АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 10/793/1/16 Справа № 711/2264/16-к Категорія: ст.303 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурораОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 , поданої в порядку, передбаченому ст.236-1 КПК України 1960 року, на постанову слідчого в СУ МВС України у Черкаській області ОСОБА_7 від 24.05.1995 року про відмову у порушенні кримінальної справи.

Як вбачається з оскарженої ухвали суду ОСОБА_6 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою ( в порядку ст.236-1 КПК України в ред. 1960 року), у якій вимагав, у порядку, передбаченому ст.236-1, ст.236-2 КПК України (ред.1960 р.) та у відповідності до ст.12 Перехідних положень розділу XI КПК України (2012) скасувати постанову слідчого СУ УМВС України у Черкаській області ОСОБА_7 від 21 травня 1995 року, яку станом на 01 березня 2016 року не скасовано, яку він вважає сфабриковану з метою приховування злочину, передбаченого ч.2 ст. 142 КК України (1961) (розбій вчинений за попередньою змовою групою осіб), мотивуючи про незаконну відмову у порушенні кримінальної справи, для замовчування сфальшованого обвинувачення за ч. 1 ст.101 та ч. 3 ст. 206 КК України (ред.1960 р.) та не законного арешту його ( ОСОБА_6 ), уважаючи, що він безпідставно двічі незаконно перебував під арештом і просив повернути кримінальну справу прокурору для проведення додаткового розслідування у порядку, передбаченому КПК України, для встановлення істини, виконання процесуальних дій, забезпечення гарантій, передбачених ст. 2, 16-1, 22 КПК України, виконання вказівок ухвали Черкаського обласного суду від 16 червня 1998 р., якою було повернуто кримінальну справу № 1170 щодо нього ( ОСОБА_6 ) на додаткове розслідування, та у відповідності до ст. 236-2 КПК України вказати слідчому, визнати його потерпілим, встановити кому належить ніж, вилучений з місця події ( ОСОБА_6 чи потерпілому ОСОБА_8 ) шляхом призначення додаткової судово-медичної експертизи), вказати слідчому в порядку ч. 1 ст.214 КПК України внести до ЄРДР відомості про осіб, які стосовно нього 08 серпня 1994 р., вчинили розбійний напад, поранивши його ножем у область серця у магазині "НІК" та намагалися пограбувати, шляхом насильного заволодіння грошей у сумі близько 250,0 тис. крб., які у послідуючому були вилучені слідчим у нього, вирішити питання чи кримінальна справа щодо ОСОБА_6 підлягає до завершення розслідування по реабілітуючих обставинах, та згідно вимог ст. 114 КПК України вирішити питання про встановлення у судовому порядку розумних строків додаткового розслідування з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Пи цьому, просив поновити строк на оскарження сфабрикованої постанови слідчого УМВС України у Черкаській області ОСОБА_7 від 24 травня 1994 року, оскільки копію згаданої постанови слідчого він не отримав.

Також у скарзі викладено ще ряд процесуальних вимог, які скаржник вимагав від суду, щоб він дав вказівку органу досудового слідства.

Оскарженою ухвалою суду у задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовлено, з посиланням на те, що скаржник ОСОБА_6 був ознайомлений з вказаною постановою слідчого ще під час ознайомлення відповідно до вимог ст..218-220 КПК України (1960 року) з матеріалами кримінальної справи, у якій він є обвинуваченим, що відображено у відповідному протоколі, але вчасно не скористався своїм правом на оскарження постанови слідчого від 24 травня 1994 року, і без поважних причин пропустив строк на її оскарження. Суд відкинув доводи скаржника про те, що він не отримував копію оскарженої постанови слідчого, що спростовується даними з матеріалів справи про те, що ОСОБА_6 неодноразово надавав копію цієї ж постанови слідчого та посилався на неї при зверненні до суду в інших справах. Також судом ураховано, що скаржник звернувся до суду в порядку ст. 236-1 КПК України (1960 року), а в прохальній частині ставить питання, вирішення яких передбачено в порядку, передбаченому діючим КПК України.

Також суд урахував і те, що на даний час проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні (ті ж самі матеріалами кримінальної справи № 1170), в порядку чинного КПК, і звернув увагу, що ухвала обласного суду від 16.06.1998 року є обов`язковою для виконання органом досудового слідства, який і повинен перевірити в повній мірі зазначені обставини, а сам обвинувачений ОСОБА_6 може заявити про це відповідне клопотання.

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.03.2016 року, мотивуючи про її незаконність посиланням на неправильне застосування кримінального процесуального закону, як в ред.. 1960 так і 2012, та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанови слідчого СУ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 від 24.05.1995 року,а кримінальну справу № 1170 для проведення додаткового розслідування згідно ухвали Черкаського обласного суду від 16.06.1998 року, з наведених у його скарзі підстав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення скаржника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив апеляційні доводи, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 99 КПК України (1960) при відсутності підстав (даних, що вказують на ознаки конкретного вчиненого або підготовленого злочину), а також обставин, що виключають порушення справи, передбачених ст. 6 КПК України), слідчий відмовляє у порушенні кримінальної справи, про що виносить мотивовану постанову.

Про прийняте рішення слідчий повинен в порядку ст. 99 КПК України (1960) повідомити заінтересованих осіб, які у свою чергу можуть оскаржити постанову про відмову у порушенні кримінальної справи до прокурора, керуючись ст. 99-1 КПК України(1960), або до суду, керуючись ст. 99-1 та ст. 236-1 того ж Кодексу. При цьому скарга на постанову слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи подається до суду протягом 7 днів з дня отримання копії постанови и повідомлення прокурора про відмову в скасуванні постанови.

Питання про відновлення пропущеного з поважних причин семиденного строку на оскарження вирішується судом, до якого надійшла скарга.

Зазначені вимоги кримінально-процесуального закону при подачі скарги, її прийнятті судом, судовому розгляді і вирішенні не були додержані належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 до своєї скарги на постанову слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не додав копію такої постанови, яка є предметом такого оскарження, що є необхідною умовою для прийняття рішення, передбаченого ст. 236-1 КПК України, що підтвердив і сам скаржник під час апеляційного розгляду, заявивши, що він до цього часу не отримав копію оскарженої ним постанови про відмову в порушенні кримінальної справи і з нею не ознайомлений.

Із змісту постанови судді про відкриття провадження за скаргою ОСОБА_6 , в якій останній просив поновити строк на оскарження постанови слідчого, суд не вирішив питання про відновлення пропущеного семиденного строку на оскарження такої постанови слідчого, як не виріши це питання і при постановленні рішення по суті скарги.

При цьому суд у своїй постанові посилається як на підставу відмови в задоволенні скарги ОСОБА_6 на те, що останній був ознайомлений з вказаною постановою слідчого ще під час ознайомлення відповідно до вимог ст..218-220 КПК України (1960 року) з матеріалами кримінальної справи, у якій він є обвинуваченим, що відображено у відповідному протоколі, але вчасно не скористався своїм правом на оскарження постанови слідчого від 24 травня 1994 року, і без поважних причин пропустив строк на її оскарження, відкинувши доводи скаржника про те, що він не отримував копію оскарженої постанови слідчого, що спростовується даними з матеріалів справи про те, що ОСОБА_6 неодноразово надавав копію цієї ж постанови слідчого та посилався на неї при зверненні до суду в інших справах.

Судом також не приєднано до справи копію оскарженої постанови слідчого.

При цьому, як ОСОБА_6 у своїх скаргах і твердженнях, так і суд у своїх рішеннях зазначають, що предметом оскарження є постанова слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи, тоді як, у матеріалах на той час порушеної кримінальної справи №1170 про обвинувачення ОСОБА_6 (т.3 а.с. 210), наданих прокурором апеляційному суду, міститься постанова слідчого в ОВС СУ УМВС в Черкаській області ОСОБА_7 про відмову в кримінальному переслідуванні окремих осіб ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (які затримали ОСОБА_6 08.08. 1994 за підозрою у вчиненні останнім злочину), на підставі п.2 ст. 6 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складу кримінально-карного діяння, за заявою ОСОБА_6 про вчинення на нього нападу згаданими особами з метою викрадення грошей.

Відкривши провадження та розглянувши скаргу по суті, суд не дотримався вимог ст. 236-2 КПК України, неналежно перевірив викладені у скарзі ОСОБА_6 , постановив рішення неналежно вмотивоване, оскільки не вказав конкретно, які факти та обставини (крім пропуску без поважних причин строку на оскарження) покладено в основу прийнятого рішення за скаргою по суті, і не навів мотивів, з яких не погоджується з доводами скаржника.

Крім того суд не звернув уваги, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 236-2 КПК України при розгляді скарги ведеться протокол судового засідання, який має відповідати вимогам, передбаченим ст. 87 КПК України.

Всі, зазначені вище обставини, є істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування оскарженої постанови суду.

Під час нового розгляду скарги ОСОБА_6 необхідно усунути усі зазначені апеляційним судом недоліки щодо прийняття і вирішення скарги, належно дотриматися вимог кримінально-процесуального закону, зокрема зазначених у ст. 236-2, ч. 6 ст. 349, 350, 353 (1960 року), розділу ХІ „Перехідні положення КПК України, і, у разі задоволення клопотання про поновлення пропущеного строку, належним чином перевірити доводи, викладені як у скарзі, так і у апеляції ОСОБА_6 , дотримання вимог ст. 99, 99-1 КПК України (1960) і ухвалити законне і обґрунтоване рішення, з урахуванням того, що на даний час, після повернення на додаткове розслідування кримінальної справи № 1170 стосовно ОСОБА_6 , в якій була винесена оскаржена постанова слідчого від 24 травня 1995 року, відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування в порядку, передбаченому чинним КПК.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 366, 367, 370, 382 КПК України (1960), пунктами 11, 13-15 розділу ХІ „Перехідні положення КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 , поданої в порядку, передбаченому ст.236-1 КПК України (1960 року), на постанову слідчого СУ УМВС України у Черкаській області ОСОБА_7 від 24 травня 1995 року (про відмову у кримінальному переслідуванні) скасувати, а скаргу ОСОБА_6 направити на новий розгляд в той же суд першої інстанції в іншому складі.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :