Справа № 738/945/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/642/2016
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

засудженого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

До Менського районного суду Чернігівської області із аналогічними клопотаннями звернулися захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та ОСОБА_8 з проханням застосувати відносно засудженого ст. 82 КК України та замінити невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким видом покарання обмеженням волі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2016 року в задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що попри те, що засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 частини призначеного судом покарання, але саме по собі це не є безумовною підставою для застосування щодо нього ст. 82 КК України. Підставою для відмови у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким стала поведінка засудженого протягом всього терміну відбування покарання, котрий зарекомендував себе негативно, допускав порушення режиму утримання, за що мав чотири стягнення, які на даний час погашені за строком давності, до праці не залучався та не заохочувався.

Судом також зазначено, що за період з 22 квітня 2014 року, коли ОСОБА_8 відбуває покарання в Менській виправній колонії № 91 в секторі максимального рівня безпеки, режим намагається не порушувати, стягнень не має. З жовтня по грудень був працевлаштований на виробництві установи у майстерні з виробництва віників у секторі максимального рівня безпеки, до роботи ставився посередньо, був звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням даного виду виробництва. Проводив ремонт камери сектору та прогулянкового двору, має одне заохочення, на даний час участі у неоплачуваних роботах по благоустрою не приймає та не виявляє такого бажання.

Крім того, місцевим судом звернуто увагу на дані особової справи засудженого щодо відмови комісією при МВК № 91 засудженому ОСОБА_10 у застосуванні пільги щодо переведення його до середнього рівня безпеки, передбаченої ст. ст. 100, 101 КВК України, з яким він не погодився, але в установленому порядку рішення не оскаржував. А його заява про бажання працевлаштуватися, датована 10 березня 2016 року на переконання суду першої інстанції, свідчить лише про його бажання звертатися до суду із клопотанням про застосування пільги, передбаченої ст. 82 КК України, а не про його виправлення. Тоді як рішенням комісії щодо застосування до нього пільги передбаченої ст. 82 КК України, йому було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 , в інтересах засудженого та сам засуджений звернулися з апеляційними скаргами, в яких просять ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити їх клопотання про застосування відносно ОСОБА_8 ст. 82 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на доведення засудженим свого виправлення, яке підтверджують його сумлінною поведінкою, тим що він працював, але після скорочення виробництва колонія не може його працевлаштувати з причини встановленого щодо нього максимального рівня безпеки. Зазначають, що він приймав участь у неоплачуваних роботах та у благоустрої установи, зокрема за власні кошти провів ремонт у камері, за що отримав заохочення від адміністрації. Вказують на щире каяття, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином. Також посилаються на позицію спостережної комісії, адміністрації установи та прокурора в судовому засіданні першої інстанції, які не заперечували про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі на ухвалу суду вважає її такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що за період відбування покарання засуджений став на шлях виправлення та довів своє перевиховання, що дає підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Вказує, що судом не враховано, що за весь період відбування покарання ОСОБА_8 порушень не допускав, стягнень не мав, на жодному з профілактичних обліках не перебував, був працевлаштований, однак у зв`язку зі скороченням даного виду виробництва був звільнений, на даний час керівництво установи не має можливості працевлаштувати останнього, оскільки він відбуває покарання в секторі максимального рівня безпеки. Вважає, що суд прийшов до неправильного висновку відмовивши у задоволенні подання, допустив неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення кримінально-процесуального законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, засудженого та його захисника, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили задовольнити їх із викладених підстав, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині Кодексу для даного виду покарання і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, застосування пільги до засуджених у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого та його захисника про заміну йому невідбутої частини покарання, мотивував прийняте рішення тим, що ОСОБА_8 за час відбування покарання на шлях виправлення не став.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджений за вироком Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2014 року був засуджений за ч. 2 ст. 185, п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115, ст. 70, 71 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2016 року зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

В даний час відбув 2/3 частини строку призначеного йому покарання. Відповідно до характеристики начальника Менської ВК-91, ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16 січня 2009 року. За час перебування в Харківському СІЗО зарекомендував себе негативно. Режим утримання порушував, за зберігання заборонених предметів отримав чотири стягнення, які на даний час погашені за строками давності. До праці не залучався, не заохочувався.

В Менській ВК 91 знаходиться з 22 квітня 2014 року. За цей період характеризується неоднозначно, в характеристиці вказано, що режим утримання намагається не порушувати, стягнень не має. На жодному з профілактичних обліків не перебуває. По відношенню до представників адміністрації колонії намагається дотримуватися вимог закону, на зауваження реагує адекватно, але робить висновки на свій розсуд.

Таким чином, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив у своєму рішенні, про відсутність в матеріалах справи даних, які вказують на те, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення. Судом обґрунтовано взято до уваги рішення комісії при Менській ВК № 91 про відмову засудженому ОСОБА_8 у застосуванні до нього пільги про переведення до середнього рівня безпеки та відмічено, що не оскарження даного рішення засудженим в порядку, передбаченому законом, свідчить про його небажання довести своє виправлення шляхом подальшого працевлаштування та сумлінної праці. Крім того, суд мотивовано дійшов висновку про виявлення бажання до працевлаштування напередодні звернення до суду з клопотанням про застосування пільги , передбаченої ст. 82 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Доводи апеляційних скарг про необхідність заміни ОСОБА_8 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки виходячи з принципів інституту кримінального покарання, враховуючи дані про особу засудженого, який після застосування Указу Президента України „Про помилування, знехтував виявленою довірою та вчинив особливо тяжкий злочин, що свідчить про його суспільну небезпечність, внаслідок чого колегія суддів переконана, що заміна йому невідбутої частини покарання буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для її зміни чи скасування, в зв`язку з чим залишає апеляційні скарги прокурора, захисника та засудженого без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого та захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про заміну засудженому невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким видом покарання без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ: