Справа № 152/1454/16-к
В И Р О К
іменем України
24 жовтня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з базовою середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, раніше судимої: 28.02.2006 року Білоцерківським районним судом Київської області за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років; 07.11.2013 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців з випробуванням та іспитовим строком в один рік; 15.06.2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 180 годин;

Обвинувачена ОСОБА_4 , будучи раніше судимою 28.02.2006 року Білоцерківським районним судом Київської області за вчинення розбою та 15.06.2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за вчинення крадіжки, маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення злочинів, передбачених статтями 185 та 187 КК України, повторно скоїла умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 07.09.2016 року приблизно о 02 годині, перебуваючи у своєму житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, розпивши спиртні напої з ОСОБА_5 , який після вживання спиртних напоїв заснув у кімнаті в цьому ж будинку, вирішила скоїти крадіжку грошей у останнього. Переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, а ОСОБА_5 спить, обвинувачена ОСОБА_4 умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно викрала з кишені штанів ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1500 грн. та 100 доларів США, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, витративши їх на власні потреби. При цьому, обвинувачена ОСОБА_4 заподіяла збитку ОСОБА_5 на загальну суму 4145 грн., враховуючи, що вартість 100 доларів США станом на 07.09.2016 року становила 2645 грн.
Будучи допитаною під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_4 винуватою себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 27.09.2016 року, визнала повністю, щиро покаялася, просила її суворо не карати. Суду показала, що 07.09.2016 року приблизно о 02 годині ночі розпивала спиртні напої в своєму будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_5 та іншими своїми знайомими. Після тривалого розпивання спиртних напоїв ОСОБА_5 заснув і вона та її співмешканець ОСОБА_6 перенесли його в іншу кімнату, де положили спати на ліжко, вкрили ковдрою. Під час розпивання спиртних напоїв вона бачила, що у ОСОБА_5 в гаманці були грошові кошти, оскільки він дав їй грошей на придбання спиртного. Коли ОСОБА_5 міцно заснув, то вона вирішила викрасти гроші з гаманця останнього. Переконавшись, що ОСОБА_5 спить і за її діями ніхто не спостерігає, вона викрала в потерпілого гаманець, в якому були грошові кошти в сумі 100 доларів США та понад 1000 грн. Грошові кошти вона використала на власні потреби, зокрема, придбала спиртне та продукти. 100 доларів США вона надала своєму співмешканцю ОСОБА_6 для того, щоб поміняв на українську валюту гривню, пояснивши, що про це її попросив ОСОБА_5 . Коли ОСОБА_6 поміняв грошові кошти і вручив їй для передачі ОСОБА_5 , вона їх останньому не передала, а витратила також на придбання спиртного і продуктів. Просить її суворо не карати, так як вона усвідомила свою провину і готова нести покарання за вчинений злочин.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованому їй злочині, який передбачений ч.2 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 27.09.2016 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , викладену в заяві до суду, обвинуваченої ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачена ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності її позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_4 , що при таких обставинах вона позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпілий ОСОБА_5 в заяві до суду просив судовий розгляд проводити у його відсутності, не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, при цьому, потерпілий зазначив, що шкода, заподіяна злочином, йому не відшкодована, а щодо призначення покарання обвинуваченій, покладається на вирішення суду (а.с.19).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинувачену, вивчивши матеріали справи, що характеризують її особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 27.09.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно, а саме: будучи раніше судимою 28.02.2006 року Білоцерківським районним судом Київської області за вчинення розбою та 15.06.2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за вчинення крадіжки, маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення злочинів, передбачених статтями 185 та 187 КК України, ОСОБА_4 повторно скоїла умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна: 07.09.2016 року приблизно о 02 годині, перебуваючи у своєму житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, розпивши спиртні напої з ОСОБА_5 , який після вживання спиртних напоїв заснув у кімнаті в цьому ж будинку, вирішила скоїти крадіжку грошей у останнього. Переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, а ОСОБА_5 спить, обвинувачена ОСОБА_4 умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно викрала з кишені штанів ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1500 грн. та 100 доларів США, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, витративши їх на власні потреби. При цьому, обвинувачена ОСОБА_4 заподіяла збитку ОСОБА_5 на загальну суму 4145 грн., враховуючи, що вартість 100 доларів США станом на 07.09.2016 року становила 2645 грн.
Виходячи з обвинувального акту та оцінки показань обвинуваченої, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно, оскільки 07.09.2016 року викрала грошові кошти у ОСОБА_5 , маючи незняту і непогашену судимість за вчинення розбою та крадіжки за вироками Білоцерківського районного суду Київської області від 28.02.2006 року та Шаргородського районного суду від 15.06.2015 року, заподіявши потерпілому збитків на суму 4145 грн.
Отже, обвинувачена ОСОБА_4 повинна нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.2 ст.185 КК України.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких за змістом статті 32 КК повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК; 2) передбачені різними статтями Особливої частини КК і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака.
Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, тому обвинувачена ОСОБА_4 має непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України за вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 28.02.2006 року (а.с.41, 42-46), та злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за вироком Шаргородського районного суду від 15.06.2015 року, оскільки відбула покарання у виді громадських робіт за вказаним вироком і знята з обліку в Шаргородському РВ КВІ УДПтС України у Вінницькій області 15.10.2015 року (а.с.32-33, 34).
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачена визнала вину, надала показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , є вчинення нею злочину, будучи в стані алкогольного сп`яніння.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.
За місцем проживання в с. Юхимівка Шаргородського району ОСОБА_4 характеризується негативно, як особа, схильна до вживання алкогольних напоїв (а.с.35), проте, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.37).
Крім того, з довідки Юхимівської сільської ради вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_4 входять малолітні діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.36).
З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і з врахуванням особи ОСОБА_4 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , який в заяві до суду зазначив, що при призначенні покарання покладається на вирішення суду, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на неї обов`язків, встановлених ч.1 ст.76 КК України.
При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на висновках Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 і попередження вчинення нею нових злочинів.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою засудити її до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1