АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2865/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:

особи, яка подала скаргу, ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні № 0005489 від 26 травня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подавапеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на незавершений об`єкт будівництва офісно-житлового комплексу по АДРЕСА_1 з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні № 0005489 від 26 травня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Зокрема, апелянт стверджує, що 31 травня 2006 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Демос-90» в особі директора ОСОБА_8 було укладено договір-доручення № 91 про інвестування будівництва, відповідно до умов якого об`єктом будівництва є офісно-житловий комплекс по АДРЕСА_1 , а об`єктом інвестування є житлове приміщення в об`єкті будівництва загальною площею 170 кв. м., яке після завершення будівництва стає окремим майном. Також, як вказує представник, за цим договором ТОВ «Демос-90» шляхом залучення коштів ОСОБА_7 взяло на себе зобов`язання забезпечити будівництво та передати у приватну власність об`єкт інвестування. При цьому апелянт стверджує, що, відповідно до п. 1.1 Договору інвестування, з боку ОСОБА_7 було повністю сплачені кошти в розмірі 2720000 гривень.

Як далі зазначає ОСОБА_6 , в підтвердження своїх дійсних намірів на ведення будівництва директором ТОВ «Демос-90» ОСОБА_8 інвестору ОСОБА_7 було пред`явлено договір № 1/05/07 від 23 травня 2007 року на будівництво офісно-житлового комплексу по АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Демос-90» і ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій», згідно умов якого об`єкт будівництва є власністю ТОВ «Демос-90». Разом з тим, апелянт стверджує, що ТОВ «Демос-90» свої зобов`язання по договору інвестування не виконало, а об`єкт будівництва до моменту вчинення кримінального правопорушення з боку невстановлених осіб був «заморожений» і жодних будівельних робіт на ньому не проводилося, об`єкт будівництва був побудований лише на 11 відсотків. Крім того, апелянт, посилаючись на ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», зазначає, що ОСОБА_7 має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом та результатом інвестицій, тобто незавершеним об`єктом будівництва по АДРЕСА_1 .

Таким чином, автор апеляції запевняє, що внаслідок злочинних дій з боку невстановлених осіб, результатом яких стало знищення об`єкту будівництва, було порушено право потерпілої ОСОБА_7 володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом та результатом інвестицій і завдано майнової шкоди на суму 2720000 гривень.

Підтвердженням завдання ОСОБА_7 майнової шкоди, як наголошує представник, є зафіксований працівниками поліції факт пошкодження та знищення об`єкту незавершеного будівництва, договір доручення про інвестування будівництва, відповідно до умов якого ОСОБА_7 сплатила кошти в розмірі 2720000 гривень.

Також апелянт стверджує, що підставою для накладення арешту на незавершений об`єкт будівництва по АДРЕСА_1 є забезпечення цивільного позову, а розумною підозрою вважати, що об`єкт незавершеного будівництва підлягає спеціальній конфіскації є той факт, що лише шляхом накладення арешту на майно можна запобігти остаточному знищенню об`єкту незавершеного будівництва і таким чином захистити законні права потерпілої ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Голосіївського УП ГУ НП в місті Києві розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005489 від 26 травня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що 31 травня 2006 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Демос-90» було укладено договір-доручення № 91 про інвестування будівництва, відповідно до умов якого об`єктом будівництва є офісно-житловий комплекс АДРЕСА_1 , а об`єктом інвестування є житлове приміщення в об`єкті будівництва загальною площею 170 кв. м., яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Відповідно до п. 1.1 договору інвестування, ОСОБА_7 було в повному обсязі сплачені кошти в розмірі 2720000 гривень, що підтверджується довідкою про сплату 100% загальної площі об`єкту інвестування, виданою ТОВ «Демос 90».
27 травня 2016 року постановою слідчого Голосіївського УП ГУ НП України в місті Києві ОСОБА_9 було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 щодо визнання предметів речовими доказами та накладення арешту на них. Зазначена постанова, як вказано в ухвалі слідчого судді, оскаржена не була і є чинною, але це не відповідає дійсності, оскільки представник ОСОБА_6 в засіданні суду апеляційної інстанції надав належним чином завірену копію ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року (справа № 752/8135/16-к), згідно з якою було скасовано вищезгадану постанову слідчого та зобов`язано останнього розглянути клопотання ОСОБА_6 про визнання предметів речовими доказами та накладення арешту на них в порядку та строки, передбачені ст. 220 КПК України.
У зв`язку з тим, що слідчий не надав відповіді про виконання вказаної ухвали слідчого судді, то представник ОСОБА_6 23 червня 2016 року звернувся в інтересах потерпілої ОСОБА_7 до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005489 від 26 травня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, а саме на незавершений об`єкт будівництва офісно-житлового комплексу по АДРЕСА_1 з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

15 липня 2016 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва в задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні даного клопотання, внесеного в межах кримінального провадження № 0005489,про накладення арешту на незавершений об`єкт будівництва офісно-житлового комплексу по АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення представника ОСОБА_6 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на вищезазначене майно.

Зокрема, представник ОСОБА_6 не надав до суду жодних даних, що незавершений об`єкт будівництва офісно-житлового комплексу по АДРЕСА_1 може відповідати критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, як не надав і даних про те, в якому стані знаходиться цей об`єкт та яка його вартість, тобто в даному випадку є неможливим допустити накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Не може бути правовою підставою для накладення арешту на незавершений об`єкт будівництва офісно-житлового комплексу по АДРЕСА_1 і той факт, що представником ОСОБА_6 заявлено цивільний позов у даному кримінальному провадженні, оскільки в позовній заяві останнього не визначено відповідача та не обґрунтовано розміру позовних вимог (ціни позову), тобто вказаний цивільний позов не може бути в такому вигляді прийнятий до провадження, а в самому кримінальному провадженні, яке внесене в ЄРДР за ознаками самоправства (ст. 356 КК України), нікому із осіб не повідомлено про підозру у вчиненні цього кримінального правопорушення, що виключає можливість арешту майна відповідно до п. 4 ч. 2 та ч. 6 ст. 170 КПК України.

Що стосується можливої мети арешту вказаного майна для забезпечення спеціальної конфіскації чи конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, то на даному етапі кримінального провадження такі підстави для накладення арешту на майно відсутні і про них не ставилося питання в клопотанні представника ОСОБА_6 про накладення арешту на майно.

Оскільки при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а відповідні дані, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, мають міститися і у клопотанні суб`єкта, який звертається з проханням арештувати майно, то слідчий суддя з огляду на відсутність в клопотанні представника ОСОБА_6 та доданих до нього матеріалах належного обґрунтування ініціативи накладення арешту на майно з посиланням на норми закону вмотивовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні № 0005489 від 26 травня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4