Номер провадження: 11-кп/785/1022/16
Номер справи місцевого суду: 497/3317/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.08.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 04.03.2015 року, яким:

ОСОБА_8 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Криничне Болградського району Одеської області, є громадянином України, має середню освіту, працює охоронцем в СПК «Криничне», проживає по АДРЕСА_1 , не судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням покарання у вигляді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням строком на один рік,

встановив:
Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 13.08.2014 року, близько 21 год. 30 хв. він, керуючи автомобілем «HYUNDAI ACCENT» (державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ) у стані алкогольного сп`яніння, рухався по вул. Миру в с. Криничне Болградського району Одеської області.

Проїжджаючи біля будинку №11, порушивши приписи п.п. «б» п. 1.5, 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху, він не забезпечив прямолінійний рух транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку по лівому узбіччю дороги, спричинивши йому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі, не заперечуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію своїх дій, обвинувачений зазначив, що суд першої інстанції, при призначенні йому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, не врахував, що він вчинив злочин невеликої тяжкості, задовільно характеризується, щиро розкаявся.

Суд також не врахував, що у нього на утримання є двоє неповнолітніх дітей, що він частково відшкодував потерпілому завдані збитки, а на час подачі апеляційної скарги, повністю відшкодував збитки, згідно з вироком суду.

Окрім того, у нього є дві земельні ділянки, для обслуговування яких йому необхідно використовувати різні транспортні засоби, тому він просить змінити вирок у частині призначення додаткового покарання, виключивши вказівку про позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вислухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги, потерпілого та прокурора, які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не заперечується, тому колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами є альтернативним.

Як видно з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції мотивував застосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік тією обставиною, що злочин вчинений ним у стані алкогольного сп`яніння, а концентрація алкоголю в крові становила 2,6 проміле (а.с. 36).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_7 , зазначив, що навіть після ухвалення вироку суду першої інстанції, обвинувачений не виконував його в частині додаткового покарання і продовжував керувати транспортними засобами, тому він вважає, що ОСОБА_8 необхідно позбавити права керування транспортними засобами на три роки.

Довід потерпілого про необхідність посилення додаткового покарання колегія суддів не розглядає, оскільки ОСОБА_7 апеляційну скаргу не подавав, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості посилювати покарання за відсутності відповідної апеляційної скарги прокурора або потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у даному випадку, рішення суду першої інстанції про застосовування до обвинуваченого додаткового покарання, є обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого про те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, задовільно характеризується, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду, враховані судом першої інстанції при обранні основного покарання і звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції у цій частині, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, - відсутні.

Пунктом першим частини першої статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
У задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , - відмовити, а вирок Болградського районного суду Одеської області від 04.03.2015 року стосовно нього, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4