Справа № 278/4941/14-к
В И Р О К
Іменем України
19 травня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000514 стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сінгури Житомирського району та області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого оператором ліній харчової продукції ПП «Тейсдизайн», неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в :

Відповідно до угод досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 20 травня 2014 року у вечірній час з метою крадіжки будівельних блоків шляхом вільного доступу за допомогою автомобіля марки «Газель» (Тур) з невстановленим державним номерним знаком приїхав на земельну ділянку в АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав 112 будівельних блоків марки «Аерос» загальною вартістю 2 640 грн. 96 коп., які належали ОСОБА_6
27 червня 2014 року у вечірній час ОСОБА_4 з метою повторної крадіжки будівельних блоків за допомогою вантажного автомобіля «ДАФ» з невстановленим державним номерним знаком, залучивши до цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не були обізнані в злочинних діях ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу повторно таємно викрав із земельної ділянки АДРЕСА_3 252 будівельних блоки «Житомирського комбінату силікатних виробів» загальною вартістю 5 458 грн. 32 коп., які належали ОСОБА_7 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 з метою повторної крадіжки чужого майна у невстановлений слідством день першої половини липня 2014 року у вечірній час шляхом вільного доступу за допомогою вантажного автомобіля «ДАФ» з невстановленим державним номерним знаком, залучивши до цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не були обізнані в злочинних діях ОСОБА_4 , повторно таємно викрав з земельної ділянки АДРЕСА_4 будівельних блоків загальною вартістю 5 198 грн. 40 коп., які належали ОСОБА_7
21 липня 2014 року о 23 годині ОСОБА_4 з метою повторної крадіжки чужого майна шляхом вільного доступу за допомогою автоманіпулятора «ТАТА», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 та за участю ОСОБА_11 , які не були обізнані в злочинних діях ОСОБА_4 , та залучивши до цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також не були обізнані в злочинних діях ОСОБА_4 , повторно таємно викрав із земельної ділянки АДРЕСА_5 будівельних блоків загальною вартістю 4 079 грн. 87 коп., які належали ОСОБА_7 .
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 185 КК України як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
19 травня 2016 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 укладено угоди про примирення, згідно яких сторони визнають правильність кваліфікацій дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України та узгоджують покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 у виді одного року виправних робіт, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років обмеження волі. Сторони узгодили на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_4 у виді двох років обмеження волі, а також звільнення обвинуваченого від його відбування на підставі ст. 75 КК України.
Вирішуючи питання про відповідність цих угод вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.
У даному кримінальному провадженні відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена, оскільки злочини, передбачені ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, є злочинами середньої тяжкості, злочинами заподіяна шкода лише інтересам потерпілих.
Зміст угод відповідає вимогам, встановленим ст. 471 КПК України, угоди містять передбачені ст. 473 КПК України наслідки їх укладення та затвердження, а також наслідки невиконання умов угод.
Укладення угод між обвинуваченим та потерпілими є добровільним, на чому наголосили сторони угод в судовому засіданні та заявили, що вони цілком розуміють наслідки угод. Для визнання винуватості ОСОБА_4 наявні фактичні підстави.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання, а також звільненя обвинуваченого від його відбування відповідають ступеню тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого, який не судимий, розкаявся, добровільно відшкодував завдану шкоду. Враховуючу те, що обвинувачений офіційно працює, до нього може бути застосоване узгоджене сторонами угод покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді виправних робіт.
Обвинувачений ОСОБА_4 , потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висловили одностайну думку про затвердження угод про примирення, потерпілі підтвердили, що завдану шкоду їм відшкодовано, претензій до ОСОБА_4 не мають. Прокурор та захисник не заперечували проти затвердження угод.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено. Відомості про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Речові докази підлягають залишенню в розпорядженні власника, а арешт, накладений на майно обвинуваченого, скасуванню.
Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду, підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 469, 471, 474-475 КПК України, суд

у х в а л и в:

Затвердити у кримінальному провадженні № 0000514 угоди про примирення від 19 травня 2016 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угод покарання:
за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року виправних робіт з відрахуванням в дохід держави п`ятнадцяти відсотків заробітку;
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом одного року шести місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 24 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Після набрання вироком законної сили речові докази: будівельні блоки, автомобіль «Тата», державний номерний знак НОМЕР_1 залишити в розпорядженні власників, слід взуття в матеріалах кримінального провадження.
Арешт, накладений на мобільний телефон ОСОБА_4 «Нокіа С6-01» скасувати, а телефон повернути власнику.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. При цьому вирок може бути оскаржений:
обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
потерпілим, його представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;
прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Копія вироку негайно після проголошення вручається підозрюваному та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1