.п. 41).

Пунктами 1.4., 1.6. частини 1 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV) передбачено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки ВАЗ 2105 реєстраційний номер НОМЕР_3 належить на праві власності третій особі по справі ОСОБА_7 (а.с.41 зв.б.).

Статтею 657 ЦК України передбачені форми окремих видів договорів купівлі-продажу. Так, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З огляду на викладене, законодавець не передбачив вимог щодо форми договору купівлі-продажу рухомого майна.

Як було встановлено в ході судового розгляду, 21 вересня 2015 року ОСОБА_6 здійснив придбання транспортного засобу марки ВАЗ 2105 реєстраційний номер НОМЕР_3 , без перереєстрації. Правомірність володіння ОСОБА_6 транспортним засобом марки ВАЗ 2105 реєстраційний номер НОМЕР_3 підтверджується наявним в його розпорядженні, на момент пригоди, оригіналом технічного паспорту на автомобіль.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвтщеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року (далі Постанова №4), особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

В своєму запереченні на позов представник ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» ОСОБА_16 , яка діє на підставі довіреності №438 від 16.12.2015 року (а.к.п. 76-83) зазначила, що відповідачами за дійсним позовом мають бути власник автомобіля та МТСБУ. Однак, з огляду на наведене вище, такі доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки ОСОБА_6 володів транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Настання ж відповідальності МТСБУ, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 41 Закону N 1961-IV настає, зокрема, на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Оскільки воді ОСОБА_6 , відповідно до положень пункту 1.4. частини 1 статті 1 Закону N 1961-IV є особою, відповідальність якої застрахована, підстави для настання відповідальності МТСБУ відсутні.

Також суд вважає, що на теперішній час відсутні правові підстави для стягнення спричиненої потерпілій шкоди з ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», з огляду на наступне.

Так, як зазначено у пункті 16 Постанови №4, оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

В ході судового розгляду було встановлено, що 24 вересня 2015 року ОСОБА_6 зателефонував до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» та повідомив, що сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під його керуванням. Інших звернень від ОСОБА_6 не надходило. Таким чином ОСОБА_6 , являючись особою, відповідальність якої застрахована, не виконав свій обов`язок щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. А в такому разі, шкода має відшкодовуватись самим завдавачем шкоди, тобто ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги повне визнання відповідачем ОСОБА_6 позову в цій частині, суд вважає за потрібне стягнути з нього на користь потерпілої спричинену їй, і документально підтверджену, матеріальну шкоду в сумі 2000 грн.

Щодо вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілій була спричинена моральна шкода, яка полягає в глибоких моральних та душевних стражданнях, пов`язаних із втратою близької людини, сина. Через трагічну загибель дитини, потерпіла зазнала емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілу, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Такі обставини свідчать про завдання потерпілій моральної шкоди в розумінні положень ст. 23 ЦК України та згідно до вказаної норми матеріального права та ст. 1168 ЦК України заслуговує відшкодування грішми за рахунок обвинуваченого.

При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступень та глибину моральних страждань потерпілої, яких вона зазнали внаслідок смерті її сина, конкретних обставин справи, порушення нормального укладу життя, приймаючи до уваги, що злочин вчинений обвинуваченим є необережним, суд знаходить можливим стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. 00 коп.

Вимоги потерпілої про відшкодування їй моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. за рахунок ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» з огляду на наведене вище задовленню не підлягають.

У ході досудового розслідування в кримінальному провадженні проведений ряд судових експертиз фахівцями Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз. Витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень (а.к.п. 128, 133, 139, 146, 152), на підставі ст. 118 КПК України, включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід на стадії досудового розслідування до ОСОБА_6 не обирався, необхідності у його застосуванні у судовому провадженні не вбачається.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України (а.к.п. 125, 126-127).

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Після набрання чинності вироком Слов`янському відділенню поліції Краматорського відділу ГУНП в Донецькій області затримати ОСОБА_6 та направити його через ІТУ м. Слов`янська в Артемівське СІЗО УДПтСУ в Донецькій області для виконання вироку.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня фактичного його затримання, після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», третя особа: ОСОБА_7 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) в рахунок спричиненої матеріальної шкоди 2000 грн., в рахунок спричиненої моральної шкоди 100 000 грн., а всього 102 000 (сто дві тисячі) грн. 00 коп.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь держави 3 075 (три тисячі сімдесят п`ять) грн. 00 коп. процесуальних витрат.

Речовий доказ в кримінальному провадженні №0002445, залучений постановою слідчого від 22 вересня 2015 року автомобіль «ВАЗ-2105», який залишений на зберігання ОСОБА_6 залишити в його користуванні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1