Єдиний унікальний номер 229/2613/14-к
Номер провадження 11-кп/775/357/2016

УХВАЛА

Іменем України

10 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 22 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.05.2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 185 ч. 3, 69, 75, 76, 104 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення свободи з випробувальним строком 1 рік;

- 21.09.2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4, 104, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним строком 2 роки;

- 23.01.2012 року Краснолиманським міським судом Донецької області по ст.ст.185 ч.3, 71 КК України до 3 років 9 місяцям позбавлення волі; звільнився 18.08.2014 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 187 ч. 3 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; ст. 187 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного йому майна; ст. 185 ч. 3 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання визначено у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Новий Урожай Кущівського району Краснодарського краю, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 187 ч. 3 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; ст. 185 ч. 3 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання визначено у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дружківки Донецької області, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 187 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; ст. 121 ч. 1 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання визначено у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку Дружківського міського суду Донецької області від 22 грудня 2015 року, 7 вересня 2014 року близько 21-00 години, обвинувачений ОСОБА_11 разом зі своїм знайомим обвинуваченим ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились біля мосту через річку Кривий Торець по вул. Леніна м. Дружківка Донецької області, з боку парку культури та відпочинку «Ленінська іскра», де зустрілись з раніше незнайомим їм ОСОБА_12 , який розмовляв по своєму мобільному телефону «LENOVO А369I».

В цей час у ОСОБА_11 та ОСОБА_9 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_12 . З цією метою ОСОБА_11 та ОСОБА_9 пройшли за ОСОБА_12 на ділянку місцевості, яка не освітлювалась біля мосту через річку Кривий Торець по вул. Леніна м. Дружківка Донецької області, з боку Дружківського заводу металевих виробів, де ОСОБА_11 та ОСОБА_9 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, застосовуючи насилля, небезпечне для життя та здоров`я, з метою заволодіння чужим майном, напали на ОСОБА_12 , при цьому, ОСОБА_11 схопив ОСОБА_12 руками за шию, та здавивши шию, почав душити, поваливши його на землю, в результаті чого ОСОБА_12 не міг здійснювати опір, заподіявши потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження: два синці шиї та один синець в області ключиці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , заволодів майном, що належить ОСОБА_12 , а саме: мобільним телефоном «LENOVO А369I» вартістю 900 грн. з сім-картою, картою пам`яті, силіконовим чохлом на мобільній телефон та захисною плівкою на мобільний телефон, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 1120 грн..

Крім того, 04 листопада 2014 року, близько 22-30 год., обвинувачений ОСОБА_9 , який раніше вчинив розбій, та перебував у стані, наркотичного сп`яніння, разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів прийняли спільне рішення заволодіти чужим майном шляхом розбійного нападу. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою вчинення розбійного нападу, прийшли до будинку АДРЕСА_4 , за місцем мешкання ОСОБА_13 , та його матері ОСОБА_14 , яка є особою похилого віку. Далі, ОСОБА_15 та Картуз, через незачинені вхідні двері будинку незаконно проникли до вказаного житла, пройшли до приміщення кухні, де знаходились ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . ОСОБА_9 почав вимагати від них гроші або металеві вироби. Отримавши відмову, з метою придушення у потерпілих волі до опору, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , завдав ОСОБА_14 , одного удару рукою в грудну клітину, завдавши їй фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень, та однією рукою схопив за шию ОСОБА_13 та став душити, застосувавши до нього насильство, небезпечне для життя, та завдавши йому фізичного болю, а кулаком другої руки завдав йому два удари в грудну клітину, завдавши ОСОБА_13 фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_13 перемістились з приміщення кухні до розташованої далі кімнати, де усадив ОСОБА_13 на диван.

В цей час ОСОБА_9 , який раніше вчинив розбій, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , шукав в цій кімнаті цінне майно. ОСОБА_9 з метою придушення у ОСОБА_13 , волі до опору, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , невстановленим колючо-ріжучим предметом, який він тримав в руці, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_13 одного удару по голові, заподіявши потерпілому садно волосяної області голови на межі правої тім`яної та скроневої областей, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, та кулаком руки завдав йому три удари в грудну клітину, завдавши ОСОБА_13 фізичного болю. Після цього ОСОБА_10 кулаком руки завдав ОСОБА_13 два удари в грудну клітину, завдавши ОСОБА_13 фізичного болю.

