АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1596/2016 Головуючий у суді 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2015 року та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 09.03.2016 року приблизно о 17 годині 10 хвилин, перебуваючи по АДРЕСА_2 , повторно з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись у відсутності сторонніх осіб та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предметом, дістався до камери відеоспостереження, яка розташована на приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснює господарську діяльність ФОП « ОСОБА_9 », та зірвав її з кріплення.

Заволодівши чужим майном, яке належить ОСОБА_9 вартістю 800 гривень, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 24.03.2016 року приблизно о 21 годині 10 хвилин, знаходячись по АДРЕСА_2 , помітивши камеру відеоспостереження, вирішив повторно, таємно її викрасти. З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, став правою ногою на підвіконня магазину «9+» та правою рукою дістався до камери відеоспостереження, де в подальшому за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмет зірвав її з кріплення. Заволодівши повторно чужим майном, яке належить ОСОБА_9 на суму 800 гривень, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 11.05.2016 року приблизно о 03 годині 20 хвилин, з метою здійснення крадіжок з помешкань громадян, за допомогою заздалегідь підготовленого ключа, відкрив двері, які ведуть до парадного будинку АДРЕСА_3 , та піднявся сходами на четвертий поверх даного будинку.

В подальшому, ОСОБА_7 підійшов до квартири АДРЕСА_4 , та помітивши у дверях ключ, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне, таємне викрадення чужого майна, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, відчинивши вхідні двері зайшов до кухонної кімнати квартири, звідки таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_10 на загальну суму 8400 гривень. Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, однак згодом був затриманий працівниками поліції разом з викраденим майном, яке в подальшому було в нього вилучено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не заперечуючи свою винуватість у вчиненому, не оспорюючи фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті та кваліфікацію протиправних дій,просить вирок суду першої інстанції змінити тазарахувати у строк покарання призначеного за даним вироком час його перебування у СІЗО за період з 17.05.2015 р. по 07.09.2015 р. за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2015 року, оскільки судом не вірно визначено строк з якого його слід обраховувати.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обгрунтованим, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які він засуджений за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.

Оскільки фактичні обставини справи кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. У зазначеному кримінальному провадженні № 0006322 ОСОБА_7 перебував під вартою в СІЗО з 17.05.2015р. по 07.09.2015р.

У даному кримінальному провадженні № 0002572 ОСОБА_7 було затримано 11.05.2016 року та йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. З моменту затримання, так і під час судового розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_7 перебував і утримувався в слідчому ізоляторі.

Зазначені кримінальні провадження є окремими.

Оскільки положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» регулюють порядок зарахування судом строку попереднього ув`язення у строк покарання в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення), посилання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо необхідності зарахувати у строк покарання призначеного за даним вироком строк його перебування під вартою за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2015 року, не заслуговують на увагу.

З огляду на наведене, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4