АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3255/16-к Номер провадження 11-кп/786/910/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора представника колонії захисника засудженого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 29 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, судимого,

задоволене спільне подання начальника Полтавської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області №64 і голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтава ради та звільнено засудженого ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування основного покарання, призначеного вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року, на невідбутий строк 3 роки 3 місяці 6 днів.
В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_9 відбув більше ? строку покарання та своєю поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання начальника Полтавської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області №64 і голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтава ради. Вважає, що ОСОБА_9 не довів свого виправлення, оскільки неодноразово допускав порушення режиму, під час відбування покарання в установі працював не постійно. Зазначає, що наявність заохочень не свідчить про виправлення засудженого, а тому, на думку прокурора, висновок про задоволення вказаного подання є передчасним.
На апеляційну скаргу прокурора надійшли заперечення засудженого, в яких він просить ухвалу місцевого суду залишити без змін. При цьому зазначає, що допущені ним порушення режиму були незначними, оскільки стягнення за них навіть не накладались. Відсутність постійного офіційного працевлаштування пояснює погіршенням стану здоров`я та перебуванням на лікуванні. Водночас звертає увагу на те, що у цей період систематично приймав участь у благоустрої території виправної колонії. Вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги, представника виправної колонії, який вважав, що ОСОБА_9 довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, пояснення засудженого та його захисника, які вважали ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Висновок суду щодо можливості звільнення засудженого ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування покарання, всупереч твердженням апелянта, ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 на час розгляду спільного подання начальника виправної колонії та голови спостережної комісії відбув більше трьох чвертей призначеного йому покарання вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року за вчинення злочинів, передбачених п.2 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.2 ст.164 КК України.
За час перебування в Дніпропетровському слідчому ізоляторі засуджений характеризується посередньо, не мав жодного стягнення.

Після прибуття до Полтавської виправної колонії №64, ОСОБА_9 хоча і притягувався до відповідальності, але під впливом профілактичних виховних заходів зробив для себе вірні висновки та змінив свою поведінку на кращу, був працевлаштований на швейній дільниці установи в бригаді з шиття одягу.

Під час відбування покарання брав активну участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», оволодів робітничими професіями автослюсаря та токаря в Полтавському начальному центрі №64 при установі та «Освіта», здобув повну загальну освіту в вечірній змінній школі №1 м. Полтава.

Приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення».

При цьому, ОСОБА_9 визнає вину, щиро розкаюється, підтримує соціальні зв`язки, одружився, по відношенню до представників адміністрації ввічливий, виконує їх законні вимоги.

Доводи апеляційної скарги прокурора про недоведеність виправлення ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що він працював не постійно, спростовуються тим, що засуджений в період з 9 серпня 2013 до 8 серпня 2014 року перебував на тривалому лікуванні. Проте і в цей час систематично приймав участь у благоустрої території виправної колонії.

Наведені обставини суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що свідчать про досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України, та про доведення ОСОБА_9 свого виправлення, яке підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці та належним чином мотивував своє рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, ст.407, ст.418 та ст.419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 29 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4