Справа № 367/8151/16-к
У Х В А Л А
11 листопада 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2016 р. за №0000581, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду.

Захисники заявили клопотання про повернення прокурору обвинувального акту, оскільки він не відповідає вимогам закону. Обвинувачена підтримала клопотання захисників.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Вивчивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2016 р. за №0000581, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він містить у собі не зрозумілий та суперечливий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення.

Так, в обвинувальному акті при викладенні обставин та обвинувачення зазначено, що ОСОБА_8 у не встановлений час, у не встановленому місці, у не встановленої особи незаконно придбала особливо-небезпечний наркотичний засіб та психотропну речовину, але при цьому не вказано у кого, в який спосіб вона їх придбала (шляхом купівлі, обміну на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, тощо), які саме та у якому виді вона придбала наркотичний засіб та психотропну речовину, в чому знаходились наркотичний засіб та психотропна речовина, чи були вони розфасовані. Якщо вони були розфасовані, то в якій тарі і якою вагою в кожній.

Також вказано, що ОСОБА_8 зберігала за місцем свого проживання розфасований небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною масою 404,3076 г, але не зазначено чи цей наркотичний засіб було розфасовано обвинуваченою, чи вона придбала наркотичний засіб уже розфасованим.

В подальшому зазначається, що ОСОБА_8 з метою збуту розфасувала придбаний нею особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною масою 404,3076 г, однак, при цьому залишається незрозумілим коли саме вона розфасувала наркотичний засіб і чи є це той самий наркотичний засіб, який було виявлено в приміщенні літньої кухні будинку обвинуваченої.

До того ж, у формулювання обвинувачення не зазначено з яких мотивів ОСОБА_8 вчинила інкриміновані їй злочини.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки строк дії такого запобіжного заходу спливає, а ризики, які стали причиною обрання запобіжного заходу не відпали.

Захисники заперечували проти клопотання прокурора, заявили клопотання про зміну обвинуваченій виду запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачена підтримала клопотання захисників.

Суд, заслухавши клопотання, доводи та заперечення сторін, оглянувши документи по справі, дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити, а клопотання захисників не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час досудового розслідування обвинуваченій ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дію якого закінчується 14.11.2016 р.

Суд дійшов висновку, що необхідно продовжити термін тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки дія такого запобіжного заходу припиняється 14.11.2016 р., а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні їй такого запобіжного заходу, не відпали. Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у збуті наркотичного засобу та психотропної речовини у особливо великих розмірах за місцем свого проживання, суд вважає, що існують ризики того, що, перебуваючи дома, під домашнім арештом, вона зможе продовжити злочин. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не забезпечить запобігання цим ризикам.

У зв`язку зі наведеним суд відмовляє у задоволенні клопотання захисників про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314,331 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 21.02.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000581 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом місяця.

Відмовити у задоволенні клопотання захисників про зміну виду запобіжного заходу.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 17.06.2016 р. о 08 год 00 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_10