А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21.10.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: Животова Є.Г. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, при секретарі Федич Т.О., за участі прокурора Парути Т.І., слідчого Гарапка В.В., апелянта ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду, в м. Ужгород, апеляційну скаргу ОСОБА_3 Магдолни Мігальовни на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2013, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на ухвалу слідчого СУ УМВС України в Закарпатській області про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000111.

ОСОБА_3 звернулася до Ужгородського міськрайсуду з вищевказаною скаргою, оскільки вважає, що винесена слідчим за наслідками розгляду її заяви постанова про закриття кримінального провадження прийнята передчасно.

В поданій 08.02.2013 заяві ОСОБА_3 до правоохоронного органу йдеться про те, що в період травня-грудня 2005 року ОСОБА_4 та її чоловік, ОСОБА_5, мешканці м. Ужгорода, вул. Штефана,26 вчинили у відношенні ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.191 КК України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, вчинені у великих розмірах): незаконно продали належну заявниці квартиру № 39, по вул. Бестужева,12, в м. Ужгороді, привласнили усе належне ОСОБА_3 майно, загальною вартістю 58 500 грн., що знаходилося в цій квартирі, яке перенесли до свого помешкання за адресою: м. Ужгород, вул. Штефана,26.

19.02.2013 слідчим СУ УМВС України в Закарпатській області Гарапко В.В. внесено до ЄРДР за № 0000111 відповідні відомості за вказаним повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення (розпочато досудове розслідування).

06.09.2013 в СУ УМВС України в Закарпатській області заявниці вручено постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 27.02.2013 (супровідний лист від 06.09.2013 № 7/4029).

ОСОБА_3 вважає вказану постанову слідчого необґрунтованою, незаконною, у звязку із чим просить скасувати, виходячи з наступного.

При винесенні постанови слідчим не дотримано вимог ст.ст. 84,91,92 КПК України щодо обовязку доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, слідчим не проведено наступних слідчих дій: 1) негласні слідчі дії; 2) крім допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не встановлено, а отже і не допитано свідків події сусідів заявниці, що проживають по вул. Бестужева і Штефана в м. Ужгороді; 3) огляд місця події в належній заявниці квартирі № 39, по вул. Бестужева,12, в м. Ужгороді, з метою встановлення факту відсутності належного ОСОБА_3 майна; 4) обшук в будинку за адресою: м. Ужгород, вул. Штефана,26 з метою встановлення місця знаходження рухомого майна заявниці; 5) не призначено, а отже і не проведено відповідні товарознавчі експертизи.

При цьому у вказаній постанові слідчого лише формально зазначено, що жодних доказів, які б підтверджували придбання вказаного майна та стосовно його власника немає.

З цих підстав ОСОБА_3 просила скасувати постанову слідчого.

Ухвалою слідчого судді від 30.09.2013 в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено, оскільки слідчий суддя погодився з висновками слідчого про наявність підстав для закриття кримінального провадження відсутність будь-яких правовстановлюючих документів на спірне майно, на яке посилається заявниця.

Також в ухвалі слідчого судді зазначено, що при прийнятті ухвали ним взято до уваги ту обставину, що 25.02.2013 слідчим Гарапко В.В. Берчені Н.Й. повідомлено про нову підозру у вчиненні останньою кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.209, ч. 1,4 ст.358 КК України (відповідно: шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах; легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом; підроблення та використання завідомо підробленого документа), і остання не є субєктом кримінальної відповідальності в розумінні ст.191 КК України таким субєктом є лише службова особа.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає вищезазначену ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною, посилаючись на наступне.

Так, слідчим суддею при прийнятті оскарженої ухвали не вмотивовано, які слідчі дії виконано слідчим та прийнято процесуальні рішення протягом восьми днів досудового розслідування. Помилковим є і твердження судді стосовно субєкта кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 КК України.

Також в апеляційній скарзі апелянтом зазначено неповний перелік належного їй майна, яке, на думку заявниці, привласнено ОСОБА_4 та ОСОБА_5

З цих підстав апелянт просить апеляційний суд скасувати оскаржену нею ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою її вищевказану скаргу на постанову слідчого задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про обґрунтованість рішення та залишення ухвали слідчого судді без змін, слідчого, який пояснив, що ним вживалися усі можливі заходи зі встановлення місця знаходження правовстановлюючих документів та щодо власника зазначеного рухомого майна, яке ОСОБА_3 вважає своєю власністю, однак такі заходи виявилися безрезультатними (майно, про яке зазначає апелянт, було в спільному користуванні ОСОБА_3 та осіб, відносно яких останньою подано заяву про злочин), перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.ст. 91,92 КПК України у кримінальному проваджен-ні, крім іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження; обовязок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

ОСОБА_3, посилаючись в апеляційній скарзі на обставини вчинення щодо неї кримінального правопорушення, повязаного із позбавленням її права власності на рухоме майно, жодним чином не обґрунтовує свої доводи з приводу наявності у неї права власності на майно, не подає відповідні докази щодо цього. Імена конкретних свідків, які, на думку ОСОБА_3, можуть володіти інформацією стосовно викраденого, на її думку, належного їй майна, заявниця не називає, натомість зазначає, що свідками є лише особи, стосовно яких вона подала заяву до правоохоронного органу її донька ОСОБА_4 та зять ОСОБА_5, які придбавали це майно на ринку і за її кошти, а пізніше привласнили.

Слідчим з цього приводу були допитані ОСОБА_3 та ОСОБА_5

З цих підстав необхідності в допиті інших осіб в якості свідків події сусідів заявниці, про що йдеться в апеляції, а також в проведенні слідчих дій (призначення товарознавчих експертиз, проведення огляду) немає, оскільки правового статусу майна не встановлено.

Крім того, слідчий вірно прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст.191 КК України, оскільки останні не є субєктами злочину за вказаною нормою кримінального закону службовими особами.

З цих підстав апеляційний суд визнає апеляцію ОСОБА_3 безпідставною, рішення слідчого обґрунтованим, у звязку із чим прийняте слідчим суддею вищевказане рішення слід залишити без змін, а апеляцію без задоволення.

Керуючись ст.ст. 375,376,404,405,407 ч.3,418,419,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Магдолни Мігальовни залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2013 без змін.

Судді: