Номер провадження: 11-кп/785/1091/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.10.2016 року м. Одеса

Коллегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
представника ЧВК ОСОБА_8
засудженої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 07.07.2016 року у кримінальному провадженні про відмову в задоволенні клопотання начальника ЧВК УДПтСУ в Одеській області № 74 про заміну засудженій ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням обмеженням волі

встановила:
вказаною ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання начальника Чорноморської ВК УДПтСУ (№74) в Одеській області про заміну засудженій ОСОБА_9 невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким покаранням обмеженням волі.

На ухвалу суду засудженою ОСОБА_9 була подана апеляція, в якій вона стверджує, що ухвала є незаконною, оскільки суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання.
Так, засуджена ОСОБА_9 в своєї апеляційній скарзі вказує на те, що вона довела своє виправлення, оскільки на протязі строку відбування покарання не мала стягнень, працювала на виробництві ЧВК-74 швачкою ІІ розряду, засвоїла низку складних операцій та була премійована за хорошу роботу.
Крім того, засуджена ОСОБА_9 в апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції не надано було оцінки тому, що вона є матір`ю неповнолітнього сина, який знаходиться під опікою її матері, а її старша дочка є інвалідом, а її батько військовий пенсіонер «афганець», який має бойові поранення.
Враховуючи викладене, засуджена ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та замінити їй покарання на більш м`яке у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідача, засуджену ОСОБА_9 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, захисника, який також просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, якій заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представника ЧВК, яка поклалась на розсуд суду, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати з кримінальних справ приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.82 ч.2 п.2 КК України заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин або необережний особо тяжкий злочин, а також у випадку, коли особа раніш відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Також ст.82 ч.3 КК України встановлює, ще один обов`язковий критерій заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
З матеріалів справи вбачається, що вироком Заводського районного суду м. Миколаїв від 04.03.2013 року ОСОБА_9 засуджена за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч.4, 190 ч.1, 190 ч.2, 190 ч.3 КК України до 7 років позбавлення волі.
Згідно зі ст. 12 КК України злочини, які вчинила ОСОБА_9 є тяжкими.
З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду подання судом першої інстанції засуджена ОСОБА_9 відбула більше половини строку покарання, призначеного вироком суду.
Одночасно, з характеристики, наданої адміністрацією ЧВК № 74 вбачається, що засуджена ОСОБА_9 вину не визнала, за час відбування покарання у ЧВК № 74 виявила бажання приймати участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Творчість», але в жодному з культурно-масових виховних заходів, які проводиться в установі та в творчих гуртках участі не приймала (а.с.3-4).
Однак, як з`ясувала судова колегія, участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Творчість» є добровільною та не може розцінюватись як небажання стати на путь виправлення.
З довідки щодо участі засудженої в господарчих роботах вбачається, що ОСОБА_9 за період перебування в ЧВК № 74, а саме з 12.01.2014 року по теперішній час приймала участь в господарчих роботах з благоустрою території установи лише один раз, а саме 29.03.2016 року, в зв`язку з чим з даного питання з нею неодноразово проводились бесіди виховного характеру. (а.с.10).
Судова колегія звертає увагу на те, що вказуючи на ці порушення з боку ОСОБА_9 адміністрації виправної колонії не вказує, які міри були прийняти до засудженої з цього приводу / зауваження, стягнення, тощо /, а вказівка на проведення з нею профілактичних бесід не підтверджується матеріалами справи.
Сама засуджена ОСОБА_9 ці порушення не визнає, посилаючись на те, що ніяких стягнень на даний час немає.

З подання адміністрації, характеристики, та довідки про виконання норми виробітку, вбачається, що ОСОБА_9 за час відбування покарання у ЧВК-74 в Одеській області характеризується посередньо, в роботі повільна, має виробничі покажчики нижчі, ніж середні по бригаді та потребує постійного контролю з боку цехового персоналу (а.с.1, 3-4,11).
Однак судовою колегією, при перевірці цих даних були витребувані данні про бригадні норми виробітку і згідно довідки, яку надала виправна колонія, норми виробітку засудженої ОСОБА_9 не відрізняються від норм виробітку відому по бригаді, в який вона працює.
З довідки про заохочення та стягнення вбачається, що засуджена ОСОБА_9 , за період відбування покарання не має заохочень, але не має також і стягнень за порушення режиму виправної колонії (а.с.5).
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що засуджена ОСОБА_9 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, тобто про відсутність одного з обов`язкових критеріїв для заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, встановленого ст. 82 ч.3 КК України, є необґрунтованим.
Судова колегія також звертає увагу на те, що невзираючи на характеристику засудженої ОСОБА_9 , саме адміністрація ЧВК-74 звернулась з клопотанням про заміну їйневідбутої частини карання у вигляді позбавлення волі, більш м`яким покаранням обмеженням волі.

За таких обставин апеляційний суд Одеської області вважає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання начальника ЧВК УДПтСУ в Одеській області (№74) в зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали на підставі якої задовольнити клопотання адміністрації виправної колонії.
За даними ЧВК УДПтСУ в Одеській області (№74) на час розгляду апеляційної скарги / 06.10.2016 року / невідбута частина покарання у вигляді позбавлення волі у засудженої ОСОБА_9 складає 2 роки 7 місяців 19 днів.
Керуючись ст.ст. 404,405,407, 419 УПК Украины, апеляційний суд Одеської області,
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 07.07.2016 року про відмову в задоволенні клопотання начальника ЧВК УДПтСУ в Одеській області № 74 про заміну засудженій ОСОБА_9 невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким покаранням - обмеженням волі скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника ЧВК УДПтСУ в Одеській області № 74 про заміну засудженій ОСОБА_9 невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким покаранням обмеженням волі задовольнити.

Замінити засудженій ОСОБА_9 невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 / два / роки 7 / сім / місяців 19 / дев`ятнадцять / днів на більш м`яке обмеження волі.

Ухвала може бути оскаржена у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженою в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4