Справа № 464/7019/15-к
пр.№ 1-кс/464/1371/16
У Х В А Л А
12.08.2016 суддя Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України,
встановив:
У провадженні Сихівського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України.

Головуючим у справі суддею ОСОБА_3 заявлено самовідвід, який мотивовано тим, що в ході дослідження письмових доказів стало відомо, що під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження її чоловік ОСОБА_5 , який працює на посаді судді Галицького районного суду м. Львова як слідчий суддя надавав дозвіл на тимчасовий доступ до інформації про вхідні та вихідні дзвінки та смс-повідомлення, а також накладав арешт на грошові кошти та мобільний телефон, що були вилучені у ОСОБА_4 . Вважає, що вказані обставини можуть викликати сумнів в неупередженості головуючого.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердив, що немає жодних сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_3 .

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заяви про самовідвід, зазначивши, що це в подальшому може бути підставою для скасування судового рішення у кримінальному провадженні. Крім цього, вважає, що справу необхідно передати до апеляційного суду Львівської області для вирішення питання щодо підсудності, оскільки судді Галицького та Сихівського районних судів м. Львова не можуть розглядати таке кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення заяви про самовідвід, оскільки немає сумнівів в об`єктивності судді ОСОБА_5 та ухвалення її чоловіком судових рішень як слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова не вважає підставою для самовідводу. Просив врахувати, що кримінальне провадження розглядається судом близько року.

Суддя ОСОБА_3 про час та місце розгляду заяви повідомлена.

Оглянувши матеріали справи та заяви, заслухавши думку осіб, що беруть участь у розгляді, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2015 кримінальне провадження про обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України надійшло у провадження судді Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_3 .

26 липня 2016 року суддею ОСОБА_3 заявлений самовідвід у вказаному кримінальному провадженні.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких слідчий суддя безумовно підлягає відводу, визначений пунктами 1, 2, 5 ч. 1 ст. 75 КПК України та ст. 76 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 80 КПК України заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Заявляючи самовідвід суддя ОСОБА_3 фактично покликалася на пункт 4 частини 1 статті 75 КПК України, згідно з яким суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з вимогами ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 55 Закону України „Про судоустрій і статус суддів суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року „Про незалежність судової влади передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі №5-15п12).

Враховуючи наведене, приходжу до переконання, що ухвалення чоловіком головуючого судді ОСОБА_3 . ОСОБА_5 судових рішень як слідчим суддею не може свідчити про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості головуючого у кримінальному провадженні. Інших конкретних обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді, в заяві про самовідвід не наведено.

За таких обставин у задоволенні заяви про самовідвід необхідно відмовити.

Крім цього, положення КПК України не передбачають за вищевказаних обставин направлення провадження до апеляційного суду для визначення підсудності.

Керуючись статтями 75, 81 КПК України,
ухвалив:
У задоволенні заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України відмовити.

Суддя ОСОБА_1