Провадження № 11-сс/779/214/2016
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 21 жовтня 2016 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тлумач, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, з вищою освітою, українця, громадянина України, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,-

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 21 жовтня 2016 року задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 на строк 60 днів до 19 грудня 2016 року в УВП-12 м. Івано-Франківська з визначенням розміру застави 610 мінімальних заробітних плат, що становить 840 580 грн.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення, можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка; вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою обрати її підзахисному запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або застави у значно меншому розмірі. Вважає, що слідчим суддею не вмотивовано обрано найсуворіший вид запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який застосовано всупереч ч.1 ст.194 КПК України без наявності доведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також не враховано ті обставини, що речі, документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення вилучені 20.10.2016 року, свідки у даному кримінальному провадженні відсутні, а доказів, які б свідчили про перешкоджання у майбутньому ОСОБА_8 кримінальному провадженню чи можливість вчинити інше кримінальне провадження в порушення вимог ч.5 ст.132 КПК України не надано. Вважає, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із заставою 610 мінімальних заробітних плат відповідно до п.5 ст.182 КПК України є занадто суворим запобіжним заходом із завідомо непомірно великою сумою застави. Також вважає, що судом не взято до уваги те, що матеріальна шкода відсутня, ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, на утриманні має малолітню дитину віком 7 місяців.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який вважає апеляційну скаргу безпідставною, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка; вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м,яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , відповідно до ч.4 ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Як вбачається із матеріалів, клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України, а його розгляд здійснено слідчим суддею із дотриманням вимог ст.193 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

Обгрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується доказами в їх сукупності: протокол-заявою ОСОБА_9 від 17.10.2016 року, протоколами огляду та вручення грошових коштів від 19.10.2016 року, протоколами допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Під час розгляду клопотання прокурором було доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: може залишити місце проживання та виїхати за межі державного кордону України; переховуватися від органів досудового розслідування та суду; займаючи посаду в правоохоронних органах знищити, сховати або спотворити речі, документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя в ухвалі належним чином обґрунтував свою позицію про те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження.

В обґрунтування своєї позиції слідчий суддя зіслався на практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Марченко проти України Європейського суду з прав людини вказано, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів.

Як вбачається із ухвали, слідчий суддя при розгляді клопотання взяв до уваги тяжкість кримінального правопорушення, яке є тяжким корупційним злочином, а також особу ОСОБА_8 , який працюючи на посаді слідчого спеціальної поліції відділу слідчого управління ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області займав відповідальне становище.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Таким чином запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який захисник ОСОБА_7 просить обрати її підзахисному, є найбільш м`яким запобіжним заходом, що на думку колегії суддів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Крім того, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді застави в значно меншому розмірі не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При викладених обставинах підстав для скасування ухвали слідчого судді чи обрання більш м,якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою відносно ОСОБА_8 чи зменшення розміру застави, не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 21 жовтня 2016 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4