Далі, ОСОБА_9 заволодів належним ОСОБА_13 майном: мобільним телефоном моделі «Nokia 3310», імей НОМЕР_1 , вартістю 50 грн., з сім-картою мобільного оператору «Лайф», вартістю - 10 грн., на рахунку якої знаходились гроші 32,75 грн., внесені у рахунок майбутніх переговорів, а всього на загальну суму 92,75 грн., який відкрито знаходився на столику, при вході з кухні, в дану кімнату.

Далі, ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 з метою придушення у ОСОБА_13 волі до опору, колючо-ріжучим предметом, завдав останньому одного удару по зовнішній поверхні середньої третини правого передпліччя, яке той виставив між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , захищаючи її від можливого фізичного насильства з боку ОСОБА_9 , заподіявши йому садно правого передпліччя, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, за верхній одяг, стягнули ОСОБА_13 з дивану на підлогу та ногами завдали йому близько 6-7 ударів по голові, від чого ОСОБА_13 втратив свідомість, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я, однак було небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , в момент заподіяння, як особи яка зазнала нападу, також при цьому йому були заподіяні тілесні ушкодження - два садна носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після чого ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою мовою групою осіб з ОСОБА_9 , всупереч волі потерпілих, відкрито заволоділи наступним майном, а саме: металевими предметами: плитой на 2 конфорки з 4 кільцями до конфорок печі; п`ятьма колосниками, саморобною металевою засувкою, алюмінієвим посудом: 3 каструлями різної ємності, дюралюмінієвою сковорідка, з ручкою та кришкою, мідними дротами з демонтованого ними кінескопа кольорового телевізора моделі «Горизонт-212», мобільним телефоном, чим завдали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 майнової шкоди на загальну суму 965,75 грн., після чого, з місця скоєного злочину зникли.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність 04 листопада 2014 року, приблизно о 23-00 годині, одразу після розбійного нападу на ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , який перебував у стані наркотичного сп`яніння, та ОСОБА_10 , який перебував стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення крадіжки чужого майна, діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, прийшли до будинку АДРЕСА_5 , за місцем мешкання ОСОБА_17 та незаконно проникли через калитку на територію вказаного домоволодіння, через незачинені вхідні двері гаража, проникли всередину вказаного приміщення, де, розбивши скло вікна, встановленого в стіні, суміжній між житловим будинком та прибудованим до нього гаражем, проникли до приміщення житлового будинку, звідки, умисно, з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, таємно викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_17 , а саме, продуктами харчування, рефлектором для прогрівання, дитячими речами та іграшками, матричним принтером, ДВД, кришталевими та скляними квітковими вазами, біжутерією, наручним чоловічим годинником, покривалами, комп`ютером, побутовими електричними приладами, посудом, кухонними побутовими приладами, жіночими та чоловічими речами, посудом, дитячим віком, з подвір`я сокирою; з приміщення прибудованої до житлового будинку котельні: грецькі горіхи, в скорлупі вагою 200 кг на загальну суму 3500 грн., які були поміщені до шести картонних ящиків, після чого з місця вчинення злочину, утримуючи при собі викрадене чуже майно, зникли, розпорядившись ним на свій розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_17 матеріальний збиток на загальну суму 12209,48 грн..

Крім того, обвинувачений ОСОБА_11 17 січня 2015 року у період часу з 01 год. до 02 год., знаходячись у домоволодінні своєї співмешканки ОСОБА_18 , розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , де разом з нею, її батьком ОСОБА_19 , та іншими знайомими, вживав спиртні напої.

В ході спільного вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_11 і ОСОБА_19 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин відбулася словесна сварка, в ході якої ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс один удар ножем, який носив у кармані свого одягу, в область грудної клітини ОСОБА_19 , від якого останній впав на підлогу, заподіявши потерпілому ОСОБА_19 сліпе, проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітини справа з ушкодженням легені та масивним крововиливом в праву плевральну порожнину, яке є небезпечним для життя і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, після чого з місця скоєння злочину зник.

На вказаний вирок суду, захисником ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Дружківського міського суду Донецької області від 22 грудня 2015 року скасувати, та ухвалити новий вирок, за яким винести виправдувальний вирок, та засудивши ОСОБА_10 за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. З вироком не згоден, оскільки, на його думку, при розгляді справи істотно були порушені норми матеріального та процесуального права, що привели до необґрунтовано суворого вироку, а й, як він вважає, до засудження останнього за злочин, якого ОСОБА_10 не скоював. Вважає, що вина засудженого ОСОБА_10 в скоєнні злочину за ст. 187 ч. 3 КК України не доведена, оскільки потерпіли не були допитані в суді. Також вважає, що покарання у вигляді 5 років позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України є занадто суворим, оскільки судом не було прийнято до уваги повернення частки майна потерпілій, його пасивна участь у скоєнні злочину, характеризуючи матеріали щодо ОСОБА_10 , які свідчать про можливість його виправлення без утримання в пенітенціарних закладах.

