Ухвала
іменем україни

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000870, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Вовчанськ Харківської області,
який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 119 КК України,

за касаційними скаргами засудженого та захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить вирок змінити, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги усіх пом`якшуючих обставин та належним чином не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, а судові рішення ст.ст. 370, 420 КПК України.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок змінити, звільнивши його підзахисного від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує доводами, аналогічними до доводів засудженого.

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судові рішення щодо яких в касаційному порядку не оскаржуються.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2015 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначення покарання, ухвалено новий, яким ОСОБА_5 остаточно визначено покарання за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 119 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 06 серпня 2014 року у м. Харкові, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, шляхом проникнення до приміщення, таємно викрали автомобільні шини, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 25 988 грн.
Крім того, 25 жовтня 2014 року в с. Шестакове Вовчанського району Харківської області ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту зі своїм товаришем ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи настання тяжких наслідків для життя ОСОБА_11 , хоча повинен був і міг передбачити можливість падіння останнього й настання від цього суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті, оскільки бачив, що ОСОБА_11 також перебував у стані алкогольного сп`яніння та був не в змозі утримувати рівновагу, наніс останньому один удар кулаком в обличчя, внаслідок чого останній з положення стоячи, отримавши прискорення під час падіння, впав на землю і вдарився головою об обмерзле покриття ґрунту. Коли ОСОБА_11 піднявся з землі, ОСОБА_5 наніс йому ще один удар долонею правої руки в обличчя, легковажно розраховуючи, що падіння потерпілого не спричинить настання смерті, внаслідок чого ОСОБА_11 з положення стоячи, отримавши прискорення під час падіння, знову впав на землю й вдарився головою об обмерзле покриття ґрунту. В результаті двох падінь на обмерзле покриття ґрунту ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора із запереченнями проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 119 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів касаційних скарг засудженого та його захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_5 внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу засудженого, наявність обтяжуючої обставини вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, тобто суд дотримався вимог статей 65 67 КК України.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційних скаргах засудженого та захисника, колегія суддів не знаходить.
Вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 ухвалений з дотриманням вимог ст.ст. 370, 374, 420 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3