Справа № 303/3589/13-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

17.02.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/133/2016 щодо ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, не судимого, підозрюваного у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.149 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 18.12.2015, якою обвинувальний акт повернуто прокуророві через його невідповідність вимогам КПК України.
В обвинувальному акті вказується про встановлення досудовим розслідуванням таких фактичних обставин.
ОСОБА_5 приблизно з середини листопада по 16 грудня 2009 року, з корисливих мотивів, з метою вербування, переміщення та передачі осіб для їх подальшої сексуальної експлуатації, знаючи про уразливий внаслідок збігу тяжких сімейних і матеріальних обставин стан своїх знайомих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , використовуючи його, шляхом обману, обіцяючи працевлаштувати їх продавцями-офіціантками в м. Москві (РФ), вербував їх надати згоду на виїзд до м. Москви, після отримання якої 16 грудня 2009 року приблизно об 11 годині біля будинку АДРЕСА_2 посадив їх до мікроавтобуса марки «Форд Транзит» 052-98 РТ, що вирушав до м. Москви. При виїзді з м. Мукачева ОСОБА_5 примушував ОСОБА_12 , яка забула вдома паспорт, взяти паспорт і поїхати до Москви, однак вона відмовилась від поїздки.
Цього ж дня ОСОБА_5 перемістив ОСОБА_11 до м. Москви, приблизно о 3 годині 16 грудня 2009 року в квартирі будинку АДРЕСА_3 передав невстановленій особі ОСОБА_13 , за що отримав від неї 600 доларів США.
Далі в обвинувальному акті стверджується, що умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є вербування, переміщення та передача людини, вчинені з метою експлуатації, із використанням уразливого стану особи та шляхом обману, вчинене щодо кількох осіб (т.1 а.п.6-8).
В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт не містить даних про те, в чому конкретно полягав збіг тяжких сімейних обставин у потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , який мав своїм наслідком їх уразливий стан, а отже не відповідає вимогам КПК України.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та направити обвинувальний акт до Мукачівського міськрайонного суду для виконання вимог ст.ст. 314-316 КПК України. На обґрунтування цієї вимоги стверджує, що викладені в ухвалі судження є безпідставними, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а суд на порушення вимог ст. 315 цього Кодексу вдався до оцінки доказів «...не маючи відомостей, які саме документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження будуть надані прокурором в порядку ст. 317 КПК України».
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення захисників і обвинуваченого, які заперечили проти апеляційних вимог, провів судові дебати, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи сторін та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті.
На суд, відповідно до приписів ст. ст. 314 і 374 КПК України, покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі ухвалення вироку - формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Частина 2 статті 149 КК України визначає злочином зокрема і вербування, переміщення та передачу людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, уразливого стану особи, щодо кількох осіб або повторно, або за попередньою змовою групою осіб.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
В обвинувальному акті слідчий виклав фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, але не сформулював в ньому обвинувачення ОСОБА_5 , чим істотно обмежив його процесуальні права, передбачені ст. 42 цього Кодексу. Крім того, правова кваліфікація кримінального правопорушення, про обставини якого йдеться в обвинувальному акті, не узгоджується з викладом цих обставин, який, в свою чергу, є вкрай поверхневим, плутаним, не містить необхідних даних про ознаки кримінального правопорушення, відомостей про обставини, які характеризують особу підозрюваного.
Зокрема, в обвинувальному акті не вказано, збіг яких обставин у сім`ях потерпілих призвів до їх уразливого стану; з яких джерел, що саме і за яких обставин стало відомо ОСОБА_5 про дії, які він має виконати, розмір і джерело винагороди, інші умови її одержання, про уразливий стан потерпілих, про існування і місце знаходження ОСОБА_14 , засоби зв`язку з нею; про те, яким чином він разом з потерпілою опинився в квартирі будинку АДРЕСА_3 приблизно о 3 годині 16 грудня 2009 року, тоді як об 11 годині цього ж дня, згідно викладу фактичних обставин, вони ще були у м. Мукачеві, де біля будинку № 96 по вул. Духновича ОСОБА_5 саджав потерпілих до мікроавтобуса, який тільки мав вирушати до м. Москви.
Такі порушення вимог кримінального процесуального закону унеможливлювали судовий розгляд, тому суд першої інстанції, виявивши невідповідність обвинувального акту вимогам ст.ст. 91, 92, 291 КПК України, згідно з приписами ст. 314 цього Кодексу, обґрунтовано повернув його прокуророві.
Твердження прокурора про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що викладені в ухвалі судження є безпідставними, а суд вдався до оцінки доказів, не відповідає дійсності. Натомість суд зазначив, у чому саме полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України і у своїх судженнях за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, не вийшов.
Клопотань щодо запобіжного заходу Апеляційному суду не подано. З огляду на те, що запобіжний захід підозрюваному не обирався питання про нього Апеляційний суд не обговорює і не вирішує.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Закарпатської області
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 18.12.2015, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 149 КК України, повернуто прокуророві, залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді