233 № 235/89/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000376 від 15.09.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мирний Мирнинського району Якутської АРСР,

у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 437 ч. 2, 258-3 ч. 1, 332-1 ч. 1, 110 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2016 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з Апеляційного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт, затверджений 05.01.2016 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Донецької області ОСОБА_9 , по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000376 від 15.09.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 437 ч. 2, 258-3 ч. 1, 332-1 ч. 1, 110 ч. 2 КК України.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Донецької області від 01.02.2016 року підсудність даного кримінального провадження визначено Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, з наступних підстав.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Обвинувальний акт, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Статтею 291 КПК України встановлені вимоги до обвинувального акту та до реєстру матеріалів досудового розслідування. Так, обвинувальний акт має містити такі відомості (серед іншого): 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статі) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Суд вважає, що у даному випадку обвинувачення складене слідчим та прокурором є неконкретним, з наступних підстав.
На думку суду, обвинувальний акт встановлює початок і основу судового розгляду, пред`являє обвинуваченому дані, якими обґрунтовано обвинувачення, що надає останньому можливість підготуватись до захисту. Він також вказує суду межі, в яких повинний відбуватись розгляд, та межі відповідальності обвинуваченого.
Суд вважає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення не є відокремленими поняттями. Хоча кожна відомість (поняття) має своє термінологічне значення та відповідає кожне своєму призначенню, загальною рисою їх є відповідність суті обвинувачення. Вказані обставини повинні відповідати не тільки формі, але й змісту. Окрім того, вони повинні бути викладені хронологічно, юридично стисло та мотивовано і саме головне доступно для будь-якої особи, незалежно від освіти, роду занять, або мовних ознак.
Як встановлено з обвинувального акту, в ньому викладені фактичні обставини, при яких скоєно злочини, і які прокурор вважає встановленими. Окремо викладена кваліфікація злочинів. При цьому кваліфікація злочинів викладена двічі на початку обвинувального акту окремо за кожною статтею обвинувачення та після викладення фактичних обставин злочинів сукупно.
Однак, в обвинувальному акті відсутнє окреме формулювання обвинувачення за кожним епізодом конкретних протиправних дій обвинуваченої особи.
Фактично, обвинувачений був позбавлений можливості знати суть обвинувачення, оскільки обвинувальний акт не містить відомостей про те, в який час, в якому місці, якими саме конкретними діями скоєно кожний з чотирьох інкримінованих злочинів окремо та під яку саме кваліфікацію Кримінального Закону ці дії підпадають.
Викладені обставини, повністю співвідносяться з практикою Європейського суду з прав людини.
Так, відповідно до п. 65 Рішення у Справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року (Заява № 65518/01) Європейський суд з прав людини зазначає, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин».
Відповідно до п. 51 Рішення у Справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року (Заява № 26864/03), Суд також нагадує, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.
Згідно п. 34 Рішення у Справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Таким чином, враховуючи викладені обставини та принцип Верховенства права, закріплений у ст. 8 КПК України, суд вважає, що прокурор та слідчий при складені обвинувального акту допустили такі порушення Закону, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт та додані до нього матеріали прокурору, для усунення виявлених недоліків.
Крім того, прокурором заявлено клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовуючи це тим, що ризики, які існували при обранні такого виду запобіжного заходу до теперішнього часу не зникли.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, на його, думку, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК україни не доведено.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 315 ч. 4 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.01.2016 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 15.03.2016 року.
Обґрунтування доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.
Прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 184 КПК України існують ризики, передбачені у п.1,п. 3 та п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 437 ч. 2; 258-3 ч. 1; 332-1 ч. 1; 110 ч. 2 КК України, два з яких відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, що дає підстави вважати про наявність спроб обвинуваченого переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані у судовому засіданні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом оцінено в сукупності обставини: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини, а саме, у вигляді позбавлення волі на строк 15 років, вік та стан здоров`я обвинуваченого - задовільний, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці постійного проживання обвинувачений розлучений, має одну неповнолітню дитину, а також те, що обвинувачений не має місця реєстрації, фактично проживає за межами України за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд враховує, що відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Сукупність встановлених судом обставин дозволяють суду постановити рішення щодо продовження відносно ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою., враховуючи при цьому, що відповідно до ст. 176 ч. 5 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб,які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема ст. 258-258-5 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 315 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Обвинувальні акти по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000376 від 15.09.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 437 ч. 2, 258-3 ч. 1, 332-1 ч. 1, 110 ч. 2 КК України, повернути до прокуратури Донецької області через невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Продовжити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мирний Мирнинського району Якутської АРСР, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ст.ст. 28 ч. 2, 437 ч. 2, 258-3 ч. 1, 332-1 ч. 1, 110 ч. 2 КК України до 30 квітня 2016 року включно.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий

Судді