П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" серпня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , про про зміну запобіжного заходу,
У провадження Дніпровського районного суду м. Києва 03.08.2016 надійшло дане клопотання заявника.
Автоматизованою системою документообігу суду, було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та передано матеріали 03.08.2016, тож, перевіривши виконання вимог КПК України, приходжу до наступного.
У заяві заявник посилається на те, що судовим рішенням від 23.03.2012 під час розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_3 було оголошено його у розшук та змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на утримання під вартою.
02.08.2016 ОСОБА_3 затримано на підставі ст. 191 КПК України (у редакції 2012 року) та того ж дня повідомлено останнього про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
На цей час, захисник, у відповідності до положень ст..ст. 148, 149, 154-1, 165 КПК України (у редакції 1960 року), подав до суду дане клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу.
В той же час, п. 9 Розділу ХІ КПК України (у редакції 2012 року) регламентує, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
На цей час, це кримінальне провадження не перебуває на розгляді у суді.
А, знаходиться на етапі досудового розслідування.
Стаття ж 165 КПК України (у редакції 1960 року) вказує на те, що у разі закінчення строку тримання під вартою, якщо цей строк не продовжено в установленому законом порядку, та в інших випадках звільнення особи з-під варти на стадії досудового слідства здійснюється на підставі постанови органу дізнання чи слідчого, які проводять досудове слідство у справі, або прокурора, про що вони негайно повідомляють суд, який обрав цей запобіжний захід.
Звільнення з-під варти у кримінальних справах, що знаходяться в судовому провадженні, здійснюється лише за рішенням судді або суду.
З цього правила є два винятки:
- заміна більш м`якого запобіжного заходу на взяття під варту під час досудового розслідування справи здійснюється суддею за поданням слідчого, погодженим з прокурором, чи за гаданням прокурора;
- запобіжний захід, обраний прокурором, може бути скасований або змінений слідчим і органом дізнання лише за згодою прокурора.
Закон не вимагає згоди прокурора чи суду на зміну чи скасування в стадії досудового розслідування справи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Закон не передбачає права суду за власною ініціативою чи за клопотанням заінтересованих осіб змінити чи скасувати обраний ним запобіжний захід у вигляді взяття під варту.
І тільки під час провадження у справі в судах першої та апеляційної інстанцій заміна чи скасування запобіжного заходу здійснюються суддею чи судом, в провадженні яких знаходиться справа.
Тобто, у світлі положень п. 9 Розділу ХІ КПК України (у редакції 2012 року) та норм КПК України (у редакції 1960 року) суд може звільнити з-під варти тільки ту особу, відносно якої у суді перебуває справа і все.
Однак, на цей час, у провадженні суду справа відносно ОСОБА_3 не знаходиться.
А, саме звільнення особи з-під варти на стадії досудового слідства здійснюється на підставі постанови органу дізнання чи слідчого, які проводять досудове слідство у справі, або прокурора.
Тобто, порядок зміни запобіжного заходу визначений КПК України (у редакції 1960 року) для кримінальних справ/проваджень, які перебувають на етапі їх розслідування, не наділяє суд правом звільняти з-під варти цих осіб за клопотання захисту, внаслідок чого таке клопотання подано заявником без дотримання порядку передбаченого КПК України (у редакції 1960 року).
Тим паче, що, системний аналіз положень ст. 3 КПК України (у редакції 1960), ст. 5 КПК України (у редакції 2012 року), ст. 58 Конституції України свідчить, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів.
Зокрема, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за
якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-рп/99 від 09.02.1999 року).
З рішення ВСУ у справі № 5-205кс15 випливає, що Кримінальним процесуальним законом України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.
При цьому, на відміну від кримінального матеріального закону, кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.
Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе, адже процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
В той же час, на момент подання даної заяви до суду заявником Кримінальний-процесуальний Кодекс України (у редакції 1960 року) втратив чинність на підставі Кодексу N 4651-VI (4651-17) від 13.04.2012, ВВР, 2013, N 9-10, N 11-12, N 13, ст.88, тобто заявнику, при зверненні до суду, на даному етапі, слід керуватися положеннями Глави 18 Кримінального процесуального Кодексу України.
Бо, суд має розглядати таке питання за процедурою та правилами саме чинного на час звернення КПК.
А уже безпосередньо при вирішенні самого питання зміни запобіжного заходу, при наявності до того відповідних підстав, це питання має бути вирішене у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Тобто, мається на увазі, що такий запобіжний захід може бути змінений на інший із числа запобіжних заходів передбачених ст. 149 КПК України (у редакції 1960 року).
На підставі викладеного та керуючись ст. 3 КПК України (у редакції 1960 року), ст. 5 КПК України (у редакції 2012 року), ст. 58 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-рп/99 від 09.02.1999 суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу - повернути заявнику.
Постанова, яка набрала законної сили в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним Кодексом України, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
С у д д я : ОСОБА_1