Справа№ 640/3955/15-к
н/п 1-кп/640/71/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Безлюдівка Харківської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-
встановив:
ОСОБА_8 14.01.2015р. близько 14: 53 години, керуючи технічно справним автобусом «І-Van» н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи маршрут № 241, рухався по Харківській Набережній у м. Харкові зі сторони вул. Шевченко у бік Московського проспекту. В районі будинку № 4 по Харківській Набережній при виникненні перешкоди для руху у вигляді автобусу «I-Van» н.з. НОМЕР_2 , який знаходився у нерухомому положенні, не знизив швидкість руху та не зупинив керований ним автобус «І-Van» н.з. НОМЕР_1 , що призвело до зіткнення.
Таким чином, ОСОБА_8 порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно висновку авто технічної експертизи № 88/15 від 10.02.2014, де зазначено:
п. 12.3 - «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобусу «І-Van» н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , згідно висновку експерта № 74-А/15 від 09.02.2015р. отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому малогомілкової кості правої голені.
Порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 88/15 від 10.02.2015, знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винуватим себе у скоєні злочину визнав, підтвердив факти та обставини вчинення злочину, викладені вище, їх не оспорював, у скоєному розкаявся, судові витрати на проведення експертизи визнав.
Заявлені цивільні позови потерпілої ОСОБА_4 та цивільного позивача ТОВ «АТП «Автотранс» не визнав.
Враховуючи, що всі учасники судового провадження не оспорюють обставини даного кримінального провадження, їх визнають, суд на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою усіх учасників процесу, вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюють а саме доказів, які підтверджують подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні правопорушення, процесуальні витрати по кримінальному провадженню, та досліджує лише докази, які стосуються цивільних позовів.
Суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчинені злочину та кваліфікує його дії за ч. 1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.
Обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття.
Як особа ОСОБА_8 : має постійне місце проживання, на час вчинення злочину працював у ТОВ «АТП «Атотранс» водієм, за місцем роботи характеризується позитивно, на даний час не працює пенсіонер, не судимий, одружений.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини за яким вчинений злочин, особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції встановленої ч.1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу. Покарання у вигляді обмеження волі, яке просив призначити прокурор та підтримано іншими учасниками даного кримінального провадження, в даному випадку не може бути призначено, оскільки ОСОБА_8 у відповідності до ч.1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особою пенсійного віку.
При цьому, враховуючи приведені обставини, позицію сторін даного кримінального провадження, суд приходить до висновків про можливість призначення покарання без застосування додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Судом, враховуючи положення ч.5 ст. 128 КПК України та ч.2 ст. 35 ЦПК України до участі у розгляді цивільного позову ТОВ «АТП «Автотранс», була залучена третя особа, а саме ПрАТ СК «Провідна».
ОСОБА_8 проти заявленого позову заперечував, зазначаючи, що цивільний позов потерпілої повинен бути пред`явлений не до нього, а до його роботодавця ТОВ «АТП «Автотранс».
Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.
У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме винний водій.
Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.
За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.(правова позиція ВСУ у справі № 6-108 цс 13 ).
Матеріали справи свідчать, що згідно наказу №57/14к від 01.07.2014р. ОСОБА_8 з вказаної дати на підставі трудового договору прийнятий на роботу до ТОВ «АТП Автотранс» на посаду водія. За трудовим договором ОСОБА_8 зобов`язується перевозити пасажирів. За наказом директора ТОВ «АТП «Автотранс» від 04.12.2014р. за ОСОБА_8 закріплений транспортний засіб «I-Van» д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно дорожнього листа №126217 автобус «I-Van» д.н.з. НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_8 , 14.01.2015р. здійснював маршрут вул.Шевченко- вул. Університетська.
Автобус «I-Van» д.н.з. НОМЕР_1 перебуває в оренді ТОВ «АТП «Автотранс» на підставі договору , укладеному 07.02.2014р. між ОСОБА_10 (від імені якого діяли особи за довіреністю) та ТОВ «АТП «Автотранс» .
Таким чином, судом встановлено, що в момент ДТП 14.01.2015р. ОСОБА_8 керуючи автобусом «I-Van» д.н.з. НОМЕР_1 виконував свої трудові обов`язки на підставі трудового договору із ТОВ «АТП «Автотранс», тому саме вказане товариство повинно відповідати перед ОСОБА_4 за спричинену її працівником матеріальну та моральну шкоду. При цьому суд наголошує, що цивільна-правова відповідальність ТОВ «АТП «Автотранс» в момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Провідна», згідно полісу обов`язкового страхування №АІ/7003135.
Пред`явлення ОСОБА_4 вимог про відшкодування шкоди не до належного відповідача, при наявності заперечень винної особи ОСОБА_8 та враховуючи положення ч.1 ст. 33 ЦПК України, за якою лише за клопотанням позивача підлягає залученню особа у якості відповідача, суд вважає за необхідне в задоволені цивільного позову ОСОБА_4 відмовити.
Судом встановлено, що в момент ДТП 14.01.2015р. ОСОБА_8 перебував з ТОВ «АТП «Автотранс» у трудових відносинах та виконував свої трудові обов`язки (на теперішній час у ТОВ «АТП «Автотранс» не працює).
За положеннями ч.1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_8 злочину, пошкоджене майно - автобус «I-Van» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «АТП «Автотранс».
За положеннями ч.4 ст. 130 КЗпП України відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.
Оскільки ОСОБА_8 не є і не був посадовою особою ТОВ «АТП «Автотранс» підстави для стягнення з нього корить товариства суму не отриманого доходу відсутні.
Судові витрати на залучення експертів в галузі автотоварознавства в загальній сумі 4426 грн. 80 коп., суд у відповідності до ч.2 ст. 124 КПК України стягує з обвинуваченого .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-
засудив :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що складає 3400 грн.
В задоволені цивільного позову ОСОБА_4 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 4426 грн. 80 коп.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Київський районний суд м.Харкова.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку суду негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1