Справа № 274/2919/16-к
Провадження № 1-кс/0274/464/16

У Х В А Л А
Іменем України
18.05.2016 року м.Бердичів
встановив:
Слідчий СВ Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на відро та металеву пилку, які являються можливим знаряддям злочину, вилучені неподалік автодороги "Бердичів-Хмільник" 12 км.+900 м. та належні невстановленій третій особі.
Клопотання мотивує тим, що 16.05.2016 року приблизно о 01.00 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з метою умисного вбивства ОСОБА_7 , на автомобілі таксі приїхали з м.Бердичева в с.Мартинівка Бердичівського району та прийшовши до будинку АДРЕСА_1 , де проживав потерпілий, спільно нанесли декілька ударів по різним ділянкам тіла ОСОБА_7 невстановленими слідством предметами, заподіявши смерть останньому, після чого з місця події на автомобілі таксі втекли.
В судовому засіданні слідчий клопотання не підтримав, вважає, що предмети виявлені під час огляду місця події є речовими доказами та можуть бути долучені постановю слідчого до матеріалів кримінального провадження.
Заслухавши слідчого, дослідивши матеріали, додані до клопотання, встановлено наступне.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.2 цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Клопотання слідчого або прокурора про арешт майна повинно відповідати вимогам ст.171 КПК України, зокрема, у клопотанні повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Під час огляду місця події від 17.05.2016 року на ділянці автодороги, вказаної водієм таксі, виявлено і вилучено металеве відро та металеву пилку зі слідами речовини бурого кольору зовні схожу на кров. Отже, вилучені предмети відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК і можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні.
З клопотання вбачається, що власник цього майна не встановлений, майно вилучено і перебуває у розпорядженні органу досудового розслідування, потреба у забороні або обмеженні користування відсутня, загроза знищення чи псування виключається, підстав для накладення на нього арешту немає.
Відповідно до вимог ст.ст.40, 98 слідчий не позбавлений права своєю постановою долучити вилучені предмети до кримінального провадження як речові докази та призначити необхідні експертизи.
Керуючись ст. ст. 170-173 Кримінального процесуального кодексу України,
Ухвалив:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_3 про арешт майна.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня отримання її копії до Апеляційного суду Житомирської області.
Слідчий суддя ОСОБА_1