Справа № 742/629/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/565/2016
Категорія - ч.2 ст. 185 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тукумс, Латвія, громадянина України, з середньою технічною освітою, інваліда 3 групи, який проживає в АДРЕСА_1 , 09 лютого 2016 року був засуджений Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на один рік обмеження волі.

На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, до покарання призначеного за цим вироком повністю приєднане невідбуте покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2016 року, і за сукупністю вироків остаточно призначено один рік обмеження волі та штраф розміром 850 гривень, який підлягає самостійному виконанню.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, тривалістю один рік шість місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, ОСОБА_7 24 січня 2016 року, у вечірній час, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, повторно, перебуваючи у кв. АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Нокія 1280», вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи станом на момент крадіжки 167, 30 гривень, зі стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи 10, 00 гривень, на рахунку якого були кошти в сумі 30,00 гривень, що належали потерпілому ОСОБА_9 , спричинивши матеріальні збитки на загальну суму 207, 30 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців та зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Згідно ч. 3 ст. 72 КК України покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2016 року у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень виконувати самостійно.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд при ухваленні вироку застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню. Призначаючи покарання за правилами ст. 71 КК України, суд не звернув уваги, що крадіжка чужого майна у цьому кримінальному провадженні була вчинена до ухвалення Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області вироку від 09 лютого 2016 його. Оскільки ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень, складання покарань за сукупністю злочинів за двома вироками, не допускається, кожний вирок в такому випадку виконується самостійно.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу задовольнити.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у повторній крадіжці чужого майна відповідають фактичним обставинам справи та доказам, з якими погодилися сторони у кримінальному провадженні. Розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами ч.3 ст. 349 КПК України.

Положення ст. 71 КК України застосовуються, якщо засуджений після постановляння вироку, але до повного відбуття покарання вчинить новий злочин, а також, коли новий злочин вчинений після проголошення вироку але до набрання ним законної сили.

Приймаючи рішення про призначення покарань за сукупністю вироків, суд не звернув уваги, що крадіжка майна у потерпілого ОСОБА_9 була вчинена ОСОБА_7 24 січня 2016 року, до ухвалення вироку Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 09 лютого 2016 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., за крадіжку, вчинену 20 грудня 2015 року ( а. п. 36- 37), що свідчить про сукупність злочинів, а не вироків, як помилково вирішив суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу за сукупністю злочинів, складанню з іншими покараннями не підлягає і виконується самостійно.

Крім того, згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановляння цього вироку інший злочин, за який вона засуджена до реального покарання, у даному випадку за першим вироком визначене покарання у виді штрафу, часткове чи повне складання покарань, не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Суд, не може змінити попередній вирок і реальне покарання замінити на звільнення від покарання. А у даному провадженні, ще й положення ст. 75 КК України до штрафу, не можуть бути застосовані, про що прямо зазначено у частині 1 названої норми закону.

Отже, вирок суду підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини вироку посилання суду на ст. 71 КК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404 - 405, 408- 409, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на застосування положень ст. 71 КК України.

ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України на один рік обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та згідно вимог ст. 76 КК України зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_7 штрафу в розмірі 850 гривень, виконувати самостійно.

В решті вирок суду від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно і може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12