Дата документу Справа № 314/2102/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/2102/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1355/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2016 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Софіївській ВК УДПтС України в Запорізькій області (№55) за вироком Апеляційного суду Запорізької області за ч.1 ст.129, ч.4 ст.187, п.2, 6, 9, 13 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, щодо розгляду питання про зарахування у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування у строк покарання терміну його попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу суду скасувати та задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом достатньо не вмотивовано підставу відмови у задоволенні клопотання. Крім того зазначає, що стаття 72 КК України не містить заборон, на які посилається суд у своїй ухвалі.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 також просить вищевказану ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про зарахування у строк покарання терміну його попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд жодним чином не мотивував та не аргументував свої висновки щодо відмови у задоволенні його клопотання. Крім того зазначає, що посилання суду на те, що ст.72 КК України не поширюється на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із заявою про зарахування строку його попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У судовому засіданні засуджений та його захисник-адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання і просили його задовольнити.

Прокурор вважав, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_6 засуджений до довічного позбавлення волі.

Суд, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, зазначив про те, що правила, закріплені у ст.72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та вважала, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування йому у строк відбування покарання терміну його попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З наданих суду матеріалів вбачається, що за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2002 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.129, ч.4 ст.187, п.2, 6, 9, 13 ч.2 ст.115, ст.ст.42, 43 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

За змістом ч.5 ст.72 КК України, судом зараховується строк попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі та інших видів покарань , зазначених у ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень ст.ст.51,63,64 КК України, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі - це окремі види покарань.

Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи.

Довічне позбавлення волі полягає у пожиттєвій ізоляції засудженого від суспільства в спеціальних установах, та до переліку покарань, зазначених у ст.72 КК України, не входить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та обґрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання засудженого.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування або зміну вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування у строк покарання періоду його попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4