УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні 13 квітня 2016 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від

20 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від

1 жовтня 2015 року засуджено

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянку України, таку, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Згідно вироку суду, ОСОБА_4 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 30 травня 2015 року близько 19.00 години, в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносинах, під час сварки, завдала ОСОБА_5 декілька ударів дерев`яною табуреткою та металевим гачком в голову та різні частини тіла, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило його смерть.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 20 січня 2016 року вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного через м`якість та просить призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно залишив без зміни вирок суду першої інстанції, оскільки судом при призначенні покарання належним чином не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу засудженої, а також те, що засуджена вину під час досудового розслідування та судового розгляду не визнавала, у вчиненому не розкаялась.

Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та правильність кваліфікації її дій, в касаційній скарзі не заперечується.

Доводи прокурора про безпідставність залишення без зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного засудженій покарання, оскільки воно за своїм розміром є м`яким, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновком місцевого суду в частині призначеного засудженій покарання у виді 7 років позбавлення волі, умотивував своє рішення.

Як убачається з наданих копій судових рішень, при призначенні

ОСОБА_4 покарання місцевий суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, зокрема, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, інвалідність 2-ї групи загального захворювання, негативну характеристику за місцем проживання На підставі цього суд призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Це покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.

Разом із тим, при перевірці судових рішень встановлено, що прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, вирок до апеляційного суду не оскаржував. У суді апеляційної інстанції розглядалося кримінальне провадження за апеляцією засудженої ОСОБА_4 . Прокурор, який брав участь у розгляді справи в апеляційному порядку, висловив свою думку про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду та вважав, що призначене засудженій покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винної.

Тому, підстав для скасування ухвали апеляційного суду, як про це порушено питання в касаційній скарзі прокурора не має.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора щодо ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20 січня 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3