Справа № 162/400/16-к Провадження №11-кп/773/557/16 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 119 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

cуддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000001 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , заступника прокурора Волинської області, потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на вирок Любешівського районного суду від 26 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, непрацюючий, раніше не судимий;

засуджений: за ч.1 ст.119 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 01 січня 2016 року, близько 22 години, знаходячись навпроти житлового будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли з ОСОБА_11 під час роз`їзду їх транспортних засобів, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, у вигляді смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити, якби діяв з більшою обачністю, умисно наніс один удар долонею руки в обличчя останнього, а також один удар кулаком лівої руки в праву частину обличчя потерпілого, від якого той втратив рівновагу та впавши на ґрунтове дорожнє покриття вулиці, яке на той час було твердим внаслідок дії низької температури навколишнього середовища, вдарився об нього головою, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому луски лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, лівобічного епідурального крововиливу (над твердою мозковою оболонкою), субдурального крововиливу (під тверду мозкову оболонку) в правій середній черепній ямці, масивних субарахноїдальних крововиливів (під м`яку мозкову оболонку), вогнищ геморагічного забою головного мозку, крововиливу в лівий скроневий м`яз, крововиливів в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в правій тім`яно-скроневій і лівій тім`яно-скроневій ділянках, синцем на повіках лівого ока з переходом в ліву скроневу ділянку, які згідно висновку судово-медичної експертизи №13 від 02 березня 2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення та які спричинили набряк головного мозку, що призвів до настання смерті ОСОБА_11 о 07 годині 05 хвилин 09 січня 2016 року.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, призначивши більш м`який вид покарання, а саме замість позбавлення волі призначити обмеження волі та застосувати ст.ст.75, 76 КК України. Зазначає, що судом не взято до уваги, що він вдарив потерпілого захищаючись. Крім того, обставини, які б обтяжували його покарання відсутні, за місцем проживання характеризується добре, є особою молодого вік. Він також намагався відшкодувати потерпілим шкоду, але вони відмовились брати будь-які кошти.

В своїй апеляції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому вказує, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_8 захищався від потерпілого, який намагався першим нанести йому удар. Також не взято до уваги співвідношення сил обвинуваченого і потерпілого. А тому з врахуванням того, що обвинувачений наносячи удар кулаком лівої руки в обличчя потерпілого з метою відвернення його удару, правомірно діяв у межах необхідної оборони, що виключає злочинність діяння та кримінальну відповідальність обвинуваченого. Просить оскаржуваний вирок скасувати та виправдати ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України.

Заступник прокурора області у своїй апеляційній скарзі вказує, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості злочину, внаслідок м`якості. Посилається, що наведені судом обставини, які пом`якшують покарання, не впливають на його тяжкість. Крім того, суд не врахував наслідків вчиненого злочину, та безпідставно призначив мінімальне покарання ОСОБА_8 .. Також в резолютивній частині вироку місцевий суд не зазначив рішення щодо заявленого прокурором позову в інтересах держави. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Потерпіла ОСОБА_9 , не погоджуючись із вироком, подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд не врахував думку потерпілих при призначенні покарання, які просили суд суворо покарати ОСОБА_8 , не враховано також наслідки вчиненого злочину. Зазначає, що щире каяття ОСОБА_8 нічим не підтверджується, оскільки він жодного разу не просив вибачення у потерпілих. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Потерпіла ОСОБА_10 у своїй апеляції, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання особа обвинуваченого та тяжкості злочину, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. Зазначає, що судом не враховано думку потерпілих щодо призначення покарання, а також безпідставно відніс до обставин, які пом`якшують покарання надання допомоги потерпілому після вчинення злочину.

Вислухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляцій, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які свої апеляції підтримали і просили їх задовольнити, а апеляційні скарги заступника прокурора області та потерпілих залишити без задоволення, прокурора, який просив його апеляцію задовольнити, а апеляційні скарги потерпілих задовольнити частково, скасувавши вирок першої інстанції із постановленням нового вироку, а апеляції обвинуваченого та захисника залишити без задоволення, потерпілих, які свої апеляційні скарги та апеляцію прокурора підтримали і заперечили апеляції обвинуваченого і його захисника, перевіривши їх доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника задоволенню не підлягають, апеляційні скарги заступника прокурора Волинської області та потерпілих підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені на підставі досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Як вбачається з вироку, судом було дотримано вказані вимоги закону. При призначенні ОСОБА_8 покарання судом враховано обставини, на які посилається у своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

Так, судом враховано пом`якшуючі покарання обставини, та відсутність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 ..

Крім того, суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 , врахував і обставини, на які посилається у своїй апеляції останній: його молодий вік, притягнення до кримінальної відповідальності вперше та обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.119 КК України.

Однак, поруч із наведеними обставинами, місцевий суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який відносяться до категорії середньої тяжкості, тяжкість наслідків, які наступили, і прийшов до правильного висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про неможливість досягнення мети покарання без ізоляції ОСОБА_8 від суспільства, а призначене покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів в майбутньому.

Підстав для зміни вироку та призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі і застосування до нього інституту звільнення від покарання з мотивів, наведених в апеляції обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.

Твердження захисника обвинуваченого в поданій апеляції про те, що дослідженими обставинами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 правомірно діяв в межах необхідної оборони, і що вони не взяті місцевим судом до уваги, не заслуговують на увагу.

Суд в оскаржуваному рішенні повністю спростував апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме показаннями потерпілих, які показали, що хлопці принесли додому непритомного ОСОБА_11 , якого було госпіталізовано до лікувального закладу, де він і помер. Показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які ствердили конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, а також бійку між ними, під час якої ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_11 кулаком в обличчя в результаті чого він впав на землю. А також письмовими доказами по справі: протоколами огляду місця події від 02.01.2016 та від 09.01.2016; висновком експерта №13 від 02.03.2016, яким виявлено у потерпілого тілесні ушкодження та встановлено причину смерті; протоколами слідчих експериментів від 16.03.2016, 24.03.2016, в ході яких свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 деталізували свої показання місцевості, а також підозрюваний ОСОБА_8 підтвердив свої показання щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Судом було встановлено, що показання обвинуваченого щодо інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, повністю відповідають встановленим в ході судового розгляду обставинам.

Спростувавши доводи захисника, суд першої інстанції вмотивовано та обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК України.

Що ж стосується тверджень прокурора та потерпілих про безпідставність призначення обвинуваченому мінімального покарання, то вони є обґрунтованими і заслуговують на увагу.
При призначенні ОСОБА_8 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.119 КК України, суд першої інстанції, не в повній мірі врахував тяжкість скоєного злочину, особу винного, думку потерпілих та тяжкість наслідків вчиненого злочину.
Як вбачається з вироку, судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, але вона в даному випадку, на думку апеляційного суду, визнана безпідставно, оскільки з врахуванням доводів потерпілих, обвинувачений фактично не розкаявся у вчиненому. У зв`язку з чим, апеляційний суд виключає пом`якшуючу обставину щире каяття.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість призначення мінімального покарання за злочин. який хоч і відноситься до категорії середньої тяжкості, однак внаслідок якого настали невідворотні наслідки у вигляді смерті людини.
Прокурор та потерпілі в своїх апеляціях просять призначити обвинуваченому більший строк покарання.
За таких обставин, вирок суду в частині призначення мінімального покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому апеляції прокурора та потерпілих підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , апеляційний суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, особу ОСОБА_8 , який є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, не судимий.
До обставин, які пом`якшують покарання, апеляційний суд відносить активне сприяння розкриттю злочину, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, апеляційний суд не вбачає.
Поряд з цим апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_8 не працює, наслідком його діяння стала смерть потерпілого, думку потерпілих, які настоюють на покаранні у максимальному розмірі, та призначає ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.119 КК України.
На думку суду, саме покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_8 , так і іншими особами.
Посилання прокурора на те, що в резолютивній частині вироку не вказано рішення про цивільний позов є слушними.

Так, у мотивувальній частині вироку місцевий суд залишив позов прокурора без розгляду, мотивувавши своє рішення тим, що ОСОБА_8 добровільно відшкодував витрати, понесені Волинською обласною клінічною лікарнею на лікування потерпілого від злочину в розмірі 1978 гривень 27 копійок, однак, про вирішення цивільного позову прокурора в резолютивній частині вироку не зазначив, а тому слід доповнити резолютивну частину вироку рішенням про цивільний позов прокурора в інтересах держави.
В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги заступника прокурора Волинської області ОСОБА_16 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Любешівського районного суду від 26 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.
Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації відмовити у зв`язку із сплатою ОСОБА_8 витрат на лікування потерпілого від злочину.
В решті вирок Любешівського районного суду від 26 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді