Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 19 квітня 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року засуджено:
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянку України, раніше не судиму,

за ч. 1 ст. 366 КК України (в ред. Закону до 01.01.2010 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянку України, раніше не судиму,

за ч. 1 ст. 366 КК України (в ред. Закону до 01.01.2010 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнено від покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за те, що вони за обставин, викладених у вироку, будучи відповідно начальником державної виконавчої служби у Кам`янському районі Черкаської області та державним виконавцем цієї служби, тобто представниками влади, 22 березня 2006 року в приміщенні кабінету директора ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» по вул. Перемоги, 2 в м. Кам`янці Черкаської області в порушення вимог п. 5.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 р., при примусовому виконанні виконавчого напису № 686, виданого 14.03.2006 р. приватним нотаріусом ОСОБА_7 , про звернення стягнення на товари в обороті, а саме цукор-пісок у кількості 1000 тон на загальну суму 2 237 328 грн. 67 коп., що належить ТОВ «Ціль» м. Жовті Води Дніпропетровської області, на користь ТОВ комерційного банку «Арма» по відкритому виконавчому провадженню разом ( ОСОБА_5 диктувала, а ОСОБА_6 записувала) склали акт опису і арешту майна серії АА № 873529 від 22.03.2006 р., яким було описано і накладено арешт на цукор-пісок на загальну суму 3 800 000 грн. і в який умисно внесли завідомо неправдиві відомості про проведення огляду й опису майна, оскільки акт складався не за місцем знаходження майна, візуальний огляд цукру виконавцями не проводився, а особи, що підписались в складеному акті як поняті, фактично не приймали участі в огляді описаного майна.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 листопада 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасовано, а справу провадженням закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд. Зазначає, що апеляційний суд, закриваючи кримінальну справу щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , керувався лише показаннями останніх, при цьому вказівки суду касаційної інстанції не виконав, зокрема, не провів судове слідство, не допитав свідків і свою ухвалу належним чином не мотивував та необгрунтовано закрив справу.

В запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять залишити ухвалу апеляційного суду від 20 листопада 2015 року без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 399 КПК України 1960 року вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання чи досудового слідства при додатковому розслідуванні та для судів першої чи апеляційної інстанцій при повторному розгляді справи.

Як убачається з матеріалів справи, вирок місцевого суду від 23 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року було скасовано, а справу провадженням закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.
Не погоджуючись із ухваленим у справі рішенням апеляційного суду, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2015 року ухвалу апеляційного суду від 10 лютого 2015 року було скасовано, а кримінальну справу щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 направлено на новий апеляційний розгляд.
Підставою для скасування рішення було те, що суд апеляційної інстанції без проведення судового слідства наявним у справі доказам дав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, хоча безпосередньо доказів не досліджував, що, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, є неприпустимим.
Однак, усупереч вимогам ст. 399 КПК України 1960 року апеляційний суд знехтував вказівками суду касаційної інстанції і, розглядаючи справу в апеляційному порядку, своєї ухвали знову належним чином не мотивував. При обґрунтуванні відсутності складу злочину в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 апеляційний суд послався, зокрема, на показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не були допитані в суді апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, прийнявши рішення про проведення часткового судового слідства і, дослідивши деякі докази, апеляційний суд вирішив допитати свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , однак, після того, як вони з невідомих причин не з`явилися в судове засідання, безпідставно обмежився лише оголошенням їхніх свідчень. В своїй ухвалі суд апеляційної інстанції знову навів ті ж мотиви для закриття провадження у справі, що були наведені в попередній ухвалі цього суду.
При цьому, апеляційний суд наявним у справі доказам дав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, хоча знову безпосередньо в суді апеляційної інстанції ці докази не досліджував.
Отже, апеляційний суд під час нового апеляційного розгляду не дотримався вимог статей 377, 399 КПК України 1960 року, не врахував підстави скасування попередньої ухвали, не виконав вказівок касаційного суду щодо невмотивованості ухвали апеляційного суду від 10.02.2015 р., не перевірив доводів прокурора та засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , викладених в апеляціях, та не зазначив переконливих підстав, через які апеляції засуджених визнані обґрунтованими, а прокурора ні.

За таких обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона ухвалена з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 рокупідлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд. Під час якого необхідно повною мірою врахувати та виконати вказівки касаційного суду і розглянути справу з дотриманням вимог чинного законодавства (за необхідності з проведенням судового слідства, під час якого допитати свідків для усунення наявних у справі протиріч), перевірити інші доводи, викладені в апеляційних та касаційних скаргах, і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та статтями 394 396 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3