Справа № 1-78/11 Провадження №11/773/8/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 301, ч. 3 ст 149, ч. 2 ст. 209 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2016 року, якою відмовлено у задоволенні її клопотання про повернення вилучених під час досудового слідства речових доказів,
ВСТАНОВИЛА:
Даною постановою засудженій ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про повернення їй вилучених під час досудового слідства речових доказів, а саме паспорта громадянина України для виїзду за кордон, пластикових банківських карток «Надра» та «Укрсиббанк», ноутбука марки «MSI», мобільного телефон марки «Самсунг».

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що долю зазначених речових доказів вирішено вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.11.2011 року, згідно якого банківські пластикові картки залишено при матеріалах кримінальної справи, а відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2014 року, 1/2 частини майна, належного засудженій, конфісковано в дохід держави, тому, про вирішення долі належного їй ноутбука та мобільного телефону слід звертатись у ДВС ЛМУЮ України у Волинській області.

З приводу повернення засудженій закордонного паспорта, то останній слід звертатись у УГІРФО УМВС України у Волинській області, так як за постановою слідчого СВ УБОЗ УМВС України у Волинській області від 25.06.2010 року, у відповідності до ст.ст. 78, 79, 130 КПК України в редакції 1960 року, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданого на ім`я ОСОБА_7 , виключено зі справи як такий, що не має сили речового доказу і передано на зберігання в УГІРФО УМВС України у Волинській області, а тому, при постановленні вироку, питання про його повернення не вирішувалось і не може бути вирішеним.

Не погоджуючись із рішенням суду, засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду. Посилається на те, що судом першої інстанції однобічно та неповно були з`ясовані усі обставини, у зв`язку з чим безпідставно відмовлено у її клопотанні. Не було взято судом до уваги, що ноутбук належить на праві приватної власності її чоловіку, оскільки був подарований йому на день народження. Пластикові картки належать на праві спільної сумісної власності їй та її чоловіку, а закордонний паспорт взагалі не є речовим доказом по справі. Просить, врахувавши дані обставини, повернути їй пластикові картки і закордонний паспорт та вирішити долю ноутбука.

Заслухавши доповідача, який доповів суть постанови суду першої інстанції, повідомив ким і в якому обсязі вона оскаржена, виклав доводи апеляційної скарги, пояснення засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали скаргу і просять її задовольнити, думку прокурора, який заперечив апеляцію, вважаючи її безпідставною, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено апеляційним переглядом, ОСОБА_7 засуджена вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, від 18.11.2011 року за ч. 3 ст. 149; ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 301; ч. 2 ст. 209 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з позбавленням права займатись підприємницькою діяльністю терміном на 3 роки, з конфіскацією порнографічних предметів відеопродукції, матеріальних носіїв комп`ютерних програм, засобів їх виготовлення, розповсюдження і документування та з конфіскацією всього належного їй майна в дохід держави.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20.08.2013 року вирок Луцького міськрайонного суду від 18.11.2011 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2014 року вирок Луцького міськрайонного суду від 18.11.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20.08.2013 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного засудженій покарання змінено та призначено за ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 209, ст. 69, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 301, ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням права займатись підприємницькою діяльністю строком на 3 роки з конфіскацією порнографічних предметів відеопродукції, матеріальних носіїв комп`ютерних програм, засобів їх виготовлення, розповсюдження і демонстрування та з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є її власністю.

Відповідно до ст. 81 КПК України (в редакції 1960 року) питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду. Спір про належність речей, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Отже, як видно з вироку Луцького міськрайонного суду від 18 листопада 2011 року пластикові банківські картки «Надра» та «Укрсіббанк», як речові докази, залишено при матеріалах кримінальної справи, тобто судом доля цього речового доказу вирішена.

Крім того, оскільки рішенням суду застосовано до засудженої ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації ? частини майна, яке є її власністю і вирок набрав чинності, а ноутбук і мобільний телефон були вилучені як майно останньої і визнані речовими доказами, тому вірно вказано судом першої інстанції, що про вирішення долі цих предметів необхідно звернутися у Державну виконавчу службу Луцького міського управління юстиції де виконується вироку в зазначеній частині.

Твердження ОСОБА_7 про те, що ноутбук "MSI" належить її чоловіку є безпідставним, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КПК України (в редакції 1960 року), спір про належність речей вирішується в порядку цивільного судочинства. Однак, ні засуджена, ні її чоловік з цього приводу в порядку цивільного судочинства до суду не зверталися про що підтвердила остання під час розгляду її скарги в апеляційному суді.

Як видно з постанови слідчого від 25.06.2010 року, закордонний паспорт, виданий ОСОБА_8 , як такий що немає сили речового доказу був переданий на зберігання в УГІРФО УМВС України у Волинській області, тому питання щодо його повернення при постановленні вироку не вирішувалося.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що питання речових доказів та інших речей і документів вирішено судом першої інстанції при ухваленні вироку відповідно до норм діючого законодавства, тому постанова суду від 18 лютого 2016 року є законною і підстав для її зміни, про що вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_7 немає, а її апеляція є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 362, 365 КПК України (в редакції 1960 року), пунктом 15 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України (в редакції від 13.04.2012 року), колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2016 року - без зміни.

Головуючий
Судді