АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/845/16 Справа № 191/420/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

14 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в порядку дистанційного судового провадження, в м. Дніпропетровську матеріали за клопотанням засудженого ОСОБА_7 за його апеляційною скаргою на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Жанатас Республіка Казахстан, раніше засудженого 1 серпня 1997 року Канівським райсудом Черкаської області за ч. 3 ст. 142, ст. 44 КК України до 3 років позбавлення волі, 17 жовтня 2000 року Канівським райсудом Черкаської області за ч. 3 ст. 140, ст. 208, 42 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 8 листопада 2002 року умовно - достроково на 7 місяців 11 днів, в останній раз засудженого та відбуваючого покарання у виді 15 років позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня 2003 року за п. 6, п. 12, п. 13, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України,

про його умовно-дострокове звільнення.

На зазначену ухвалу засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього статтю 81 КК України.

В якості доводів апеляції засудженим вказується на необґрунтованість постановленої ухвали, через допущену судом упередженість при розгляді його клопотання, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Автором зазначається, що він відбув три чверті строку покарання, став на шлях виправлення, що підтверджується характеристикою адміністрації виправної колонії. Звертається увага в скарзі і на те, що прокурор в судовому засіданні не заперечував проти застосування до засудженого статті 81 КК України.

Провадження № 11-кп/774/845/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 81 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .
Як вбачається з ухвали, суд, враховуючи, що засуджений відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, його попередні судимості, наявність двох заохочень, відсутність стягнень, встановив, що ОСОБА_7 вперто не бажає ставати на шлях виправлення та адаптуватися до життя в правослухняному суспільстві, а наявність заохочення, що були застосовані до засудженого під час відбування покарання не свідчать про його реальне виправлення, а навпаки, про бажання засудженого отримати пільгу та достроково звільнитись від відбування покарання, що на думку місцевого суду, не виправдовує мети призначеного покарання, встановленої ч. 2 ст. 50 КК України.

Перед судом апеляційної інстанції в режимі дистанційного судового провадження ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, підтвердив доводи викладені в ній та просив задовольнити скаргу.

На думку прокурора апеляційна скарга засудженого є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки наявні матеріали підтверджують факт недоведеності виправлення останнього.

Вислухавши учасників судового провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами за клопотанням про умовно-дострокове звільнення, колегія суддів вважає, що принесена апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про необґрунтованість постановленого судом першої інстанції рішення є безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Апеляційним переглядом ухвали суду першої інстанції встановлено, що судове рішення, яке оскаржується, в повному обсязі відповідає вищенаведеним вимогам закону.

Відмовляючи в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання суд обґрунтовано вказав в судовому рішенні на те, що засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, не довів своє виправлення, а наявність декількох заохочень не може слугувати безумовною підставою для застосування до нього ст. 81 КК України.

Отже, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 належним чином не довів своє виправлення, а тому об`єктивно відмовив в задоволенні його клопотання, оскільки формально-юридичних підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання недостатньо, а фактичні дані, які б підтверджували сумлінність поведінки та ставлення до праці засудженого, відсутні.

Таким чином, підстави для задоволення апеляції засудженого відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, без змін.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області