УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Слідчий Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з зазначеним клопотанням, враховуючи наявність у кримінальному провадженні у відношенні підозрюваного обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.
У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, вказаних у мотивувальній частині клопотання, зокрема, враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до п`яти років, будучи обізнаною про покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду ; раніше вчиняла аналогічні злочини, тому є ризик того, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення. Менш суворий запобіжний захід,згідно доводів прокурора, не забезпечить належної поведінки підозрюваної.
Підозрювана ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення даного клопотання з тих підстав, що на даний момент вона проживає у зйомній квартирі хостелу, для оплати зазначеного місця проживання, а також для утримання дитини їй необхідно отримувати заробіток, працює вона неофіційно, а заробітку вона буде позбавлена в разі застосування до неї такого виду запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт.
Слідчий суддя, заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, приходить до наступного.
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме в тому, що вона 21.08.2016 року приблизно о 10 год. 45 хв., перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Луначарського 4, ТЦ «Комод», зайшла до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де в неї виник злочинний умисел на таємне викрадення продуктів харчування.
У подальшому ОСОБА_5 не маючи намір розраховуватись за вищевказані продукти харчування, пройшла повз касову зону, однак, виконавши всі злочинні дії, довести злочинний намір до кінця не змогла, з причин, що не залежали від її волі, так як була помічена охоронцем магазину «Сільпо», який в подальшому її затримав.
Своїми злочинними діями ОСОБА_5 намагалась завдати майнової шкоди ТОВ «Фоззі-фуд» на загальну суму 452 грн. 90 коп.
14.09.2016 року підозрюваній повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.
Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.
Як убачається з клопотання, необхідність застосування саме запобіжного за вчиняти інше кримінальне правопорушення, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, а тому може переховуватись від органів досудового розслідування, у зв`язку із чим менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки підозрюваної.
Відповідно до ч.ч. 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Тож, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
За таких умов, слідчий суддя дослідивши, матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.
У судовому засіданні, підозрюваною ОСОБА_5 не було надано суду допустимих доказів, які б свідчили про відсутність наведених слідчим у клопотанні ризиків.
Слідчий суддя вважає, що у даному конкретному випадку, доведено наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків, а саме: ризику переховування від органів досудового слідства та/або суду; а також ризику вчинення підозрюваною особою інших кримінальних правопорушень.
Проте, слідчий суддя не сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить лише твердження про те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту.
Як роз`яснено в п. 4 розділу 3.4 Витягу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про надання дозволу на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи» від 17.10.2014 року, при розгляді аналізованої категорії клопотань слідчим суддям необхідно враховувати, що у ч. 5 ст. 181 КПК словосполучення «житло цієї особи» охоплює випадки, коли підозрюваний, обвинувачений: 1) є власником (співвласником) такого житла; 2) зареєстрований у такому житлі; 3) постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації тощо. При цьому правильною є практика слідчих суддів, які застосовують цей запобіжний захід у згаданих випадках, з`ясувавши при цьому думку власника житла (якщо він відомий) та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини і утриманців тощо.
Слідчим і прокурором не надано суду допустимих та належних доказів того, що власник житла (хостелу) за адресою: АДРЕСА_2 ) надає згоду на проживання в хостелі підозрюваної та на перевірку виконання такого запобіжного заходу органами Національної поліції тощо.
За таких умов, суд приходить до переконливого висновку, що клопотання не містить чіткого обґрунтування неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а приймаючи до уваги наявність у підозрюваної особи на утриманні малолітньої особи, вважає, що на даному етапі потреби досудового розслідування запобіжний захід, який просить застосувати прокурор, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи (цілодобовий домашній арешт).
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчий суддя, враховуючи, той факт, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, однак, не доведено факту того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, вважає за необхідне у задоволенні клопотання про обрання заходу забезпечення кримінального провадження у виді цілодобового домашнього арешту відмовити, однак, обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України терміном на 2 місяці, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим судом ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених процесуальних обов`язків.
Враховуючи вище викладене, керуючись вимогами ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
У задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Національної поліції у місті Києві ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- відмовити.
Застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління поліції Національної поліції в м. Києві ОСОБА_4 та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти строком до 14 листопада 2016 року включно наступні обов`язки:
1) не відлучатися з міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 .
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: