АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1394/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005166 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону зазначає, що суд вийшов за межі наданих йому на даній стадії повноважень, розпочавши вирішення питань, які підлягають перевірці та з`ясуванню під час судового розгляду, внаслідок чого безпідставно повернув обвинувальний акт, хоча той відповідає вимогам ст. 291 КПК України, чим порушив принципи змагальності сторін та здійснення судового розгляду у розумні строки. Крім того, не надав уваги тому, що під час проведення попередніх підготовчих судових засідань під головуванням інших суддів, будь-яких недоліків у обвинувальному акті виявлено не було. Тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити нове підготовче судове засідання у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та обвинуваченого, які просили судове рішення залишити без змін, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до суду після скасування Апеляційним судом Запорізької області, відповідно до ухвали від 14 червня 2016 року, вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року, на новий судовий розгляд надійшли матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції повернув обвинувальний акт прокурору пославшись на наступне.

Формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті, є неконкретним, а викладена слідчим кваліфікація дій обвинуваченого, не відповідає вимогам КК України, що не може забезпечити справедливого судового розгляду.

Так, у обвинувальному акті зазначено «21.11.2014 року приблизно о 02-00 год. ОСОБА_6 разом зі своїм товаришем ОСОБА_9 , що на даний момент досудовому розслідуванню не відомий, знаходячись біля будинку ....», тобто із суті сформульованого обвинувачення не можна зрозуміти, чи інкримінуються обвинуваченому вчинення крадіжки у співучасті з іншою особою чи ні, а якщо так, то в обвинувальному акті не вказано відомості про те, яку саме роль виконував, та які дії вчиняв обвинувачений, кримінальне провадження відносно якого передано до суду.

З пред`явленого обвинувачення вбачається, що слідчим не зазначено суб`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_6 злочину, зокрема, форму вини, мотив та мету, про що зазначено і в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області, якою скасовано попередній вирок суду у вказаному кримінальному провадженні.

Не конкретизовано в обвинувальному акті і розмір спричиненої внаслідок злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ФОП ОСОБА_10 шкоди. Так, в обвинувальному акті зазначено, що в ході крадіжки було викрадено майно та спричинено збиток на загальну суму 29 385 грн. 01 коп. Далі, слідчим зазначено, що від потерпілої надійшло повідомлення про те, що в ході скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 було пошкоджено вітрину, чим завдано матеріальної шкоди на суму 13 254 грн. 42 коп., тобто незрозуміло матеріальна шкода в сумі 13 254 грн. 42 коп. спричинена вчиненням злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто крадіжки або пошкодженням майна потерпілої, оскільки у кінцевому результаті слідчим вже зазначено, що вчиненим кримінальним правопорушенням була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 42 639 грн. 43 коп. Вбачається також, що частина викраденого майна була повернута потерпілій особі, проте, яке саме майно було повернуто обвинувальний акт не містить.

Кваліфікація діянь ОСОБА_6 визначена за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, при цьому зі змісту обвинувального акту вбачається, що проникнення відбулося не у житло особи, а у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке належить ФОП ОСОБА_10 , і згідно ч. 3 ст. 185 КК України така кваліфікуюча ознака цього злочину, як повторність, взагалі відсутня.

До того ж, з обвинувального акту вбачається, що вчинення злочину повторно зазначено і в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, і в якості кваліфікуючої ознаки інкримінованого ОСОБА_6 злочину, що суперечить положенням ч. 4 ст. 67 КК України.

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що його було складено слідчим 24 листопада 2014 року, проте, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування після складання обвинувального акту, 25.11.2014 року слідчим проводилися слідчі та інші процесуальні дії, зокрема додатковий допит підозрюваного ОСОБА_6 , роз`яснення права на захист, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування підозрюваного та представника потерпілої особи, виносилася постанова про визнання речовими доказами та передання їх на зберігання, а прокурором ще надавалися доручення слідчому, виносилася постанова про виділення матеріалів досудового розслідування, що є неприпустимим.

До обвинувального акту додано розписку підозрюваного ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_11 про отримання копій обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування від 27.11.2014 року, в той час як обвинувальний акт було затверджено прокурором лише наступного дня, 28.11.2014 року.

В реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано, що відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, проте в ньому не міститься відомостей про застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у виді застави та про внесення застави під час досудового розслідування, і відповідно про звільнення його з-під варти.

Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про залучення адвоката ОСОБА_11 для захисту інтересів підозрюваного та про затримання ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

Колегія суддів вважає, що рішення районного суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті має зокрема, міститься виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається з обвинувального акту, органи досудового розслідування кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Із змісту обвинувального акту вбачається, що проникнення відбулося не у житло особи, а у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », між тим згідно роз`яснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Крім того, формулювання обвинувачення «вчинене повторно» не відповідає викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, даний кваліфікуючий признак складу злочину, не вказаний зовсім.

Враховуючи вищевказане, а також інші доводи районного суду, колегія суддів вважає обвинувачення неконкретним та суперечливим, що може перешкодити реалізації ОСОБА_6 його права, передбаченого ст. 42 КПК України, знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується.

За таких обставин колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу органів досудового розслідування на те, що по батькові ОСОБА_12 вказаний в обвинувальному акті як « ОСОБА_13 » (т. 1 а.п. 5), між тим, згідно даних паспорта він по батькові вказаний як « ОСОБА_13 » (т. 1 а.п. 212).
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: