Ухвала
іменем україни
02 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002979 від 15 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця

м. Лисичанськ, Луганської області,

зареєстрованого в м. Лисичанськ,

без постійного місця проживання,

за ст.ст. 121 ч. 1, 125 ч. 2, 309 ч. 1 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі захисник просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційним судом належним чином не було перевірено доводів апеляційної скарги захисника, їх суті в ухвалі не викладено, належним чином не проаналізовано та зроблено помилковий висновок про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції. Зазначає, що цивільний позов було вирішено з порушенням вимог КПК України, ЦПК України та вимог Закону України «Про судовий збір», на що апеляційний суд уваги не звернув та безпідставно залишив вирок і в цій частині без змін. Зокрема, вказує на те, що цивільним позивачем ОСОБА_8 не було сплачено судовий збір в частині відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим в цій частині позов необхідно було повернути. В частині заявленого позову про відшкодування матеріальної шкоди вважає, що додані до позову копії документів належним чином не підтверджують його. Вважає, що призначене засудженому ОСОБА_5 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року ОСОБА_5 засуджено:

- за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;
- за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 вказано рахувати з часу фактичного затримання з 15 листопада 2014 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 2 001 грн. 55 коп. матеріальної шкоди та 10000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.
Так, 15 листопада 2014 року близько 03 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс кулаками близько десяти ударів та близько п`яти ударів металевою лопаткою для взуття в область голови потерпілого ОСОБА_8 та, коли від нанесених ударів потерпілий впав на підлогу, ОСОБА_5 наніс ще близько п`яти ударів ногами по голові та тілу потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Крім того, 15 листопада 2014 року близько 05 години ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс близько трьох ударів руками в область голови потерпілого ОСОБА_9 , від яких останній впав на підлогу, після чого наніс ще близько двох ударів ногами по голові потерпілого, чим завдав ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень.
Крім того, ОСОБА_5 у невстановлений слідством час та місці незаконно придбав, знайшовши наркотичний засіб канабіс (марихуану), вагою 16,763 г, який 15 листопада 2014 року, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 , незаконно зберігав при собі для власного вживання без мети збуту, та який того ж дня був виявлений та вилучений під час огляду місця події.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про заперечення проти касаційної скарги та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Захисник ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі не оспорює доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України, та правильність кваліфікації його дій в цій частині, у зв`язку із чим вирок та ухвала в цій частині судом не перевіряються.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі захисника, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, зазначених у вироку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 та доведеності його вини у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 121 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, суд обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які вказали та описали обставини події, що відбулася 15 листопада 2014 року та за яких ОСОБА_5 наніс їм тілесні ушкодження. Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в сукупності наданих ними показань підтвердили показання потерпілих. При цьому сам ОСОБА_5 не заперечував того, що у стані алкогольного сп`яніння наносив удари кулаками потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , заперечивши лише факт використання ним металевої лопатки для завдання ударів.

Врахував місцевий суд належним чином висновки експертиз, протоколи слідчих дій та інші зазначені у вироку докази, які у своїй сукупності підтверджують показання потерпілих та свідків події, та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_5 складів злочинів, передбачених ст.ст. 121 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, правильно встановивши обставини їх вчинення.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі ОСОБА_5 внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного йому покарання.

При призначені ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, суд першої інстанції врахував те, що один із злочинів, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, а інші середньої та невеликої тяжкості. Враховано судом особу засудженого, який раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працевлаштований, є особою, що зловживає алкоголем та психоактивними речовинами, має синдром залежності, внаслідок чого виявляє психічні та поведінкові розлади. Щире каяття визнано обставиною, що пом`якшує покарання, а вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння обставиною, що обтяжує покарання.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив засудженому покарання не в максимальних межах санкцій ст.ст. 309 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, а за ст. 121 ч. 1 КК України - ближче до мінімальної межі санкції, обґрунтовано призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Отже, покарання засудженому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України за матеріалами справи судова колегія не вбачає.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , які аналогічні доводам апеляційних скарг засудженого та захисника, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону. При цьому, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 121 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, виходячи з встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки. Апеляційний суд належним чином перевірив усі доводи апеляційних скарг засудженого і захисника та зазначив в ухвалі відповіді на них, вказавши на підстави з яких він залишив їх без задоволення. Зокрема, апеляційний суд вказав на безпідставність доводів про те, що обставина нанесення ударів по голові потерпілому ОСОБА_8 металевою лопаткою для взуття не доведена, оскільки протоколом огляду місця події від 15.11.2014 року встановлено, що при огляді квартири АДРЕСА_1 , де сталася подія, вилучено металеву лопатку зі слідами крові (т. 1 а.с. 22-59), і згідно висновку судово-медичної експертизи № 560/14 у потерпілого ОСОБА_8 було п`ять ран на голові, спричинені можливо металевою лопаткою для взуття. Не знайшов апеляційний суд і підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову, погодившись із видом та розміром призначеного засудженому покарання, а також із розміром відшкодування за заявленим ОСОБА_8 цивільним позовом, який було вирішено з урахуванням положень ст.ст. 129, 374 ч. 3 п. 2 абз. 7 КПК України. З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.

При розгляді апеляційних скарг засудженого та захисника суд апеляційної інстанції їх доводи перевірив і своє рішення належним чином мотивував. Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ст.ст. 121 ч.1, 125 ч. 2, 309 ч. 1 КК України, за обставин встановлених вироком місцевого суду.

Об`єктивних даних, що вказували б на вчинення злочинів ОСОБА_5 за інших обставин, колегія суддів за матеріалами провадження не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції не знаходить.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за наявності відповідних підстав засуджений ОСОБА_5 , його захисник або члени його сім`ї мають право звернутися до суду за місцем відбування покарання із клопотанням про приведення вироку щодо нього у відповідність до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ, який покращує його становище, для зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , засудженого до позбавлення волі, що проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3