В апеляційній скарзі від обвинуваченого ОСОБА_9 він просить вирок Дружківського міського суду Донецької області від 22 грудня 2015 року у відношенні нього скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в новому складі суду. Вважає вирок незаконним, несправедливим та таким, що підлягає скасуванню, в силу однобічності та неповноти досудового та судового слідства, неправильного застосування кримінального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам. Вважає, що його вина не доказана, а покази потерпілого ОСОБА_20 , на його думку, непереконливі, оскільки в них є протиріччя.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок Дружківського міського суду Донецької області від 22 грудня 2015 року скасувати та направити справу в органу досудового розслідування для перекваліфікування відповідно до норм КК України. Вважає вирок незаконним, несправедливим та таким, що підлягає скасуванню, в силу однобічності та неповноти досудового та судового слідства, неправильного застосування кримінального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам. На його думку, судом до уваги взяті тільки покази потерпілого ОСОБА_21 , а його доводи не перевірені. Також вважає, що він неправильно визнаний винним у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_22 , оскільки саме той був ініціатором конфлікту, який йому погрожував, а він хотів піти, тому дістав с кишені ножа та вдарив потерпілого. Судом взяті до уваги тільки покази свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , а його ні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги свого підзахисного ОСОБА_9 , думку захисника ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги свого підзахисного ОСОБА_11 , думку прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг та вважав, що вирок є законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих ним кримінальних правопорушень, відповідно до матеріалів кримінального провадження, доказана зібраними по справі доказами, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Суд, встановивши фактичні обставини по справі, дійшов до правильного висновку про об`єм та доведеність провини обвинувачених, кваліфікації їх дій, призначив законне та справедливе покарання. Висновки суду підтверджені перевіреними в ході судового розгляду та наведеними у вироку доказами.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні не визнав провину у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України та пояснив суду, що дійсно у зазначений у вироку час, у вересні 2014 року, разом із ОСОБА_25 перебував біля мосту через річку Кривий Торец у м. Дружківка. Обидва знаходились у стані алкогольного сп`яніння, де зустріли раніш незнайомого ОСОБА_21 , якому він в ході виниклого конфлікту на ґрунті різних політичних поглядів, наніс останньому один удар кулаком по тулубу, внаслідок чого той впав. Підібравши телефон, який лежав на землі біля потерпілого ОСОБА_21 , він пішов додому. Також пояснив, що 04 листопада 2014 року о 22-30 год., разом із Картузом прийшли до знайомого ОСОБА_16 за наркотичним засобом. В домі останнього між ними виник конфлікт, в ході якого він наніс ОСОБА_16 один удар кулаком в область грудей, від чого той впав на диван. Забравши у ОСОБА_16 телефон, що лежав на дивані, вийшов на вулицю, де чекав ОСОБА_26 , який залишився в домі з Пятаєвою. Крім телефону в домі нічого не брав, про каструлі та плиту йому нічого не відомо. Стверджував, що ОСОБА_16 він не погрожував. Під час знаходження у домі ОСОБА_26 весь час сидів с матір`ю ОСОБА_27 . Того ж дня, приблизно о 23 год., разом з Картузом, пішли до будинку АДРЕСА_5 , де розбивши вікно гаражу, зайшли в середину будинку, з якого нічого не взяли окрім горіхів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 провину в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, підтвердив, що дійсно у зазначений у вироку час у вересні 2014 року разом із знайомим ОСОБА_9 у м. Дружківці, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля мосту через річку Кривий Торець зустріли раніше незнайомого ОСОБА_12 , який пригостив їх пивом. В ході розмови в них виник конфлікту з ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_9 першим наніс йому удар в область грудей, а потім він також наніс удар потерпілому, поваливши ОСОБА_12 на землю, почав з ним боротися, після чого вони з ОСОБА_9 розійшлися по домівках. У ОСОБА_12 нічого не брав. Також пояснював, що у січні 2015 року приблизно о 22 год. перебував у своєї співмешканки ОСОБА_28 , разом з якою розпивав спиртні напої. Після сварки з ОСОБА_28 вийшов до кухні, де в нього виник конфлікт з її батьком ОСОБА_29 . Під час конфлікту він дістав з кишені ніж з метою залякати останнього та наніс один удар ножем ОСОБА_29 в область грудей біля правого плеча, від чого останній впав на підлогу, а він пішов з будинку. Вбивати не хотів, бажав тільки налякати.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень винним себе не визнав, пояснив, що 04 листопада 2014 року у зазначений у вироку час, разом з ОСОБА_9 прийшли до будинку знайомого ОСОБА_13 за наркотичними речовинами, який запросив їх до будинку. В будинку в нього з ОСОБА_13 виник конфлікт, в ході якого вийшла мати ОСОБА_14 та просила не чіпали її сина. Він вивив її в іншу кімнату де утримував за плече. ОСОБА_16 та ОСОБА_16 він не бив. Коли зібрались йти від них, то в якості боргу забрав в них плиту з печі та каструлі. Також підтвердив, що того ж дня, пішовши від ОСОБА_13 , приблизно о 23 годині, ОСОБА_9 запропонував зайти до будинку АДРЕСА_5 , де зі слів ОСОБА_15 , нікого немає. Розбивши вікно гаражу вони зашли до будинку, де нічого не знайшли та пішли звідти. Мети крадіжки у них не було.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дослідивши та оцінивши докази в кримінальному провадженні, правильно дійшов до висновку про доведеність провини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2, обґрунтовано пославшись у вироку, як на докази їх провини, на показання потерпілого ОСОБА_21 , свідка ОСОБА_30 , на протоколи слідчого експерименту, висновки судово-медичної експертизи, долучені до провадження речові доказами.

Колегія суддів вважає, що немає підстав ставити під сумнів в їх достовірності, покази потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні підтвердив факт розбійного нападу на нього 07 вересня 2014 року за обставин, викладених у вироку, обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , з якими раніше знайомий не був. Підтвердив, що приблизно о 21 год. у м. Дружківка біля мосту через річку Кривий Торець обвинувачені підійшовши с заду повалили на землю та схопивши чимось за шию почали душити, після того як хтось їх спугнув він підвівся та побіг до себе додому, а ОСОБА_9 з ОСОБА_11 пішли вулицею Леніна в сторону Площі. З речей, які були при ньому зникли телефон, сумка з документами, 500 гривень, також телефон «LENOVO» вартістю 900 гривень. Крім того потерпілий під час судового розгляду впізнав обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , як осіб, які скоїли на нього розбійний напад.

Суд правильно послався, як на докази провини обвинувачених ОСОБА_25 та ОСОБА_15 на письмові докази, в т.ч. висновок судово-медичного експерта № 230 від 10 вересня 2014 року, згідно з яким при обстеженні ОСОБА_12 були виявлені наступні ушкодження: два синці шиї та один синець в області лівої ключиці, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, можливо, у строк ним вказаний і відносяться до легких тілесних ушкоджень і могли утворитись і від дії пальців рук людини при здавлюванні шиї пальцями рук. Суд першої інстанції обґрунтовано послався у вироку як на доказ провини обвинувачених, на протоколу огляду від 09 вересня 2014 року, згідно до якого, у ОСОБА_9 , за місцем проживання виявлений та вилучений мобільний телефон марки «Lenovo А 369 і» у корпусі чорного кольору, який зник у потерпілого під час розбійного нападу на нього.

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано послався у вироку як на докази на покази самих обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_25 , які вони надали під час проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2014 року, вказавши місце біля скверу відпочинку по вул. Леніна, де зустрілись з потерпілим та міст через річку Кривий Торець по вул. Леніна, по якому вони йшли за потерпілим, а також як ОСОБА_11 схопив рукою за шию потерпілого та повалив на землю, після чого ОСОБА_9 обмацував одяг потерпілого та де з викраденим мобільним телефоном сховався у кущах біля мосту.

На думку колегії суддів немає підстав ставити під сумнів пояснення потерпілого ОСОБА_12 , які є логічними, послідовними, та такими, що не суперечать іншим, дослідженим в судовому засіданні доказам, а тому суд обґрунтовано визнав їх правдивими, і поклав в основу вироку.

Доводи апеляцій про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не скоювали розбійний напад на потерпілого ОСОБА_12 неспроможні. Колегія суддів погодилась с висновками суду про необхідність критичного ставлення до показань обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в частині того, що вони не вчиняли розбійного нападу на ОСОБА_12 , а, нібито, лише ОСОБА_11 спричинив потерпілому тілесні ушкодження на ґрунті протилежних політичних поглядів, а Мішута, скориставшись нагодою, викрав мобільний телефон, оскільки ці покази обвинувачених суперечать фактичним обставинам справи, яким дав оцінку суд, та з яких вбачається, що на потерпілого ОСОБА_12 обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_25 скоїли саме напад, під час якого його душили, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, тобто застосували насильство небезпечне для життя та здоров`я останнього та забрали належне йому майно.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого, що нібито, суд взяв до уваги тільки покази потерпілого ОСОБА_21 , а показання обвинувачених залишив поза увагою, не відповідають дійсності, оскільки суд дав належну правову оцінку всім доказам, наявним у кримінальному провадженні в їх сукупності, в тому числі, самих обвинувачених.

Суд першої інстанції, перевіривши фактичні обставини кримінального провадження, надавши аналіз доказам, що зібрані по справі, також обґрунтовано прийшов до висновку при доведеність провини обвинувачених ОСОБА_10 . ОСОБА_9 у скоєнні розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 при зазначених у вироку обставинах.

Вина обвинувачених у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом приймались всі необхідні міри для виклику в судове засідання потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , про що свідчать повідомлення, які є в матеріалах справи. Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 викликались до судового засідання, їм були вручені пам`ятки про права та обов`язки /а.с. 93-94 т. 4/, ОСОБА_16 та ОСОБА_16 під розписку вручались судові повістки з викликом на судове засідання на 03.11.2015 року /а.с. 99-100 т.4/, вони були присутні в судовому засіданні 28.10.2015 року, що підтверджується журналом судового засідання /а.с. 95 т. 4/, в тому числі неодноразово в електронній формі про слухання справи повідомлялись за допомогою SMS-повідомлення на мобільний телефон /а.с. 14-15 т.2, 18,19, 37, 46, 108 т.4, 94-95 т.5/.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_31 про те, що суд розглянув справу без виклику потерпілих ОСОБА_16 були предметом перевірки колегією суддів, яка встановила, що судом приймались всі необхідні заходи до виклику ОСОБА_16 та ОСОБА_16 , про що вбачається в матеріалів. Оскільки вони не з`явились до суду, суд, визнавши їх явку неможливою, дослідив в судовому засіданні та поклав в обґрунтування вироку письмові докази, а саме протоколи слідчих експериментів за участю ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , висновки судово-медичних експертиз, що не протирічить вимогам КПК України. Колегія суддів вважає, що немає підстав ставити під сумнів в їх правдивості їх показання. Крім того, факт розбійного нападу мав місце, про що свідчать викладені у вироку докази, які не суперечать показам самих обвинувачених. У зв`язку з зазначеним, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_31 в цій частині є неспроможними.

В обґрунтування провини обвинувачених ОСОБА_26 та ОСОБА_15 у скоєнні розбійного нападу на ОСОБА_16 , суд обґрунтовано послався у вироку на протокол пред`явлення особи для впізнання від 05 листопад 2015 року, згідно до якого потерпілий ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_9 за зовнішніми рисами обличчя, який 04 листопада 2014 року приблизно о 22-30 год. з іншим хлопцем проникли в його дім по АДРЕСА_4 , де збили, при цьому ОСОБА_32 скальпелем спричинив йому рани на правій руці та голові, після чого викрали майно, яке йому належало.

Згідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05 листопада 2014 року потерпілий ОСОБА_13 впізнав обвинуваченого ОСОБА_10 як особу, яка разом з ОСОБА_33 04 листопада 2014 року приблизно о 22-30 годині проникли в його будинок по АДРЕСА_4 , де збили його, при цьому заявив, що цей хлопець душив його за горло та вимагав гроші та метал, ударив його матір ОСОБА_14 рукою в груди, та після чого викрали майно, яке йому належить.

Колегія суддів вважає, що в обґрунтування доведеності провини обвинувачений у скоєнні розбійного нападу, суд правильно послався у вироку на протокол огляду предметів від 06 листопада 2014 року, проведеного за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де в сараї виявлено та вилучено: дві плити, кільця, п`ять колосників, катушка кінескопа, миска, покривало. ОСОБА_10 , пояснив, що виявлені речі він та його друг ОСОБА_34 забрали у ОСОБА_35 . Таким чином, з дому Картуза вилучені речі, які були викрадені під час розбійного нападу на ОСОБА_16 та його матір.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 276 від 05 листопада 2014 року при обстеженні громадянина ОСОБА_13 і зверненні за медичною допомогою в нього були виявлені наступні ушкодження: садно волосяної області голови, правого передпліччя і два садна носа. Ці ушкодження утворилися від дії тупих, з обмеженою поверхнею, або загострених предметів, можливо, у строк ним вказаний і відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Доводи апеляцій захисника ОСОБА_31 та обвинуваченого ОСОБА_26 про те, що провина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у скоєнні розбійного нападу не доведені, не відповідають дійсності, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження. Ні захисник, ні обвинувачені, не довели того факту, що вони не скоювали розбійний напад на ОСОБА_16 та його матір.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано спростував зазначені в апеляційних скаргах доводи про непричетність обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_26 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, виклавши докази у вироку.

Під час проведення слідчих експериментів 06 листопада 2014 року, ОСОБА_13 та його мати ОСОБА_14 дали пояснення щодо фактичних обставин, в подробицях розповівши про скоєння розбійного нападу ОСОБА_15 та Картузом, при цьому, в правій руці ОСОБА_15 знаходився предмет з білого метала, загострений на кінці, довжина ріжучої частини 4-5 см, ширина 1 см предмет схожий на скальпель. У Картуза в руках нічого не бачив. ОСОБА_9 вимагав гроші, та почувши відмову в отриманні грошей ОСОБА_10 вдарив кулаком у груди ОСОБА_14 , а ОСОБА_13 схопив рукою за шию від чого останній відчув удушення та після чого Картузом було нанесено два удари кулаком у грудну клітину. Пояснювали механізм та кількість нанесення ім ОСОБА_9 вийшов в іншу кімнату та почав щось шукати, а ОСОБА_10 затягнув в іншу кімнату де був ОСОБА_9 . Після того, як ОСОБА_13 відштовхнув ОСОБА_10 від себе та сів на диван ОСОБА_9 скальпелем наніс удар в голову з гори в низ з правої сторони від тім `я. Потім стягли дивана та почали бити ногами по голові приблизно 6-7 ударів від чого він втратив свідомість. Прийшовши в себе та підійшовши до вхідної двері почув голос ОСОБА_9 , який сказав, що «ти мене не знаєш, я тебе не знаю» та пішли з дому. Повернувшись в середину дому він виявив на кухні перевернуті столи та розібрану вугільну піч та зникнення плити печі, алюмінійової посуди, мідної котушки з кінескопа телевізора.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 297 від 24 листопада 2014 року у потерпілого ОСОБА_13 при його обстеженні і зверненні за медичною допомогою були виявлені наступні ушкодження: садно волосяної області голови, правого передпліччя і два садна носа. Ці ушкодження могли утворитись і від дії тупих, з обмеженою поверхнею, або загострених предметів. Ушкодження могли утворитись і від дії якихось частин якогось скальпеля, тобто за обставин зазначених ОСОБА_13 під час слідчого експерименту.

Під час слідчих експериментів за участю ОСОБА_14 та ОСОБА_16 потерпіли вказали як саме їм наносилися тілесні ушкодження обвинуваченими.

Наявність у ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, зазначених в судово-медичній експертизі, факт вилучення майна, яке було викрадено у потерпілих, спростовують доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_31 та обвинуваченого ОСОБА_15 , що ОСОБА_26 з ОСОБА_15 не скоювали розбійного нападу на потерпілих. Ніким до суду не надано ніяких свідчень про те, що ОСОБА_16 та ОСОБА_16 могли отримати тілесні ушкодження в іншому місці чи від інших осіб.

Також суд у вироку обґрунтовано послався на протоколи проведення слідчого експерименту за участю обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які на місці скоєння злочину за адресою проживання ОСОБА_16 , пояснювали, як вони прийшов разом до потерпілих, в подробицях описали, як там поводились та що відбувалось в домі ОСОБА_16 , як саме вони наносили удари ОСОБА_16 , ОСОБА_16 , як ОСОБА_15 тримав її за шию, яким майном заволоділи.

Речі, які були викрадені обвинуваченими під час розбійного нападу, були повернені ОСОБА_16 під розписку /а.с. 196 т.2/.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно критично поставився до показань обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині невизнання своєї вини за ст. 187 ч.3 КК України, обґрунтувавши свої висновки тим, що характер пошкоджень одягу потерпілого ОСОБА_16 , та характер отриманих ним тілесних ушкоджень свідчать про те, що ці ушкодження могли утворитись від дії загостреного предмету, яким міг бути скальпель, таким чином суд вважає, що до потерпілого було застосовано насильство, небезпечне для життя та здоров`я.

На думку колегії суддів також знайшов підтвердження факт скоєння обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що повністю знайшло своє підтвердження під час розгляду в суді першої інстанції.

