АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/97/16 Справа № 712/9323/14-к Категорія: ч.2 ст. 364 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_9 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.01.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Березівка Маньківського району Черкаської області, житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

виправданий за ч. 2 ст. 364 КК України за недоведеністю, що в діянні ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и л а :
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він будучи на підставі наказу голови Державного комітету України із земельних ресурсів № 440-кт начальником управління Держкомзему у м. Черкаси, тобто будучи службовою особою - керівником органу державної влади, в липні-серпні 2009 року використовував свої владні повноваження всупереч інтересам служби в інтересах третіх осіб за наступних обставин.

Перебуваючи у приміщенні управління Держкомзему у м.Черкаси, розташованому за адресою м.Черкаси, бульвар Шевченка, 135, у робочий час, приблизно з 9 до 18 години, протягом липня-серпня 2009 року, ОСОБА_7 , використовуючи свої владні повноваження всупереч інтересам служби, діючи умисно в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , в порушення ст. ст.20, 38, 39 Земельного Кодексу України, відповідно до яких використання земель громадської та житлової забудови проводиться відповідно до генерального плану населеного пункту, а також зміна цільового призначення здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення виключно за погодженням з Кабінетом Міністрів України та за наявності висновку органу охорони навколишнього середовища, достовірно знаючи, що 4 земельні ділянки, розташовані в АДРЕСА_2 (в районі АДРЕСА_3 та Чичеріна), розмірами по 1000 кв. м кожна, відносяться до лісів 1 групи, та Державним управлінням охорони навколишнього середовища в Черкаській області висновки про можливість передачі зазначених земельних ділянок у приватну власність не видавалися, а також усвідомлюючи те, що згідно з Генеральним планом забудови мікрорайону Дахнівка м. Черкаси, на зазначеній території заплановано та затверджено будівництво лікарняного комплексу, протягом липня-серпня 2009 року (08.07.2009 p., 29.07.2009 p., 06.08.2009 p.) особисто підписав та видав державні акти серії ЯЖ №№ 884764, 883743, 883747, 883764 на земельні ділянки загальною площею 1000 кв.м кожна відповідно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , внаслідок чого з комунальної власності незаконно вибули земельні ділянки загальною нормативно-грошовою вартістю 232800 грн., чим спричинив охоронюваним законом громадським інтересам тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків на вказану суму.

Дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 364 КК України, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам.

Вироком районного суду ОСОБА_7 виправдано за ч. 2 ст. 364 КК України за недоведеністю, що в діянні ОСОБА_7 є склад вказаного кримінального правопорушення .

Вирок суду заступником прокурора Черкаської області та прокурором у кримінальному провадженні було оскаржено до апеляційного суду Черкаської області , який ухвалою від 15.05.2015 р. залишив його без змін.

Не погодившись з ухвалою апеляційного суду, заступник прокурора Черкаської області оскаржив його до касаційного суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2015 р. було частково задоволено касаційну скаргу прокурора Черкаської області , ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 15.05.2015 року - скасована та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В ухвалі Вищий спеціалізований суду з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що під час нового апеляційного перегляду, дотримуючись вимог ст. ст. 22,23,94,95 КПК України, положень глави 31 КПК України слід повно та всебічно перевірити доводи поданих апеляцій, інші доводи касаційної скарги, і в залежності від встановленого ухвалити законне, обґрунтоване, належним чином вмотивоване рішення щодо ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із вироком районного суду, заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду про виправдування ОСОБА_7 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування судом вимог Закону України про кримінальну відповідальність, повторно дослідити матеріали кримінального провадження, письмові докази у провадженні, заслухати показання свідків та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.364 КК України (в редакції Закону № 270-IV від 15.04.2008), і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та розпорядчих функцій строком на 3 роки. На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_7 7 рангу державного службовця у зв`язку із вчиненням ним тяжкого злочину.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення і свій висновок про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину побудував фактично на показаннях самого ОСОБА_7 , безпідставно залишивши без уваги та належним чином не перевіривши докази, надані органом досудового слідства.

Прокурор звертає увагу на те, що на виконання протесту прокурора рішення Черкаської міської ради «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок» ОСОБА_14 та іншим за №4-1056 від 09.04.2009 року 22.04.2010 року скасоване, а Державні акти на право власності земельних ділянок видані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнані недійсними, що свідчить лише про відшкодування шкоди, завданої злочином, але не дає підстави вважати про відсутність події злочину. Вважає, що вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині доведена в повному обсязі.

Також зазначає, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку вказав, що в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, і одночасно послався на підставу виправдання останнього, що підозра, яка оголошена ОСОБА_7 у вчиненні вищезгаданого злочину, є недоведеною та не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, чим допустив суперечності.

На вказану апеляцію захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала заперечення в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а виправдувальний вирок суду першої інстанції - залишити без змін .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 в підтримку апеляційної скарги заступника прокурора Черкаської області, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, провівши за клопотанням учасників кримінального провадження повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження відповідно до ст. 404 КПК України , перевіривши доводи апеляції та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Виходячи зі змісту положень ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказані вимоги закону Соснівського районного судом м. Черкаси при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 виконані в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора, а у встановлених законом випадках на потерпілого.

У відповідності до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, суд повинні оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ при цьому не має наперед встановленої сили.

За п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; та положення закону, якими керувався суд.

Дотримуючись вказаних вимог закону, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив докази, якими орган досудового розслідування обґрунтовував винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, і дав їм належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 , оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Колегія суддів вважає, що вирок районного суду відповідає вимогам ст.374 КПК України, оскільки в його основу покладено належні й допустимі докази, досліджені в судовому засіданні, у тому числі ті, які вказує в апеляційній скарзі прокурор, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності.

Обвинувачений ОСОБА_7 , як в суді першої, так і апеляційної інстанції , винним себе за ч. 2 ст. 364 КК України не визнав та пояснив, що він, працюючи на посаді начальника управління Державного комітету земельних ресурсів м. Черкаси, в 2009 році дійсно підписував державні акти на земельні ділянки, розташовані в АДРЕСА_2 , оскільки виконував рішення сесії міської Ради, яке на той час було чинним та згідно ст. 144 Конституції України обов`язковим до виконання, і лише через два роки воно було скасоване за протестом прокурора. Державні акти на земельні ділянки не видавав і не виготовляв, цим займаються органи ДЗК. Відповідно до своїх функціональних обов`язків він не здійснював контроль за видачею державних актів та виготовленням технічної документації, це входило до компетенції державної земельної інспекції . Доступу до Генерального плану забудови м. Черкаси не мав, про те, що на території вищезгаданих земельних ділянок заплановано будівництво лікарняного комплексу йому відомо не було, крім того, вказаний Генплан станом на 2009 рік втратив чинність.

Вказані покази обвинуваченого ОСОБА_7 не були спростовані, а навпаки - підтверджені матеріалами кримінального провадження, які були досліджені судом першої інстанції , та показаннями свідків, які були безпосередньо допитані в суді першої інстанції, та повторно за клопотанням прокурора судом апеляційної інстанції.

Докази, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, підтверджують факт порушень вимог Законодавства України , які були допущені службовими особами виконавчого комітету Черкаської міської ради при розгляді питання про передачу земельних ділянок у власність на сесії Черкаської міської ради при прийнятті рішення органом місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , досліджених судом першої та апеляційної інстанції , 12.05.2010 р. по вказаному факту було порушено кримінальну справу( т.1 а.с.1 ), 26.12.2012 р. внесено відомості до ЄРДР за фактом подачі службовими особами виконавчого комітету Черкаської міської ради з порушенням чинного законодавства на розгляд сесії Черкаської міської ради документів щодо передачі в приватну власність земельних ділянок лісу першої групи, в результаті чого вказані земельні ділянки були неправомірно передані у власність громадян ( т.5 а.с.411) . 11.03.2014 р. кримінальне провадження щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за фактом незаконного виділення земельних ділянок ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 закрито за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 364. ( а.с 77-79 т.1 )

На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 органами досудового слідства не було надано жодного беззаперечного доказу його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які були безпосередньо допитані як судом першої, так і судом апеляційної інстанції за клопотанням прокурора свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , - не дали показів, які б підтверджували б вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Як встановлено під час розгляду кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанції, рішенням Черкаської міської ради від 24.07.2008 року № 4-547 було виділено земельні ділянки під забудову житлових будинків громадянам, в тому числі - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13 та надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок.

Виконання вказаних робіт проводилось комунальним підприємством «Земля», що підтвердив в районному та апеляційному суді свідок ОСОБА_17 , який суду показав, що в 2009 році він працював директором КП «Земля» , яке виготовляло технічну документацію за зверненням громадян ( в тому числі Сіденко, Журавльової, ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ) , які мали рішення сесії міської Ради про надання дозволу на розробку проектів землеустрою земельних ділянок по АДРЕСА_4 , і по яких було отримано позитивні висновки всіх відповідних служб. ОСОБА_7 відношення до виготовлення технічної документації не мав. КП «Земля» виготовляло державні акти та передавало обвинуваченому на підпис.

Під час погодження проекту відведення зазначених в обвинувальному акті земельних ділянок громадянам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13 управлінням Держкомзему у м. Черкаси за підписом ОСОБА_7 27.03.2009 року ( а.с. 382-385 т. 3 ) було надано достовірну інформацію щодо відношення земельних ділянок до лісів 1 групи та погоджено надання Черкаською міською Радою їх у приватну власність з врахуванням ст. 27 Лісового Кодексу щодо повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин та при умові дотримання вимог земельного законодавства України, що повинно було бути враховано при розгляді питання про передачу вказаних земельних ділянок у власність громадян на сесії Черкаської міської ради з попереднім погодженням, в тому числі з юридичним відділом Черкаської міської ради.

Рішенням сесії Черкаської міської ради № 4-1056 від 09.04.2009 року відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, було передано безоплатно у власність земельні ділянки площею 1000 кв.м. громадянам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13

В липні-серпні 2009 року ОСОБА_7 , працюючи начальником управління Держкомзему у м. Черкаси, підписав державні акти на право власності на земельні ділянки вказаними громадянам, які були виготовлені Центром ДЗК до компетенції якого відноситься виготовлення, видача та реєстрація державних актів у книзі реєстрації на право власності на землю ( відповідно до наказу Держкомзему № 174 від 02.07.2003 року в редакції від 27.06.2007 р.), та передані йому для підписання. Тому, твердження обвинувачення щодо видачі ОСОБА_7 державних актів на землю, є безпідставним.

На час підписання ОСОБА_7 державних актів на право власності на земельні ділянки Серії ЯЖ №№884764, 883743, 883747, 883764 рішення Черкаської міської ради № 4-1056 від 09.04.2009 року було чинним та обов`язковим до виконання відповідно до ст.. 144 Конституції України, а державні акти відповідали вимогам інструкції про їх заповнення, затвердженої наказом Держкомзему № 325 від 22.06.2009 року. Вказаним наказом було також передбачено строк для підписання державних актів начальником управління Держкомзему в м. Черкаси 5 робочих днів.

Вищезазначене рішення Черкаської міської ради було скасоване лише 10.06.2010 року рішенням сесії Черкаської міської ради № 5-685 на підставі протесту прокурора м. Черкаси від 22.04.2010 р. При цьому колегія суддів враховує, що під час розгляду питання Черкаською міською радою 09.04.2009 року про передачу у власність гр. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13 земельних ділянок був присутній прокурор м. Черкас і заперечень не було.

Тобто, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підписання державних актів про передачу у приватну власність громадян земельних ділянок для будівництва житлових будинків, виготовлених на підставі рішення Черкаської міської ради № 4-1056 від 09.04.2009 року, яке на той час було чинне, саме по собі не утворює складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України.

Доводи апелянта щодо істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону шляхом прийняття до уваги лише показань обвинуваченого ОСОБА_7 та необгрунтованим відхиленням доказів сторони обвинувачення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції були належним чином досліджені в повному обсязі докази, надані стороною обвинувачення , яким дана відповідна правова оцінка щодо відсутності в діях ОСОБА_7 як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Кримінальна відповідальність за зловживання владою або службовим становищем за ст. 364 КК України ( в ред. від 15.04.2008 р.) настає за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності :

1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби;

2) вчинення такого діяння умисно , з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб;

3) заподіяння такими діями істотної шкоди державним чи громадським інтересам або охоронюваним законом правам та інтересам окремих фізичних чи юридичних осіб.

Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364 Кримінального Кодексу.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 , використовуючи свої владні повноваження діяв умисно в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 та ОСОБА_13 , є необгрунтованими, оскільки як пояснили під час розгляду справи судом першої інстанції свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_27 , а під час апеляційного розгляду кримінального провадження свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , вони з обвинуваченим не були знайомі та взагалі ніколи не зустрічалися , що свідчить про відсутність у останнього мотиву ( умисне діяння в інтересах третіх осіб) для скоєння злочину в якому він обвинувачується.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної оцінки даним щодо недотримання ОСОБА_7 положень Посадової інструкції начальника управління Держкомзему у м. Черкаси згідно якої він був зобов`язаний порушувати у встановленому законом порядку клопотання про зупинення дії або скасування актів місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, які суперечать вимогам земельного законодавства, є безпідставними, оскільки за саме лише неналежне виконання своїх службових обов`язків особа не несе кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 364 КК України.

Крім того, обвинувачення ОСОБА_7 щодо невиконання ним п.1.5, 2.23 Посадової інструкції начальника Держкомзему у м. Черкаси не висувалось, а відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено, що під час підписання Державних актів на землю ОСОБА_7 було відомо, що рішення Черкаської міської ради № 4-1056 від 09.04.2009 року суперечило вимогам земельного законодавства.

Твердження прокурора в апеляції про те, що в ході судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_7 пояснив, що відповідно до своїх функціональних обов`язків він не мав права не виконувати рішення Черкаської міської ради навіть знаючи про те, що вказані акти видані з порушенням вимог чинного законодавства, є надуманим, не відповідає звукозапису судового засідання суду першої інстанції та спростовується показаннями, які обвинувачений ОСОБА_7 дав апеляційному суду.

Як встановлено під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, під час дослідження судом першої інстанції доказів, наданих прокурором в підтвердження обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, було досліджено Положення про міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області, що затверджено наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 08.01.2010 р. № 7 ( т.1 а.с.58-63), яке також було повторно досліджено апеляційним судом за клопотанням прокурора, і яке на час перебування ОСОБА_7 на посаді начальника управління Держкомзему у м. Черкаси Черкаської області в 2009 році не було чинним.

Тому, твердження апелянта щодо порушення ОСОБА_7 . Положення про управління Держкомзему в м. Черкаси Черкаської області, яке діяло в 2009 році , і яке не досліджувалося в суді першої інстанції, як доказ обвинувачення , є безпідставним.

Як встановлено під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, Генеральний план міста Черкаси, розроблений у 1980 році та затверджений Постановою Ради Міністрів УРСР від 29 березня 1984 року № 144, мав строк дії 20 років ( до 2000 року). Станом на серпень 2008 серпень 2009 років він втратив чинність, що підтверджується листом Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради № 142-01-21 від 15.01.2016 року , який досліджено апеляційним судом відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, та показаннями свідка ОСОБА_21 , який працював на посаді начальника управління планування та архітектури департаменту містобудування та землеустрою виконавчого комітеті Черкаської міської ради про те, що станом на 2009 рік діючого Генерального плану забудови м. Черкаси не було, оскільки він втратив свої положення і актуальність, а новий - був затверджений лише в 2012 році.

Тому доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 , підписуючи в липні-серпні 2009 року державні акти на землю, достовірно знав, що на земельних ділянках , які виділялись громадянам в мікрорайоні «Дахнівка» ( вул.. Проектна , 3) згідно Генерального плану забудови м. Черкаси планується будівництво лікарняного комплексу, є необґрунтованими. Крім того, в жовтні 2008 року всі відповідні служби, в тому числі і начальник управління містобудування і архітектури, погодили проекти відведення вказаних земельних ділянок без будь-яких застережень.

Доводи апелянта про те, що районним судом залишено поза увагою ст. 9 ЗУ «Про державну землевпорядну експертизу» згідно якої обов`язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення та ін. , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки начальник управління Держкомзему в м. Черкаси ніякого відношення до призначення вказаної експертизи не мав, вона призначається замовником або розробником технічної документації, в разі відсутності висновків експертизи рішення про направлення матеріалів на розгляд сесії або відмову в направленні приймає земельна комісія міської ради до складу якої ОСОБА_7 не входив, що підтвердили свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_17 .

Доводи прокурора про істотні порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону є безпідставними. В апеляції прокурора не наведено жодного порушення процесуального закону судом, і такі порушення вимог КПК України, які б слугували підставою для скасування виправдувального вироку , при цьому колегія суддів також враховує вимоги ч.3 ст.409 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для виправдання обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 КПК України.

Так, виходячи зі змісту виправдувального вироку, суд 1 інстанції, аналізуючи обвинувачення ОСОБА_7 та докази у справі в мотивувальній частині вироку зробив висновок, що в діяннях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, що тягне за собою відсутність складу кримінального правопорушення, та зазначив, що підозра, оголошена за ч.2 ст. 364 КК України, є недоведеною і не знайшла свого підтвердження, а в резолютивній частині - виправдав останнього за недоведеністю, що в діянні ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, тобто з вироку суду першої інстанції не зрозуміло яку саме з підстав, передбачених ч.1 ст. 373 КПК України, як підставу для виправдання застосував суд першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає за доцільне виключити з 30 абзацу з мотивувальної частини вироку ( а.с.6 вироку) посилання на те, що « підозра, оголошена ОСОБА_7 є недоведеною і об`єктивно ця підозра в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження», як зайву.

Вважати, на підставі ч.1 п.3 ст. 373 КПК України, ОСОБА_7 виправданим , оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі надані докази, дав їм належну оцінку у вироку та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Виправдувальний вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим колегія суддів залишає апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області - без задоволення. Підстави для зміни чи скасування вироку суду - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.01.2015 року , яким ОСОБА_7 виправданий за ч. 2 ст. 364 КК України за недоведеністю, що в діянні ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України , залишити без змін, а апеляцію заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_9 ,- без задоволення.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на те, що « підозра, оголошена ОСОБА_7 є недоведеною і об`єктивно ця підозра в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження» .

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :