Справа № 551/744/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2016 року селище Шишаки
Слідчий суддя Шишацького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
скаржника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області скаргу ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження,
В обґрунтування своєї скарги вона зазначила, що досудове розслідування у кримінальному провадженні проведено у неповному обсязі, постанова про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину винесена слідчим ОСОБА_4 без з`ясування ряду фактичних обставин кримінального правопорушення, навівши перелік нез`ясованих слідчим питань та не проведених слідчих дій.
Враховуючи вищевикладене скаржник просила постанову слідчого скасувати та направити кримінальне провадження для проведення досудового розслідування.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_5 свою скаргу підтримав, просила скасувати постанову про закриття кримінального провадження оскільки слідство проведено з порушенням вимог щодо його повноти, всебічності та об`єктивності. Надала пояснення аналогічні викладеним нею у скарзі.
Слідчий та прокурор проти задоволення скарги заперечували, вважаючи постанову про закриття кримінального провадження законною та обґрунтованою
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З рішення Апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2014 року встановлено, що в період з 01.01.2004 року по 07.11.2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 07.11.2007 між ними було зареєстровано шлюб, який розірвано за рішенням Шишацького районного суду від 26.03.2012 року (а.с.к.п. 22-27).
Даним рішенням Апеляційного суду Полтавської області між вищевказаними особами поділено домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Так, у власність ОСОБА_5 виділено у житловому будинку тамбур площею 3,3 кв.м. , частину вітальні площею 7,3 кв.м., жилу кімнату 27,8 кв.м., жилу кімнату 15.1 кв.м., жилу кімнату 9,3 кв.м., коридор площею 2,4 кв.м., санвузол площею 3,2 кв.м., жилу кімнату площею 18,5 кв.м., балкон площею 0,5 кв.м., у власність ОСОБА_6 виділено частину вітальні площею 15,5 кв.м., кухню площею 14,9 кв.м., санвузол площею 7,0 кв.м., котельню площею 5,9 кв.м. та гараж.
Інженерні мережі водопостачання та каналізації залишено в спільному користуванні сторін.
Поділ речей домашнього вжитку між колишнім подружжям в судовому порядку не проводився.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер у м. Москва Російської Федерації (а.с.к.п.37).
15 березня 2016 року ОСОБА_5 по спецлінії «102» звернулась до Шишацького відділенні поліції з інформацією про викрадення гр. ОСОБА_8 без її дозволу з житлового будинку рукомийника, тумбочки, дзеркала та унітазу. (а.с.6) Вказана інформація підтверджена нею у письмових заяві та поясненні від 15.03.2016 (а.с.к.п. 7-9).
01 липня 2016 року кримінальне провадження перекваліфіковано слідчим ОСОБА_4 з ч.3 на ч.1 ст. 185 КК України, оскільки гр. ОСОБА_8 мав вільний доступ до приміщення з якого нібито була вчинена крадіжка (а.с.к.п.48).
Того ж дня слідчим ОСОБА_4 винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України в зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України (а.с.к.п.49-50).
Прийняття даного рішення поміж іншого мотивовано слідчим тим, що заявник (потерпіла) ОСОБА_5 не була власником речей, із заявою про викрадення яких вона звернулась до Національної поліції, а вказані речі належали померлому ОСОБА_6 . Крім того у діях ОСОБА_8 відсутній умисел на викрадення вказаних речей оскільки слідчим шляхом було встановлено, що він користувався особливою довірою померлого та за його проханням здійснював догляд за житловим будинком останнього, а вказані речі демонтував для їх належного збереження та передачі спадкоємцям померлого.
На думку суду досудове слідство у даному кримінальному провадженні проведено із дотриманням вимог щодо його повноти, всебічності та об`єктивності, а висновки яких дійшов слідчий в повній мірі ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах чинного законодавства.
Так шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано на підставі рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 26 березня 2012 року, яке набрало законної сили 10 квітня 2012 року (а.с.к.п. 16). В той же час згідно видаткової накладної речі, у викраденні яких ОСОБА_5 звинувачує ОСОБА_8 , були придбані 24.10.2012 року тобто більше ніж через 6-ть місяців після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а отже не могли бути предметом поділу як спільне майно колишнього подружжя.
Будучі допитаною в якості потерпілої ОСОБА_5 зазначила, що вищевказані речі були придбані та встановлені в будинку її покійним чоловіком ОСОБА_6 за його життя та належали йому (а.с.к.п. 34-35). Будь-які документи щодо переходу права власності на вказані речі до ОСОБА_5 нею надані не були.
Згідно заповіту від 24 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу ОСОБА_9 за № 1485 ОСОБА_6 все своє майно заповідав сину ОСОБА_10 (а.с.к.п. 29).
09 квітня 2016 року в.о. завідувача Шишацької державної нотаріальної контори ОСОБА_11 зведено спадкову справу № 42/2016 щодо майна померлого ОСОБА_6 (а.с.к.п.30).
Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Таким чином права та обов`язки (в тому числі майнові) померлого ОСОБА_6 з часу його смерті належать його спадкоємцю (сину) ОСОБА_10 .
З пояснень ОСОБА_8 слідчим встановлено, що він являвся сусідом померлого ОСОБА_6 , користувався його довірою та наглядав за його житловим будинком. На усне прохання останнього при його виїзді до м. Москва Російської Федерації ОСОБА_8 прийняв на зберігання документи на житловий будинок та ключі від нього, а також для забезпечення схоронності, знов таки на прохання ОСОБА_6 , демонтував з ванної кімнати будинку тумбочку з дзеркалом та тумбу з умивальником які переніс до місця свого проживання. Також демонтував унітаз та комплектуючі до нього та переніс їх на перший поверх будинку (а.с.к.п.13).
Вищевказані пояснення ОСОБА_8 підтверджуються даними протоколів допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (а.с.к.п. 39-40, 44-47).
Крім того про особливу довіру з боку сім`ї померлого ОСОБА_6 до ОСОБА_8 свідчить той факт, що на його ім`я спадкоємцем (сином) померлого ОСОБА_10 29 березня 2016 року видано довіреність на представлення інтересів останнього при оформленні спадщини (а.с.к.п. 37).
Таким чином слідчий дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 ознак складу злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України враховуючи те, що в його діях відсутні ознаки протиправного викрадення чужого майна, а також умисел на привласнення вказаного майна, а вказані дії виконанні виключно на виконання останньої волі ОСОБА_6 з метою забезпечення охорони спадкового майна. Крім того діями ОСОБА_8 , що виразились в демонтуванні та переміщенні вищевказаних речей права та інтереси потерпілої ОСОБА_5 порушені не були оскільки остання власником таких речей не є. З боку ж власника даних речей ОСОБА_10 будь-які нарікання на дії ОСОБА_8 відсутні.
Слідчий суддя також не вбачає в діях ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ст. 162 КК України «порушення недоторканості житла» оскільки останній знав, що в даному приміщенні проживає виключно ОСОБА_6 , а його колишня дружина ОСОБА_5 має інше житло та у вищевказаному будинку не проживає.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_5 підтвердила, що спірний житловий будинок дійсно не є місцем її проживання, а лише належним їй об`єктом нерухомості. Крім того вона підтвердила, що незважаючи на вказівку суду здійснити переобладнання спірного будинку шляхом встановлення нових перегородок та демонтування частини старих, вказані дії проведені не були, а отже фактично її частина будинку та частина, що належала ОСОБА_6 одна від одної не відокремлені.
Слідчий суддя не приймає до уваги твердження ОСОБА_5 про неповноту досудового слідства, що виявилось у нездійсненні допиту в якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також не проведенні товарознавчої експертизи викраденого майна.
Так, згідно ч.ч. 1-2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Таким чином слідчий, який проводить досудового розслідування, на підставі зібраних доказів самостійно визначається з доцільністю проведення інших слідчих дій, необхідних для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.
З матеріалів справи вбачається, що клопотання про допит вищевказаних осіб потерпілою, або іншими учасниками кримінального провадження не заявлялись, а отже в даному випадку зібрані під час досудового розслідування докази давали слідчому достатні підстави дійти беззаперечного висновку про відсутність у в діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, а отже слідчий, керуючись принципом процесуальної економії та необхідністю розгляду справи протягом розумного строку, вірно визначив обсяг доказів та слідчих дій, необхідних для прийняття остаточного рішення у справі.
Призначення товарознавчої експертизи на даній стадії досудового розслідування не є необхідним оскільки попередня вартість нібито викрадених речей встановлено слідчим з товарної накладної на дані речі, що була долучена ним до матеріалів справи (а.с.к.п. 28).
Твердження скаржника про те, що слідчим не було встановлено власників житлового будинку по АДРЕСА_1 спростовується фактом приєднання слідчим до матеріалів провадження рішення апеляційного суду Полтавської області від 18.03.2014 про поділ вищевказаного житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Твердження скаржника про те, що слідчим не була встановлено кількість речей, яка перебувала у особистій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також речей які перебували у будинку на момент вчинення крадіжки взагалі не заслуговує на увагу, оскільки слідчим перевірка проводилась виключно за фактом зникнення конкретних вказаних заявником (потерпілою) речей відповідно до наданої нею заяви, що становить предмет доказування. Встановлення ж абстрактного переліку речей, що перебували у володінні кожної з вищевказаних осіб значно виходить за межі предмету доказування, а отже знаходиться поза межами процесуальної компетенції слідчого.
Таким чином слідчий суддя вважає необхідним у задоволенні скарги ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 223, 303-304, 307, 336 КПК України, слідчий суддя,
Копію ухвали вручити учасникам судового розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 5 днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні протягом того ж строку з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_17 Сиволап