Справа № 466/293/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«26» січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000036 від 04 січня 2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, приватного підприємця суб`єкта підприємницької діяльності, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 259, ч.2 ст. 259 КК України,

у с т а н о в и в :

Обвинувачена ОСОБА_4 04 січня 2016 року о 20.05 год., перебуваючи на зупинці маршрутного таксі, що знаходиться по вул. Городоцькій,17 у м. Львові, діючи умисно, здійснила дзвінок з мобільного телефону за номером НОМЕР_1 на лінію екстреного виклику «102» та повідомила працівникам поліції завідомо неправдиву інформацію про загрозу вибуху через замінування приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що призвело до безпідставного відволікання сил і засобів спеціальних служб для перевірки вказаного повідомлення.

Крім цього, ОСОБА_4 04 січня 2016 року о 20.28 год., перебуваючи по пр. Чорновола,95 у м. Львові, діючи умисно та повторно, здійснила дзвінок з таксофону на лінію екстреного виклику «102» та повідомила працівникам поліції завідомо неправдиву інформацію про загрозу вибуху через замінування приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке відбудеться 05 січня 2016 року о 10.00 год., що призвело до безпідставного відволікання сил і засобів спеціальних служб для перевірки вказаного повідомлення.

В ході досудового розслідування між прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 12 січня 2016 року в м. Львові, відповідно до вимог ст. ст. 468. 469, 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості, яка долучена до обвинувального акта. За умовами вищевказаної угоди ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 259, ч.2 ст. 259 КК України, а саме, у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху, повністю визнає наведені в обвинувальному акті обставини вчинення цих злочинів, сторони кримінального провадження погоджуються на призначення їй покарання за вчинення нею злочинів, передбаченого ч.1 ст. 259, ч.2 ст. 259 КК України із врахуванням ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком на чотири роки, звільнення її на підставі ст. 75 КК України від відбування такого покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку терміном на два роки, з покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів визнала повністю та пояснила, що 04 січня 2016 близько 19.40 год. вона перебувала на зупинці громадського транспорту, у руках в неї були дві важкі сумки з продуктами, було дуже холодно, вона намагалася зупинити маршрутне таксі, однак транспортний засіб не зупинявся. У зв`язку з цим, у неї був нервовий зрив, будуючи в емоційному стані, вона набрала номер 102 та повідомила, що на завтра, 05 січня 2016 року планується вибух за адресою: м. Львів, вул. Варшавська,44.

Після того вона сіла у маршрутне таксі, приїхала на вул. Варшавську у м. Львові. В цей час її емоційний стан погіршився, бо боліли руки, в неї був душевний неспокій. Вона підійшла до таксофону і знову здійснила дзвінок на номер 102 та повідомила, що завтра, 05 січня 2016 року планується вибух за адресою: м. Львів, вул. Варшавська, 40.

У вчиненому щиро кається та просить затвердити угоду про визнання винуватості, яка була укладена між нею та прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 12 січня 2016 року.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочинів повністю доведена та її дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 259, ч.2 ст. 259 КК України, оскільки своїми умисними діями вона вчинила завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху.

Відтак суд вважає, що слід затвердити угоду про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження з тих підстав, що така відповідає вимогам ст. 472 КПК України, обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала себе винною у вчиненні злочинів, передбаченого ч.1 ст. 259, ч.2 ст. 259 КК України, учасники судового провадження просять таку угоду затвердити, узгоджена сторонами міра покарання відповідає санкції ч.1 ст. 259, ч.2 ст. 259 КК України, тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченої ОСОБА_4 та укладення даної угоди між сторонами кримінального провадження було добровільним.

Підстав для відмови у затвердженні укладеної між сторонами угоди про визнання винуватості суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 472, 474, 475 КПК України, суд

з а с у д и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 12 січня 2016 року в м. Львові між обвинуваченою ОСОБА_4 , з однієї сторони, та прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , з другої сторони, в кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2016 року за №0000036, відносно ОСОБА_4 про вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 259, ч.2 ст. 259 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 259, ч.2 ст. 259 КК України, та призначити їй покарання:

- за ч.1 ст. 259 КК України - три роки позбавлення волі.

- за ч.2 ст. 259 КК України - чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засуджену ОСОБА_4 звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо вона протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засуджену ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти цей орган про зміну місця постійного проживання.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1