Справа № 735/1137/15-кр.
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 рокусмт. Короп

Коропський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому кримінальному провадженні № 0000111 від 07 квітня 2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в ухиленні від призову за мобілізацією з наступних підстав. Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, усупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-УІІ, з метою ухилення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи 21.03.2015 року належним чином попередженим про прибуття до Коропського РВК, без поважних причин, не прибув 22.03.2015 року до Коропського РВК для відправки до військової частини для проходження військової служби за призовом, чим умисно ухилився від призову за мобілізацією.

Такі дії ОСОБА_3 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 336 КК України.

Належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_3 , які підтверджують його причетність до кримінального правопорушення, орган досудового розслідування зазначає, картку обстеження та медичного огляду ОСОБА_3 , копію акту про факт відмови від отримання повістки від 21.03.2015 р., копії облікової картки ОСОБА_3 , повістки про відправлення до військової частини.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України при судовому розгляді кримінального провадження не знайшла свого підтвердження.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що він є військовозобов`язаний та пройшов медичну комісію, був визнаний придатним для військової служби, але випадку коли б військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 вручав йому повістку не було, а тому вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 336 КК України не визнає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона працює касиром в Нехаївській сільській раді, Коропського району, Чернігівської області. Після 14.00 год. 21.03.2015 року вона на пропозицію військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 згодилась показати, де живе обвинувачений ОСОБА_3 .. Приїхавши на автомобілі до господарства ОСОБА_3 , метрів за 50 вона помітила в дворі господарства чоловіків і повідомила ОСОБА_7 про те, що можливо серед них є ОСОБА_3 .. Про те, чи знаходився обвинувачений на території господарства їй не відомо і вона його серед чоловіків не впізнала. Вона перебувала постійно в автомобілі, водій ОСОБА_8 залишився біля автомобіля. ОСОБА_7 пішов до огорожі, якою огороджено господарство, через декілька хвилин повернувся та повідомив, що ОСОБА_3 втік. Чому підписала акт про відмову від отримання повістки обвинуваченим не може пояснити.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що він працює водієм відділу забезпечення Коропського РВК. 21.03.2015 року він, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , близько 16 год. прибули на автомобілі до подвір`я ОСОБА_3 .. На подвір`ї щось робили три чоловіки. Разом з ОСОБА_7 він підійшов до паркану (висота паркану близько 1 м. 50 см.), яким огороджено господарство, і останній повідомив ОСОБА_3 про відправку його до військової частини та попередив про відповідальність в разі відмови від отримання повістки, на що обвинувачений щось сказав, що саме він не почув, і пішов в сторону господарської будівлі. Потім склали акт про відмову від отримання повістки обвинуваченим.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 показав, що 21.03.2015 року він разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_6 приїхали до господарства де мешкає ОСОБА_3 для вручення повістки про відправку його до військової частини. Він та ОСОБА_8 підійшли до паркану, яким огороджене господарство. Він доповів ОСОБА_3 про те, що необхідно прибути 22.03.2015 року до Коропського РВК, для відправки до військової частини, попередив його про кримінальну відповідальність, після чого останній втік. Також він намагався проникнути на подвір`я господарства. Про даний факт складений протокол про відмову від отримання повістки. На подвір`ї на той час знаходилась мати ОСОБА_3 і ще двоє чоловіків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він 21.03.2015 року був в господарстві, де мешкає ОСОБА_3 , допомагав робити огорожу. Коли прибули працівники райвійськкомату на подвір`ї були він та інший чоловік, який допомагав також робити огорожу. ОСОБА_3 в той час на подвір`ї не було, оскільки за декілька хвилин до цього він пішов у справах. Працівники райвійськкомату говорили з матір`ю та співмешканкою обвинуваченого. ОСОБА_3 вони не бачили.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_10 , співмешканка ОСОБА_3 показала, що 21.03.2015 року в господарстві робили паркан. ОСОБА_3 допомагали два чоловіки. Коли приїжджали працівники райвійськкомату вручати повістку ОСОБА_3 , його на території господарства не було.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_11 голова ВЛК показала, що ОСОБА_3 є придатний за станом здоров`я для проходження військової служби.

Відповідно ч.1, ч.2 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не було доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно ч.3 ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно ч.1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 91 КПК України до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні належать, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Ч.1 ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно пп. 1 п.5 Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом країни від 22.07.2014 р. № 1595-VІІ місцеві органи виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності організують та забезпечують установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини.

Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ, призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно ч.8 ст. 15 вказаного Закону призовники, яким надійшла повістка районного (міського) військового комісаріату на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці.

Отже повістка повинна бути вручена військовозобов`язаному особисто.

Допитавши обвинуваченого, свідків та оцінивши надані сторонами докази відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку та вирішуючи при ухваленні рішення питання, передбачені ч.1 ст. 368 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд приходить до висновку, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, стороною обвинувачення у ході судового розгляду не доведені, в зв`язку з чим, відповідності з вимогами п.3 ч.1 ст. 343 КПК України, ухвалює виправдувальний вирок з наступних підстав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вини своєї в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 336 КК України не визнав повністю та показав, що він добровільно пройшов медичну комісію і за висновком комісії визнаний придатним для проходження військової служби. Однак повістки для прибуття до Коропського РВК він ніколи не отримував і військового комісара Коропського РВК ОСОБА_7 21.03.2015 р. не бачив, оскільки в той час, коли йому начебто намагались вручити повістку його не було вдома.

В судовому засіданні обвинувачений показав, що він ніколи не отримував повістки про відправку його до військової частини. Проте, що працівники райвійськкомату ОСОБА_8 та військовий комісар Коропського РВК ОСОБА_7 вручали вказану повістку обвинуваченому, не підтвердили свідок ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_6 , яка підписала акт про відмову від отримання повістки ОСОБА_3 від 21.03.2015 року показала, що з автомобіля вона не виходила (цей факт не спростували свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) і чи був ОСОБА_3 21.03.2015 р. вдома не знає, водій ОСОБА_8 від автомобіля не відходив, автомобіль знаходився за 30 метрів від господарства, де мешкає ОСОБА_3 ..

Свідок ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які були 21.03.2015 року на подвір`ї, де мешкає ОСОБА_3 також вказали, що обвинуваченого, 21.03.2015 р. в час коли працівники Коропського РВК, були біля господарства, де мешкає ОСОБА_3 не було вдома.

Згідно облікової картки військовозобов`язаного, картки обстеження та медичного огляду, ОСОБА_3 є військовозобов`язаним та придатним до військової служби, не має права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, не являється заброньованим на період мобілізації підприємством за місцем роботи.

Відповідно до копії акта про факт відмови від отримання повістки від 21.03.2015 року ОСОБА_3 відмовився від отримання повістки для прибуття в Коропський РВК на відправку до військової частини на 7.00 год. 22.03.2015 року. Факт відмови від отримання повістки громадянином ОСОБА_3 щодо необхідності прибути до Коропського РВК засвідчили своїми підписами військовий комісар Коропського РВК ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , касир сільської ради ОСОБА_6 .. Однак в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що їй невідомо, чи був обвинувачений вдома 21.03.2015 р., коли працівники Коропського РВК намагались вручити йому повістку, і чи комісар ОСОБА_7 його бачив. Щодо показань водія Коропського РВК ОСОБА_8 то суд не може покласти їх в основу обвинувачення, оскільки ОСОБА_8 є підлеглим військового комісара Коропського РВК ОСОБА_7 . В акті відсутні дані про те, що ОСОБА_3 попереджавсь про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України та його відмови від підпису акту. Таким чином сам акт не відповідає фактичним обставинам (відмови від отримання повістки обвинуваченим).

Відповідно ч.3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий зобов`язані надати суду оригінал документа.

А тому з врахуванням викладеного суд, доказ у виді копії акту про відмову від отримання повістки від 21.03.2015 року, вважає неналежним та недопустимим.

Суду не було надано доказів, що наміру обвинуваченого на ухилення від призову за мобілізацією, враховуючи те, що він добровільно пройшов медичне обстеження, будь яких заходів, щодо виклику обвинуваченого до райвійськкомату та з`ясування обставин неявки не вживалося, не доведені іншими доказами обставини про вжиття заходів, щодо виклику та вручення повістки обвинуваченому після 22.03.2015 року та його ухилення від явки за викликами. Свідчення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не узгоджуються з іншими доказами, добутими в судовому засіданні, а тому не можуть бути взятими в основу обвинувачення, а саме: відмови ОСОБА_3 від отримання повістки, свідок ОСОБА_8 вказав, що обвинувачений на пропозицію отримати повістку, щось сказав, а саме відмови від отримання повістки він не почув, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що їй невідомо, чи був ОСОБА_3 вдома 21.03.2015 р. коли до господарства де мешкає ОСОБА_3 , прибули працівники Коропського РВК для вручення йому повістки, вона його не бачила, як і того, що ОСОБА_3 відмовився від отримання повістки про відправлення його до військової частини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що органами досудового розслідування не було здійснено всіх можливих і необхідних заходів для перевірок даних, які б свідчили про умисел ОСОБА_3 на ухилення від призову за мобілізацією, не було знайдено достатньо доказів, які б без сумніву доводили ухилення ОСОБА_3 від призову за мобілізацією, відповідно вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-ХІІ, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232, Указу Президента України «Про тимчасову мобілізацію», затвердженого Законом України від 22.07.2014 р. №1595-VІІ, в яких визначено порядок сповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29.06.1990 р. із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України» з питань судового розгляду справ і постановлення вироку всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, а не повертати справу на додаткове розслідування.

Оскільки в суді доказів, які б свідчили про наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 336 КК України, в діях ОСОБА_3 не здобуто, суд відповідно п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, вважає, що він підлягає виправдуванню.

ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, визнати невинуватим та виправдати за не встановленням доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпані всі можливості їх отримати.

Цивільний позов по справі не заявлений, судові витрати відсутні.

Речові докази: повістку про відправку ОСОБА_3 до військової частини, картку медичного огляду ОСОБА_3 , зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 369-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України визнати невинуватим та виправдати за не встановленням доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпані всі можливості їх отримати. .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази: повістку про відправку ОСОБА_3 до військової частини, картку медичного огляду ОСОБА_3 , зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Коропський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Копія вироку негайно, після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1