Суд обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілої ОСОБА_17 в судовому засіданні, що прийшовши вранці додому за адресою: АДРЕСА_5 , виявила розкидані речі по двору, а коли зайшла в будинок, то побачила, що усі речі розкидані та виявила зникнення речей, зазначених у вироку. Крім того з будинку зникли горіхи в ящиках. З обвинуваченими не знайома.

Зникнення речей з дому потерпілої підтверджується протоколом огляду предмета від 15 листопада 2014 року, між проїжджою частиною вул. Московська та будинком АДРЕСА_7 , обвинувачений ОСОБА_10 вказав на дитячу іграшку викрадену з будинку АДРЕСА_5 ; протоколом огляду від 5 листопада 2014 року на перехресті вул. Ульянівській та Дубініна в м. Дружківка було виявлено та вилучено самовар, соковарку, жовту дитячу шапку, чорну парасольку, дитячу кофту, чотири керамічних блюдця, дві чашки, дві десертних ложки, столовий ніж, декоративні фрукти, світильник, які потерпіла ОСОБА_17 впізнала як викрадені в неї речі.

Таким чином, є всі підстави погодитись з висновками суду першої інстанції про скоєння обвинуваченими при зазначених у вироку обставинах крадіжки з дому потерпілої ОСОБА_17 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, та що його вина підтверджується показами самого обвинуваченого в суді, показами свідків, протоколи слідчих експериментів. Обвинувачений ОСОБА_11 не заперечував в суді, що дійсно перебував в домі колишньої співмешканки, де в них стався конфлікт, а пізніше ще один конфлікт з її батьком ОСОБА_29 , якого він вдарив ножем.

Колегія суддів вважає, що немає підстав ставити під сумнів в їх достовірності покази свідка ОСОБА_18 , яка підтвердила в суді, що ОСОБА_11 раніше був її співмешканцем. 16 січня 2015 року приблизно о 19 год. він ОСОБА_11 з приводу помиритись, а 17 січня 2015 року приблизно о 01 год. під час вживання алкоголю в них з ОСОБА_25 виник новий конфлікт, під час якого той вийшов на кухню, де знаходився її батько ОСОБА_29 , а сама вийшла з будинку. Через деякий час зайшовши до кімнати побачила батька, який лежав на підлозі без свідомості. Про те що ОСОБА_11 вдарив ножем ОСОБА_29 дізналася зі слів сестри ОСОБА_24 , яка пояснила, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_29 виник конфлікт через те, що ОСОБА_29 зробив ОСОБА_11 зауваження, на що ОСОБА_11 дістав з своєї кишені ніж, який він приніс з собою, та наніс удар ножем ОСОБА_29 у плече, після чого пішов з дому.

Свідок ОСОБА_36 пояснила суду, що ОСОБА_11 16 січня 2015 року приблизно 18 год. прийшов ОСОБА_11 , який разом з ними, з ОСОБА_37 та ОСОБА_29 , вживав спиртні напої. 17 січня 2015 року приблизьмо о 01 годині ОСОБА_11 знову посварився з ОСОБА_37 , після чого вийшов на кухню, де ОСОБА_29 зробив йому зауваження з приводу сварки з ОСОБА_37 , на що ОСОБА_11 дістав з свого кармана ніж та наніс удар ножем ОСОБА_29 в правий бік в область плеча, після чого пішов з дому. ОСОБА_29 впав на підлогу, втративши свідомість, на плечі в нього біла кров, після чого вони викликали швидку допомогу.

Факт нанесення ОСОБА_25 тілесного ушкодження потерпілому ножем знайшли повне підтвердження також письмовими доказами, яким суд дав належну правову оцінку.

В ході проведення слідчого експерименту від 17 січня 2015 року, АДРЕСА_6 , проведеного за участю ОСОБА_11 , останній вказав на місце в кухні розташованої з права по ходу дому, де наніс ОСОБА_19 тілесні пошкодження, як діставав ніж з кишені, також вказав на стілець де сидів ОСОБА_19 , а також показав механізм нанесення удару ножем.

Свідок ОСОБА_36 під час проведення слідчого експерименту також вказала за на обставини під час скоєння злочину, показала, де сидів ОСОБА_19 , як ОСОБА_11 дістав з правої кишені куртки розкладний ніж, та показала механізм нанесення удару ножем в праву область грудної клітини ОСОБА_19 , після чого останній від удару впав на підлогу та вона в місті удару ножем побачила кров.

Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги №807А 1701о15 викликаний за адресою АДРЕСА_6 , діагноз: проникаюче поранення грудної клітини, 11 між реберця з права. Травматичний пневматоракс з права. В районі грудної клітини в другому міжребір`ї виявлена імовірно різана рана (2х0,5см) з рівними краями.

Згідно до висновку судово-медичного експерта № 18 від 19 січня 2015 року у потерпілого ОСОБА_19 виявлені наступні ушкодження: сліпе, проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітини справа з ушкодженням легені та масивним крововиливом в праву плевральну порожнину; тупа закрита травма голови: синець нижньої повіки лівого ока, епідуральна гематома і гідромас та субарахноїдальний крововилив зліва. Проникаюче поранення передньої поверхні грудної клітки утворилося від дії колюче-різального предмету, яким міг бути якийсь ніж, і як небезпечне для життя, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.Тупа закрита травма голови утворилася від дії тупого предмету, з місцем прикладення травмуючої сили на обличчя зліва, і як небезпечна для життя, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Ця травма могла утворитись і від удару кулаком. Причиною смерті ОСОБА_19 стало захворювання виразкова хвороба шлунку, що ускладнилось пошкодженням судини шлунку і кровотечею, що зумовило недокрів`я внутрішніх органів, зупинку діяльності серця, дихання і ЦНС. Ушкодження які мались у ОСОБА_19 сприяли встановленню смерті, але в прямому причинному зв`язку з нею не відбувають (не стоять).

Аналіз наведених доказів, в їх сукупності, свідчить про обґрунтованість висновків суду про доведеність вини саме ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що знайшло своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Доводи ОСОБА_25 про те, що він не хотів вбивати ОСОБА_29 , неспроможні, оскільки йому не було інкриміновано заподіяння смерті потерпілого, він обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння ч. 1 ст. 121 КК України. Доводи про його невинуватість спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження.

Як правильно встановлено судом, ОСОБА_25 , діючи умисно, наніс ножем удар ОСОБА_29 в життєво-важливий орган, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Локалізація удару та ніж, яким спричинено тілесне ушкодження, свідчать про те, що саме це бажав заподіяти обвинувачений.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції у своєму вироку дав належну оцінку всім зазначеним у вироку доказам, повний аналіз показанням як самих обвинувачених, а також потерпілих, свідків по справі, давши їм належну правову оцінку. Дослідивши докази в провадженні суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованих ним кримінальних правопорушень, повністю доведена.

На думку колегії суддів міра покарання призначена обвинуваченим у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочинів, конкретних обставин справи, даних про їх особу. Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене покарання у вигляді позбавлення волі всім обвинуваченим є саме таким.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при призначенні покарання обґрунтовано прийняті до уваги обставини кожної справи, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, ступінь суспільної небезпеки, всі обставини, зазначені в апеляційній скарзі захисника, повно та обґрунтовано виклавши їх у вироку.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів (тяжкі, та особливо тяжкий), той факт, що він раніше судимий за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2006 року з діагнозом легкої розумової відсталості з значними поведінковими порушеннями, та вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі. Обтяжуючою вину обставиною суд визнає скоєння обвинуваченим злочинів в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів (тяжкий, та особливо тяжкий), той факт, що він в силу ст. 89 КК України не судимий за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2 березня 2009 року з діагнозом вживання алкоголю, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, та вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі. Обтяжуючою вину обставиною суд визнає скоєння обвинуваченим злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів (тяжкі), той факт, що він в силу ст. 89 КК України не судимий за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога перебуває з 11 травня 2006 року з діагнозом вживання алкоголю без ознак захворювання, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, та вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі. Обтяжуючою вину обставиною суд визнає скоєння обвинуваченим злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційних скарг, що нібито призначене ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі є дуже суворим, не відповідає дійсності, оскільки призначений строк знаходиться в майже в мінімальній межі санкції за скоєння злочину.

На думку колегії суддів покарання, призначені обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відповідають засадам кримінального судочинства, вимогам ст. 65 КК України, призначені з урахуванням ступеню тяжкості злочинів, суспільної небезпеки, конкретних обстав справи, даних про особу кожного обвинуваченого, в межах санкцій за скоєння інкримінованих кримінальних правопорушень, є необхідними та достатніми для перевиховання обвинувачених та запобіганню скоєння ними нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких порушень КПК України, які б тяглі за собою скасування вироку та зміну міри покарання.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 22 грудня 2016 року відносно ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 - залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення у співвідношенні за один день позбавлення волі два дні попереднього ув`язнення обвинуваченим:

ОСОБА_9 з 07 листопада 2014 року по 10 серпня 2016 року;

ОСОБА_11 з 17 січня 2015 року по 10 серпня 2016 року;

ОСОБА_10 з 07 листопада 2014 року по 10 серпня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді