УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 27 жовтня 2016 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 9 грудня 2015 року щодо засудженого
громадянина України, не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
встановив:
У касаційній скарзі захисник виклав вимогу про зміну вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, мотивуючи невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, оскільки апеляційним судом не було повною мірою враховано дані про засудженого ОСОБА_6 , виправлення якого вважає можливим без ізоляції від суспільства, з огляду на те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, визнав вину, щиро розкаявся. Апеляційним судом при постановленні вироку також не було враховано думку потерпілої, яка просила вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання залишити без зміни.
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю два роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 9 грудня

2015 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок суду

від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України скасовано. Прийнято рішення вважати його засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. У решті вирок суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
Приблизно о 20.00 год. 5 червня 2015 року, засуджений прийшов на територію свого господарства на АДРЕСА_1 , де зайшовши у кімнату житлового будинку, побачив свою матір ОСОБА_8 , яка сиділа на ліжку. Відразу між ними на побутовому ґрунті спалахнула сварка, під час якої у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

ОСОБА_6 , реалізуючи цей умисел, з метою спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень підійшов до останньої, зловив її рукою за волосся, кулаком руки наніс їй не менше двох ударів по обличчю та по голові. Надалі він,узявши зі столу металеву кружку обємомодин літр, наніс нею ОСОБА_8 не менше шести ударів в область голови, спричинивши їй тілесні ушкодження голови у вигляді: двох ран на тімяній ділянці, двох ран на лобовій ділянці, однієї рани на межі лобової і тімяної ділянок, однієї рани у нижній частині лівої очноямкової ділянки, синця у нижній частині правої очноямкової ділянки, синця на підщелепній ділянці та просторих крововиливів під тверду і мяку оболонки головного мозку, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Після цього ОСОБА_6 вийшов із приміщення будинку, а потерпіла направилася до сусіда за адресою: АДРЕСА_1 , звідти викликала швидку медичну допомогу та була госпіталізована до лікарні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не оспорюються, як і кваліфікація його дій за цим злочином.
Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного йому покарання внаслідок суворості через незастосування положень статей 75, 76 КК України є необґрунтованими.
Суд першої інстанції, врахувавши дані про особу ОСОБА_6 , призначив йому покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, та, пославшись при цьому на ці ж самі дані про його особу, визнав можливим його звільнення від призначеного покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.

Разом із тим суд апеляційної інстанції, постановивши свій вирок, дійшов висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, мотивувавши своє рішення належним чином, зокрема, взявши до уваги те, що вчинений злочин відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, таким, що спрямований проти життя і здоров`я особи, а також його підвищену суспільну небезпечність, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Крім того, з огляду на визнання засудженим вини, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, щире каяття, думки потерпілої апеляційний суд призначив покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Таким чином, призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання за своїм видом і розміром є справедливим та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Апеляційний розгляд проведено згідно звимогами кримінального процесуального закону, а вирок апеляційного суду відповідає вимогам

ст. 420 КПК України.
Отже, наведені у касаційній скарзі захисника дані про особу засудженого вже були враховані апеляційним судом при призначенні покарання, інші дані, які захисник наводить у скарзі і вважає такими, які пом`якшують покарання, не є достатніми для застосування положень ст. 75 КК України.

З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 9 грудня

2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-1583км16 Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_10
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1