Справа № 367/2009/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1341/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 21.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
21 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23.08.2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.м.т. Десна Козелецького району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого
вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.07.2016 р. за ч. 4 ст. 407 КК України на 04 місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 04 (чотири) роки.
Остаточну міру покарання за даним вироком та вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.07.2016 р. на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено у виді позбавлення волі строком на 04 (чотири) роки.
Запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_7 під вартою залишиено без змін до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів з дня проголошення вироку.
Вирішено питання речових доказів по справі.

ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 16.01.2016 р., в період часу з 16 год 00 хв по 17 год 00 хв (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), у стані алкогольного сп`яніння прийшов в належний потерпілому ОСОБА_9 гараж № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Зоря», що на вул. Воїнів Інтернаціоналістів в м. Буча Київської області. На вимогу ОСОБА_7 . ОСОБА_9 спустився в погріб гаражу з метою запінити щілини у стіні, суміжній з гаражем, користувачем якого був ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 спустився в погріб слідом, де почав вимагати у ОСОБА_9 1 000,00 доларів США. Отримавши відмову, ОСОБА_7 почав наносити ОСОБА_9 удари металевим ланцюгом по тулубу, голові та кінцівках потерпілого, від яких останній отримав легкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_7 виліз з погребу в приміщення гаражу, де, завдаючи ланцюгом удари по отвору з погребу, не давав можливості ОСОБА_9 вилізти на поверхню.
В подальшому ОСОБА_7 взяв на полиці зліва від входу в гараж належний ОСОБА_9 мобільний телефоном марки «Nokia 301», який в той час задзвонив, притулив його до вуха ОСОБА_9 , який знаходився на сходах із погребу, для того щоб той побалакав зі своєю дружиною, після чого, реалізовуючи свій намір на відкрите викрадення майна потерпілого, діючи умисно з корисливих мотивів, відкрито заволодів зазначеним вище мобільним телефоном марки «Nokia 301» залишковою вартістю 981,00 грн., положив в кишеню своєї куртки, а коли потерпілому вдалося вибігти з гаражу і втекти, сам з місця вчинення злочину зник.
Своїми діями ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Не погоджуючись з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, а справу повернути в суд на новий судовий розгляд, в обґрунтуванні вважає, що під час судового слідства не було об`єктивно досліджено письмові докази та не надано належної оцінки показанням свідків, обвинувачення ґрунтується на показах потерпілого, які суперечать матеріалам кримінального провадження та зібраним по справі доказам.
Звертає увагу, що він на потерпілого ні фізичного ні психологічного тиску не вчиняв, також вказує на неповноту досудового слідства та порушення прав обвинуваченого,
Крім того, звертає увагу, що з матеріалів кримінального провадження неможливо встановити точний час отримання тілесних ушкоджень потерпілим, їх характер та локалізацію, на що вказав судовий експерт у висновку №212 від 19.01.2016 року, речовий доказ по справі вилучений не був, вказує також на покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як на підтвердження своєї невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, зазначає, що наміру грабувати потерпілого в нього не було, жодних грошових коштів він не одержував та не вимагав, натомість намагався повернути телефон обвинуваченому в справному стані

Зазначає про те, що судом не були допитані всі свідки, а саме : ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та безпідставно не взято до уваги грамоти, лист подяки та смерть його малолітнього сина.

Не погоджуючись з вироком, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, та призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання, в обгрунтуванні вказує на неповноту судового розгляду, яка полягала в недопиті всіх свідків обвинувачення, яких було заявлено прокурором, а відомості щодо них включені до реєстру матеріалів досудового розслідування, суд не надав належної оцінки показам свідка наданим в судовому засіданні щодо можливості нанесення тілесних ушкоджень потерпілому при обставинах, вказаних в обвинувальному акті, звертає увагу на часову розбіжність між постановою слідчого, яка була складена 21.01.2016 року та процесуальною дією у вигляді слідчого експерименту, який проводився 22.01.2016 року, що вказує на недопустимість вказаного доказу.

Крім того, органами досудового розслідування так і не було встановлено дійсний час інкримінованих ОСОБА_7 дій, хоча це має важливе значення для звинувачень особи у вчиненні тяжкого злочину, суд першої інстанції не дослідив повно, всебічно та об`єктивно матеріали кримінального провадження, не дав належну оцінку всім доказам в справі.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, яка просила рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається із матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно, повно та об`єктивно перевірені в суді першої інстанції і яким суд дав належну юридичну оцінку, правильно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.186 КК України, а тому доводи апеляційних скарг про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого та неповноту судового розгляду- не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

З такими висновками суду погоджується і апеляційна інстанціїя.

Інших доводів апелянтами в апеляційних скаргах не наведено, а вищезазначені були предметом ретельної перевірки в суді першої інстанції і обґрунтовано визнані безпідставними.

Що стосується призначеного покарання, то відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу винного ОСОБА_7 , який вину в скоєному кримінальному правопорушенні фактично визнав частково, за час проживання в АДРЕСА_3 характеризується посередньо, за місцем проходження служби характеризується негативно, під час проходження служби без поважних причин самовільно залишив місце служби, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, у вигляді 04 років позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що посилання апелянтів на неправомірне не застосування судом першої інстанції до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання реально та неможливості застосування щодо нього ст. 75 КК України, не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції свою вину визнав частково, за час проживання в м.Буча характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , має позитивні характеристики від сусідів, подяки та грамоти від командування за час проходження військової служби, шкода завдана внаслідок кримінального правопорушення відсутня, тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що виправлення ОСОБА_15 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства не може визнаватись обґрунтованим, а тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_15 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України.

За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого підлягають частковому задоволенню, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23.08.2016 року- зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_15 покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23.08.2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ст.75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_7 звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти на нього обов`язки , передбачені п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
ОСОБА_7 звільнити з-під варти із залу суду негайно.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_7 , строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 20 січня 2016 року по 21 жовтня 2016 року включно.

В решті вирок залишити без змін.
Головуючий:
Судді: