Провадження №11-кп/792/605/16
Категорія:ч.ч.1, 3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді справи, на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 червня 2016 року, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000688,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1, 3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік,
- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України від відбування цього покарання його звільнено з випробовуванням, із встановленням іспитового строку на 1 рік.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишено попередній - особисте зобов`язання, поклавши на ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (м. Хмельницький ) без дозволу суду.
Долю речових доказів вирішено: електричну пилку марки «PRO - CRAFT К 2350», електричний продовжувач, рукоятку переключення передач, акумуляторну батарею марки « STARTECO» 6 СТ 62 АЗ - залишити потерпілому ОСОБА_8 за належністю.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 703 грн. 68 коп. документально підтверджених витрат на залучення експертів.
За вироком суду, 10.04.2016 року біля 23 год. 30 хв. ОСОБА_9 , з метою заволодіння чужим майном, через незачинені на замок вхідні двері проник в приміщення літньої кухні домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_8 електричну пилку марки «PRO - CRAFT К 2350» вартістю 1036 грн. 53 коп. та електричний продовжувач вартістю 167 грн. 41 коп., а всього майна загальною вартістю 1203 грн. 94 коп.
Після цього, тут же, з автомобіля марки «ВАЗ 2107», який знаходився в дворі цього ж домоволодіння, ОСОБА_9 таємно викрав рукоятку переключення передач вартістю 82 грн. 34 коп. та акумуляторну батарею марки « STARTECO» 6 СТ - 62 АЗ вартістю 967 грн. 41 коп., а всього майна ОСОБА_8 загальною вартістю 1049 грн.75 коп.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим в межах пред`явленого йому обвинувачення органами досудового розслідування (в тому числі в частині викрадення акумуляторної батареї і рукоятки переключення передач за ч.3 ст.185 КК України) та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Апелянт вважає, що висновки суду про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, ст.185 КК України передбачено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку). Крадіжка вважається закінченою з моменту умисного таємного вилучення чужого майна, коли винна особа усвідомлює, що посягає з корисливих мотивів саме на чужу власність, на яку вона не має жодного права. В даному випадку, як стверджує прокурор, згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 зайшов на неогороджене домоволодіння ОСОБА_8 з єдиною метою та єдиним умислом - таємно викрасти чуже майно, що підтверджується показаннями обвинуваченого та проведеним із ним слідчим експериментом. Таким чином, як вважає апелянт, ОСОБА_7 , викравши майно із приміщення літньої кухні та автомобіля, вчинив один продовжуваний злочин, який охоплювався єдиним умислом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку, обґрунтовано кваліфікувавши дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна та таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням в приміщення, відповідно.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів повністю підтверджується зібраними і дослідженими у суді першої інстанції доказами, такими як, показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 про обставини таємного викрадення майна з приміщення літньої кухні домоволодіння АДРЕСА_3 та з автомобіля марки «ВАЗ 2107»; даними слідчого експерименту з обвинуваченим, в ході якого ОСОБА_7 розповів та наглядно продемонстрував обставини крадіжки майна; показаннями потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин виявлення зниклого майна; даними протоколу огляду місця події, в якому зафіксовано розташування викрадених речей.
Всім цим доказам по справі дано належну оцінку місцевим судом на підставі реального, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи та цілком обґрунтовано перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 в частині таємного викрадення акумуляторної батареї та рукоятки переключення передач із автомобіля марки «ВАЗ 2107» з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України.

Доводи ж сторони обвинувачення про невідповідність таких висновків суду фактичним обставинам справи та у зв`язку із цим неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, не заслуговують на увагу та спростовуються наступним.

Відповідно до частини 2 статті 32 КК України продовжуваним злочином є злочин, який складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром. При цьому єдиний злочинний намір в розумінні п.6 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.06.2010 р. «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру.

Таким чином, у разі кваліфікації органами досудового розслідування дій обвинуваченого як одного продовжуваного злочину, обов`язковому зазначенню в обвинувальному акті та подальшому доведенню підлягає наявність єдиного злочинного наміру.

В той же час, в обвинувальному акті, складеному щодо ОСОБА_7 , відсутня інформація щодо наявності у обвинуваченого єдиного злочинного наміру на викрадення всього майна. В свою чергу, констатовано, що «обвинувачений ОСОБА_7 вирішив вчинити крадіжку із приміщення літньої кухні, і з метою реалізації свого злочинного умислу, проник в дане приміщення та викрав майно, яке виніс на вулицю. У подальшому ж обвинувачений підійшов до автомобіля, проник до салону і викрав звідти майно».
При цьому, обвинувачення під час судового розгляду прокурор не змінював, як і не висував додаткового обвинувачення.

Отже, з обвинувального акта, складеного щодо ОСОБА_7 , вбачається, що майно потерпілого ним викрадалося шляхом вчинення кількох різних дій, в різний спосіб та з різних джерел. Спочатку шляхом проникнення до приміщення літньої кухні, а в подальшому з салону автомобіля, розміщеного на території господарства.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 у домоволодінні за № 7 виконував ремонтні роботи, що підтвердили в судовому засіданні як сам обвинувачений так і потерпілий, і йому органами досудового слідства не ставиться в вину вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням на огороджену територію (сховище), а тому твердження апелянта про те, що обвинувачений зайшов на неогороджене домоволодіння потерпілого з єдиною метою та єдиним умислом таємно викрасти чуже майно, є голослівним, яке суперечить як самому обвинуваченню, пред`явленому останньому, так і дослідженим місцевим судом матеріалам кримінального провадження.

У відповідності до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону місцевим судом дотримані у повному обсязі, діям обвинувачено дано належну правову оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Отже, фактичні обставини викрадення ОСОБА_7 акумуляторної батареї та рукоятки переключення передач із автомобіля марки «ВАЗ 2107», який знаходився на подвір`ї господарства №7, що викладені в обвинувальному акті, відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не виявлено.

Підстав для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги прокурора, при перевірці справи в апеляційному порядку, колегія суддів не встановила, а тому судове рішення місцевого суду слід залишити без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2