У Х В А Л А
Іменем України
03 серпня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 в порядку ч.1 ст.206 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 02 серпня 2016 року надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 .

У скарзі ставиться питання про зобов`язання службових осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України та Національного антикорупційного бюро України (НАБУ) утриматись від поширення інформації в засобах масової інформації про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, до винесення вироків в частині інкримінованих правопорушень, з метою дотримання принципу презумпції невинуватості особи.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст.206 КПК України для доставки ОСОБА_3 до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 КПК України - якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обгрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

У даній скарзі мови про те, що ОСОБА_3 тримається під вартою за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнений з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку в межах територіальної юрисдикції слідчого суді Шевченківського районного суду м.Києва, не йдеться, а тому у слідчого судді у даному випадку відсутні законні підстави для винесення ухвали щодо негайної доставки ОСОБА_3 до суду.

Крім того, відповідно до ст.26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту статті 206 КПК України, положеннями частини 1 вказаної статті законодавець забезпечив кожній особі, яка піддана арешту, триманню під вартою право на правовий захист компетентною судовою владою слідчим суддею, процесуальні форми якого виписані в ч.2-9 цієї статті КПК.

Разом з тим, питання, яке ставиться перед слідчим суддею заявником, а саме про зобов`язання службових осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України та Національного антикорупційного бюро України (НАБУ) утриматись від поширення інформації в засобах масової інформації про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, до винесення вироків в частині інкримінованих правопорушень, з метою дотримання принципу презумпції невинуватості особи, не відноситься до переліку питань, які вправі вирішувати слідчий суддя в порядку статті 206 КПК України, на яку посилається заявник у своїй скарзі.

Отже, не вирішуючи наперед питання по суті скарги адвоката ОСОБА_2 , слідчий суддя роз`яснює, що КПК України не наділяє слідчого суддю повноваженнями в межах спеціальної процедури, передбаченої ст. 206 КПК України, зобов`язати службових осіб органу досудового розслідування, прокуратури утриматись від поширення інформації в засобах масової інформації про винуватість особи у вчиненні злочинів, до винесення вироків в частині інкримінованих правопорушень, з метою дотримання принципу презумпції невинуватості особи.

Крім того, слід зазначити, що порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, передбачений главою 26 КПК України. При цьому заявнику необхідно враховувати правила підсудності при зверненні до слідчого судді відповідного суду, в межах територіальної юрисдикції якого розташований орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва не вправі вирішувати питання про зобов`язання службових осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України та Національного антикорупційного бюро України (НАБУ) утриматись від поширення інформації в засобах масової інформації про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, до винесення вироків в частині інкримінованих правопорушень, з метою дотримання принципу презумпції невинуватості особи, в порядку статті 206 КПК України, в зв`язку з чим дана скарга разом з матеріалами підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст. 26, 206, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
відмовити у постановленні ухвали про негайну доставку ОСОБА_3 до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва.

Матеріали скарги повернути адвокату ОСОБА_2 .

Ухвала на підставі ст.309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя