Дата документу Справа № 233/4639/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/48/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 233/4639/14-к
Категорія: ст.186 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Костянтинівським міськрайонним Донецької області та Артемівською установою виконання покарань № 6 УДПтС України в Донецькій області об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000845, № 0001302, за апеляційною скаргою прокурора в об`єднаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівки Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Костянтинівки Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3, ст. 186 ч. 3 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року з апеляційною скаргою від 19.05.2015 року звернувся прокурор в об`єднаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 /т. 2 а.п. 151-153/, в якій, не оспорюючи кваліфікації дій вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень та обставин їх вчинення, доведеності вини у вчиненні злочинів, просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення судом покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та характеристики особи обвинуваченого, призначеному судом покаранню, внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 3 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Прокурор вважає, що судом при призначенні ОСОБА_8 покарання з іспитовим строком, не було враховано, що останній вже був судимий за вчинення злочину проти власності, однак, маючи непогашені судимості, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив аналогічні злочини, що свідчить про те, що ОСОБА_8 схильний вчиняти злочини та таким чином отримувати дохід, зокрема апелянт послався на наступне:

- ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, за місцем мешкання характеризується посередньо, не одружений, неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, останній раз судимий Кіровським районним судом м. Донецька Донецької області за ст. 309 ч. 1 КК України до трьох місяців арешту та звільнений по відбуттю строку покарання 15.03.2013 року, зазначені судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, що свідчить про те, що обвинувачений не усвідомлює свої вчинки та не розкаюється у вчиненому, тобто, застосування звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком не призведе до його виправлення.

Також апелянт зазначив, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання, безпідставно врахував як обставину, що пом`якшує покарання, - стан здоров`я останнього, однак, наявність таких хвороб у обвинуваченого не перешкоджала йому вчиняти кримінальні правопорушення.

У доповненні до апеляційної скарги від 23.06.2015 року /т. 2 а.п. 162-164/ прокурор просить призначити ОСОБА_8 покарання, аналогічне, зазначеному в апеляційній сказі від 19.05.2015 року, при цьому просить врахувати, що 21.06.2015 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру по кримінальному провадженню №0000940 від 20.06.2015 року, за фактом відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, та 22.06.2015 року ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тобто, ОСОБА_8 не виправдав довіру суду, вчинив новий тяжкий злочин, що вкрай негативно характеризує обвинуваченого і свідчить про стійку антисоціальну направленість поведінки останнього та небажання стати на шлях виправлення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

У вироку суду також зазначено, що ОСОБА_8 раніше судимий:

- 05.11.1996 року Костянтинівським міським судом за ст. 206 ч. 2 КК України (в ред. 1960 року) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку строком на 2 роки;

- 13.08.1997 року Костянтинівським міським судом за ст. ст. 140 ч. 3, 145 ч. 3, ст. ст. 42, 43 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 31.12.1998 року постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 25.12.1998 року умовно- достроково на невідбутий строк 1 рік 10 місяців 8 днів;

- 20.01.2000 року Костянтинівським міським судом за ст. 206 ч. 2, ст. 43 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років 10 місяців позбавлення волі, звільнений 12.07.2003 року по відбуттю строку покарання;

- 12.01.2006 року Костянтинівським міськрайонним судом за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 12.01.2010 року по відбуттю строку покарання;

- 11.09.2012 року Кіровським районним судом м. Донецька за ст. 309 ч. 1 КК України до 3 місяців арешту, звільнений 15.03.2013 року по відбуттю строку покарання.

Вироком вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Зазначеним вироком також засуджені: ОСОБА_9 , вирок суду щодо якого не оскаржується, та ОСОБА_10 , щодо якого матеріали провадження виділені в окреме провадження у зв`язку з його розшуком.

Згідно з вироком суду, 20.09.2014 року, приблизно о 20.00 годин, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що кожний день в ранковий час працівники торгівельного кіоску, розташованого навпроти будинку АДРЕСА_5 виходять з приміщення для відчинення дверцят холодильників, які знаходяться на вулиці, при цьому не закривають вхідні двері, зустрівши знайомого ОСОБА_11 , запропонував йому 21.09.2014 року вчинити крадіжку майна із зазначеного кіоску, який належить ОСОБА_12 , на що ОСОБА_13 відповів згодою.

21 вересня 2014 року, приблизно о 05 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , з метою реалізації злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів пішли до вищевказаного кіску, де розподілили злочинні ролі, а саме ОСОБА_8 став в будівлі зупинки громадського транспорту, розташованої поблизу кіоску, де був повинен дати знак ОСОБА_14 , який знаходився за кутом будинку АДРЕСА_5 , коли саме треба бігти до кіоску у відсутності.

Приблизно о 06 годині 30 хвилин 21 вересня 2014 року, коли продавець ОСОБА_15 вийшла із приміщення кіоску, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 подав сигнал останньому, після чого ОСОБА_13 вибіг із-за кута будинку АДРЕСА_5 та через незаперті двері проник до приміщення торгівельного кіоску, де таємно викрав грошові кошти в сумі 1 200 грн. та став вибігати з кіоску. Продавець ОСОБА_15 , побачивши, що в приміщення кіоску забіг невідомий, попрямувала назад до вхідних дверей кіоску, де ОСОБА_13 зіткнувся з нею та, усвідомлюючи, що його дії стали носити відкритий характер і вийшли за плани попередньої змови з ОСОБА_8 , з метою доведення злочину до кінця, відштовхнув ОСОБА_15 від себе, яка намагалася його схопити за одяг, від чого ОСОБА_15 вдарилась ногою та їй було спричинено фізичну біль, тобто застосував фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, після чого разом з ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 1 200 грн.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурорів, які просили апеляційну скаргу задовольнити, вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким призначити йому за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, а також на підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_14 у строк відбування призначеного покараннятермін попереднього ув`язнення з 28.09.2014 року по 19.05.2016 року з розрахунку один деньза два дні позбавлення волі, обвинувачених, які заперечували проти скарги прокурора та не заперечували протизарахування ОСОБА_14 у строк відбування призначеного покарання терміну попереднього ув`язнення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, у тому числі, обвинуваченими, не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Разом з тим, доводи прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 абз.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Як вбачається з вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував, що він раніше судимий, пом`якшуючі обставини - щире каяття, повне визнання своєї вини, сприяння у розслідуванні злочину, стан його здоров`я та обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченомупокарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В той же час, прокурор, ставлячи питання про скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення у зв`язку з цим нового вироку, просить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, тобто таке саме покарання, яке призначено судом першої інстанції. .

За таких обставин апеляційна вимога прокурора в цій частині є безпідставною та необґрунтованою.

Проте, звільняючи ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд недостатньо врахував, що він раніше неодноразово судимий, у тому числі за аналогічні злочини, судимості за які в законному порядку не зняті та не погашені, злочин за який його визнано винним та засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином і вчинений він був ОСОБА_8 через нетривалий строк після його звільнення з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Донецька, обставини вчинення злочинів, а саме, що він з обвинуваченим ОСОБА_16 , заздалегідь готувались до його вчинення, розподіляли злочинні ролі.

Крім того, згідно відомостей, наданих процесуальним прокурором, ОСОБА_8 після постановлення вироку було повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, тому вирок в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів

засудила:
Апеляційну скаргу прокурора в об`єднаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 від 19.05.2015 року з доповненням до неї від 23.06.2015 року задовольнити частково.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання на підставі ст.ст. 75,76 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженимОСОБА_8 в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4