У х в а л а
іменем україни

22 березня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000842, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

громадянина України, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 173 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 680 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року вирок щодо ОСОБА_6 скасовано, кримінальне провадження щодо нього за ч. 1 ст. 173 КК України закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвалиапеляційного суду щодо ОСОБА_6 тапризначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що апеляційний суд не дав оцінки зібраними доказам та не навів мотивів на обґрунтування свого висновку про те, чому допущені ОСОБА_6 порушення не можуть бути розцінені як грубі порушення законодавства про працю та трудового договору, та безпідставно прийшов до висновку про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, за яке він засуджений судом першої інстанції.

Вироком районного суду ОСОБА_6 засуджений за те, що він як роботодавець,діючи всупереч укладеного між ним та ОСОБА_7 01 лютого 2012 року трудового договору та в порушення вимог ст. 31, ч. 2 ст. 59, ст. 107 Кодексу законів про працю, протягом триваннятрудових відносин в період з лютого 2012 року по червень 2013 року залучав ОСОБА_7 до робіт, не передбачених договором, допускав до роботи протягом двох змін підряд: 9-10 травня 2012 року та 18-19 липня 2012 року, у святкові дні: 2 травня 2012 року і24 серпня 2012 року, за що не було проведено оплату праці за роботу у ці дні у подвійному розмірі, залучав до роботи у вихідні дні, замість передбаченого договором 8-ми годинного робочого дня, встановив 12-ти годинний робочий день з 8 год. до 20 год., внаслідок чого тривалість робочого тижня становила 48 год.

Крім того, всупереч вимогам ст. 96 Кодексу законів про працю, ст. 6 Закону України «Про оплату праці», протягомтривання трудових відносин з лютого 2012 року по червень 2013 року виплачував ОСОБА_7 заробітну плату у розмірімінімальної, як за просту некваліфіковану працю, та всупереч вимог ч. 4 ст. 83 Кодексу законів про працю їй не було надано відпустку і за таку, як невикористану, не виплачено грошову компенсацію.

Апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені в обвинувальному акті порушення не можуть бути розцінені як грубі порушення законодавства про працю та укладеного між ним та ОСОБА_7 трудового договору, а оскільки ОСОБА_6 як службова особа підприємець, грубого порушення угоди про працю, шляхом обману та примусу до виконання роботи, не обумовленої угодою, не допустив, то в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги прокурора і заперечення ОСОБА_6 , у якому йдеться про законність ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів зточки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з вимогами ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Також ч. 4 ст. 95 КПК передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.

Суд апеляційної інстанції при розгляді даного кримінального провадження не дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд обґрунтовуючи свій висновок щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173 КК України, послався на показання в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,ОСОБА_10 , досліджені та оцінені судом трудовий договір між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інші письмові докази.

Апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені в обвинувальному акті порушення законодавства про працю та недотримання ним умов укладеного з ОСОБА_13 трудового договору не свідчать про наявністьв діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 КК України.

При цьому, як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд не проводив судове слідство, безпосередньо не досліджував докази та прийшов до переконання, що ОСОБА_14 не допустив грубих порушень трудового договору та законодавства про працю, тому визнав за необхідне скасувати вирок щодо останнього із закриттям кримінального провадження.

Таким чином апеляційний суд не дотримався принципу безпосередності дослідження доказів, надав іншу оцінку доказам, які були досліджені судом першої інстанції.

За наведених обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого суд має урахувати вищенаведене, розглянути кримінальне провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3