АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1370/16 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 623/3240/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
Іменем України
23 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.03.2016р. стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ешери, Сухумського району, Абхазької АРСР, громадянин України, з професійно-технічною освітою, одружений, пенсіонер, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 5(п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України обвинуваченого від покарання звільнено з іспитовим строком 3(три) роки та покладанням обов`язку передбаченого п.3 ч.1 ст.76 КК України.

Цим же вироком вирішені питання щодо речових доказів у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

Згідно вироку, 19.06.2014р. о 18год. 50хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного спяніння у наметі для відпочинку біля магазину «Супер» розташованого по вул. Садовій в с. Григорівка, Барвінківського району, Харківської області, умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою вбивства останнього, наніс тому один удар побутовим ножем в ліву половину грудної клітини, чим спричинив потерпілому колото-різану рану лівої половини грудної клітки, яка проникає в ліву плевральну порожнину з пошкодженням сердечної сумки, проникаюча рана серця в порожнину правого шлуночка, гемоперикард, перелом 6 ребра зліва, що відноситься до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, тим самим виконав всі дії які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак свій злочинний намір до кінця не довів з незалежних від його волі обставин, тому що ОСОБА_9 була надана своєчасна медична допомога, внаслідок чого не настала його смерть.

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому злочину за встановленими фактичними обставинами вважає, що призначене покарання з випробуванням не відповідає особі обвинуваченого. Крім того, суд з порушеннями вимог закону застосував ст.69 КК України, а тому застосування ст.ст.69, 75 КК України є неправильним. В зв`язку з викладеним апелянт просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України вісім років позбавлення волі.

Аналогічні за змістом доводи наводить у своїй апеляції потерпілий та просить вирок суду скасувати та призначити обвинуваченому за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України реальне покарання передбачене санкцією вказаної норми.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку апеляцій, обвинуваченого та захисника, які просили залишити призначене судом першої інстанції покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається, з вироку обвинувачений винним себе в скоєнні кримінального правопорушення визнав частково та підтвердив що посварився з ОСОБА_9 , стали з ним боротися і вдарив потерпілого кухонним ножем у груди, але не хотів його вбивати, а хотів тільки по пугати, у скоєному розкаявся (т.1 а.с.102).

При цьому, вказані фактичні обставини вчинення злочину встановлені судом першої інстанції у загальному порядку на підставі досліджених у суді доказах (т.1 а.с.102-104).

Встановленим обставинам суд дав правильну кваліфікацію за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України як замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Звідси, апеляційна інстанція перевіряє вирок суду лише в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Застосована ст.69 КК України передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: характер і ступінь суспільної небезпеки; конкретні обставини справи; дані про особу винного: який є одруженим, пенсіонером, інвалідом 3 групи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має на утриманні дружину похилого віку; наявності кількох обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття у скоєному, запевнення суду про не скоєння правопорушень в подальшому та його зразкова поведінка після скоєння правопорушення, при тому, що скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння визнане обтяжуючою покарання обставиною, а також ставлення потерпілого ОСОБА_9 , який ігнорував участь у судовому засіданні, тож на підставі наведеного прийшов до висновку про можливість застосування ст.69 КК України.

Отже, для застосування ст.69 КК України, в якості кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції визнав щире каяття у скоєному, запевнення суду про не скоєння правопорушень в подальшому та його зразкова поведінка після скоєння правопорушення.

Відповідно до абз.4 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Тож, щире каяття характеризує поведінку винного після вчинення злочину з позиції його психологічної переорієнтації щодо скоєного.

Проте, це твердження прямо суперечить наведеному у вироку. Так, ОСОБА_8 , себе визнав винним частково, а завдану майнову та моральну шкоду не відшкодував, на що звертає увагу потерпілий у своїй апеляції.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав наявність щирого каяття у обвинуваченого оскільки воно не підтверджується його поведінкою після вчиненого.

Запевнення суду про не скоєння правопорушень в подальшому також не може бути визнано обставиною, яка пом`якшує покарання тому, що воно має ймовірний характер щодо поведінки ОСОБА_8 у майбутньому.

Разом з цим, до апеляційного суду надійшло клопотання від мешканців с. Григорівка, Барвінківського району, Харківської області, в якому односельці просять не позбавляти ОСОБА_8 волі.

Наведену обставину, враховуючи характеристику ОСОБА_8 , колегія суддів розцінює, як таку, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого.

Згідно долученої до матеріалів кримінального провадження довідки начальника Барвінківського ВП Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області факт погроз потерпілого ОСОБА_10 дружини обвинуваченого зареєстровано у Журналі єдиного обліку.

Крім того, з досліджених у суді: заяв потерпілого; висновку експерта №61 БР/14 та постанови про закриття кримінального провадження колегія суддів встановила, що мале місце і побиття самого ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_10 .

Таким чином, встановлено, що потерпілий ОСОБА_10 систематично тероризував сім`ю ОСОБА_8 , що колегія суддів також відносить до обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому.

Звідси, залишається кілька обставин, що пом`якшують покарання, яких, за переконанням колегії суддів, достатньо для застосування до обвинуваченого положення ст.69 КК України.

Таким чином, доводи апелянтів про безпідставність застосування положення ст.69 КК України не знайшли своє підтвердження.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 вчинив; лише замах на злочин тобто смерть особи від його дій не настала; особу обвинуваченого який є особою похилого віку, пенсіонером, інвалідом 3 групи, є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні дружину похилого віку старшу за нього; обставини справи, згідно яких ОСОБА_10 , будучи значно молодшим, своєю поведінкою провокував обвинуваченого, а тому є всі підстави прийти до висновку про можливість застосувати до ОСОБА_8 положення ст.75КК України оскільки таку особу неможна визнати суспільно-небезпечною.

Тож апеляційні доводи прокурора та потерпілого, колегія суддів визнає не обґрунтованими та не справедливими, а вирок суду правомірним.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора та потерпілого залишити без задоволення, а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.03.2016р. стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді