Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/554/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.06.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000126 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11.04.2016 року.
Цим вироком:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комуністичне Радянського району Тюменської області, росіянина, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, який проживає у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , працює різноробочим ТОВ «Злагода», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 08.12.2004 року вироком Михайлівського районного суду Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки. 16.11.2006 року постановою Михайлівського районного суду Запорізької області скасовано іспитовий строк та направлено для відбування покарання, призначеного вироком цього ж суду від 08.12.2004 року в місця позбавлення волі на строк 3 роки. 11.03.2009 року постановою Вольнянського районного суду Запорізької області від 03.03.2009 року звільнено від відбування покарання на підставі п. «а» ст. 3 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року;
- 24.11.2009 року вироком Михайлівського районного суду Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 15.03.2010 року вироком Михайлівського районного суду Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки. 08.06.2011 року постановою Михайлівського районного суду Запорізької області скасовано іспитовий строк та направлено для відбування покарання, призначеного вироком цього ж суду від 15.03.2010 року в місця позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнений 17.04.2014 року за ухвалою Вольнянського районного суду Запорізької області від 09.04.2014 року на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 1 місяць 22 дні,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто з участю :
- прокурора ОСОБА_8 ,
- захисника ОСОБА_9 ,
- обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити йому покарання, застосувати ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, є явно несправедливим через суворість. Так, апелянт вважає, що він, твердо став на шлях виправлення, працевлаштувався на постійне місце роботи в с. Маркове, на його утриманні знаходиться ОСОБА_7 з якою він проживає у незареєстрованому шлюбі, на даний час вагітна, а також її малолітня донька ОСОБА_10 , 2006 року народження. У вчиненому злочину, він щиросердечно розкаявся, повністю відшкодував завдану шкоду потерпілому, який не має до нього ніяких претензій та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11.04.2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно за таких обставин.
01.01.2016 року приблизно о 03 год. 30 хв., будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_11 прийшов в домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , щоб посівати та привітати з Новим Роком господаря ОСОБА_12 .

Після посівання, розізлившись на те, що ОСОБА_12 дав йому лише 1 гривню, ОСОБА_6 вирішив відкрито заволодіти його грошима, оскільки побачив, що господар зберігає гроші в дипломаті моделі «Люкс».

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи свою фізичну перевагу перед ОСОБА_12 , який не зміг би чинити йому фізичний опір, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_6 підійшов до столу, біля якого на підлозі стояв дипломат моделі «Люкс» з грошима та повторно, відкрито для ОСОБА_12 і ОСОБА_11 викрав з дипломату гроші в сумі 100 гривень купюрами по 1 гривні.

З відкрито викраденим, ОСОБА_6 з місця злочину зник, не реагуючи на прохання потерпілого ОСОБА_12 зупинитись та повернути належні йому кошти.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, захисника ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляції та просили пом`якшити призначене судом ОСОБА_6 покарання та застосувати ст. 75 КК України. Заслухавши прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на обґрунтованість призначеного судом першої інстанції покарання. Обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ч. 3 ст. 349, ст. 394, ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні допустимих, належних, достовірних і достатніх доказах, досліджених в судовому засіданні, правильно оцінених судом та відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, як фактичні обставини кримінального провадження і правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким з учасників процесу не заперечується, судовий розгляд відбувався відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ст. 394, 404 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.
Отже, оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України так, як він, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 50, 65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року. Тому доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 , що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, явно несправедливе через суворість, є безпідставними.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України є тяжким злочином.
Характеризуючи особу обвинуваченого, суд обґрунтовано вказав, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 08.12.2014 року з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції обґрунтовано визнано його щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, а також приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання в межах санкції частини статті за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.
Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання шляхом застосування ст. 75 КК України, так як суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що покарання обвинувачений має відбувати реально.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини на які він посилається в апеляційній скарзі, а саме щире каяття, а тому доводи апеляції, що судом першої інстанції зазначені обставини не враховано, колегія суддів відкидає, як необґрунтовані.

Доводи апеляції, що обвинувачений відшкодував завдану потерпілому шкоду, повністю спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_12 , датовані 07.06.2016 року, надіслані ним до апеляційному суду 13.06.2016 року, згідно яких ОСОБА_6 не відшкодував йому завдану шкоду.

Не може погодитись колегія суддів з доводами апеляції, що на утриманні у ОСОБА_6 перебувають ОСОБА_7 з якою він проживає у незареєстрованому шлюбі, малолітні діти ОСОБА_10 , 2006 року народження та ОСОБА_13 , 2016 року народження з таких підстав.

Згідно свідоцтв про народження, ОСОБА_6 не є батьком ОСОБА_10 і ОСОБА_13 . В матеріалах кримінального провадження є характеристика видана сільським головою Марківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, згідно якої ОСОБА_6 немає постійного місця проживання і роботи на території сільської ради, проживає за рахунок ОСОБА_7 , з якою проживає у незареєстрованому шлюбі. 17.04.2014 року ОСОБА_6 звільнився з місць позбавлення волі, де відбував покарання, а вже 08.12.2014 року його постановлено на облік у лікаря нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю.

Надані апеляційному суду довідка і характеристика, згідно яких ОСОБА_6 працює в ТОВ «Злагода», підтверджують лише факт, що з метою уникнути заслуженого покарання, призначеного вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 влаштувався на роботу.

Однак, зазначене не може бути підставою для твердження, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, так як обвинувачений тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, в тому числі й тяжкого. Судами кожного разу ОСОБА_6 призначалось покарання у виді позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України, він звільнявся від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком.

Проте, обвинувачений не витримував випробування іспитовим строком, постановами суду, іспитовий строк скасовувався і ОСОБА_6 направлявся для відбування покарання в місця позбавлення волі, а після відбуття строку покарання, знову вчиняв злочини.

Суд першої інстанції хоча не вмотивував, але при призначенні покарання належно урахував, що дане кримінальне правопорушення, ОСОБА_6 вчинив зухвало під час Новорічних свят, стосовно потерпілого ОСОБА_12 , якому виповнилось 77 років, достовірно знаючи, що за віком та станом здоров`я, він явно не зможе чинити йому фізичний опір.

До того ж, самі по собі наявність у ОСОБА_7 на утриманні двох малолітніх дітей, з якою ОСОБА_6 проживає у незареєстрованому шлюбі, факт працевлаштування обвинуваченого на ТОВ «Злагода», після ухвалення судом вироку, без урахування в сукупності обставин кримінального провадження, мотиву вчинення злочину, даних про особу обвинуваченого, а також обставини, яка обтяжує покарання, не відшкодування потерпілому завданої шкоди, на переконання колегії суддів не можуть бути підставами для пом`якшення покарання і застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України.

Отже, колегії суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, визначення його виду і міри, судом першої інстанції враховано обставини, на які в апеляції посилається обвинувачений. За розміром ОСОБА_6 призначено покарання ближче до мінімальної межі санкції частини статті закону України про кримінальну відповідальність за якою його визнано винним.

Також колегія суддів зазначає, що відсутні законні підстави до застосування ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, за видом і розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення, та запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, є справедливим, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Не знаходячи підстав для задоволення апеляції, колегія суддів залишає вирок суду першої інстанції без змін та вважає, що обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно взяти під варту в залі суду, строк відбування покарання рахувати з 14.06.2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11.04.2016 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Обвинуваченого ОСОБА_6 взяти під варту в залі суду, строк відбування покарання рахувати з 14.06.2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4