Справа № 161/139/16-к Провадження №11-кп/773/237/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004114 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , із середньою-спеціальною освітою, інвалід ІІІ групи загального захворювання, вдівець, непрацюючий, судимий:
1) 22.03.2012 року, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
2) 12.11.2015 року, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки;

засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, ОСОБА_7 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 12.11.2015 року у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, та остаточно призначено йому покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, залишено попередній - домашній арешт.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу взяття його під варту.
Вирішено питання про речові докази.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 23.12.2015 року в період часу з 13 год. 30 хв. по 14.00 год., діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, повторно, знаходячись на «Замковій площі», що по вул. Кафедральна, у м. Луцьку, Волинської області, шляхом підбору ключа замка, відчинив багажник автомобіля, марки «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 , звідки намагався таємно викрасти майно, належне потерпілій ОСОБА_9 , на загальну суму 463 грн., однак виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив його, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками правоохоронних органів неподалік вчинення злочину.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації своїх дій, посилається на те, що судом при призначенні покарання не в повній мірі були враховані обставини, що пом`якшують покарання, дані про його особу, в результаті чого покарання, призначене судом, за своїм розміром є несправедливим внаслідок своєї суворості. Просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити йому мінімальну міру покарання із застосуванням ст.75 КК України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає що вирок суду є таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставно перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.185 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України. Просить вирок Луцького міськрайонного суду від 16.02.2016 року відносно ОСОБА_7 в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України скасувати та постановити новий, яким останнього визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, ОСОБА_7 частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком суду, від 12.11.2015 року у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, та остаточно призначити йому покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку, пояснив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та захисника, які свою апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, а апеляційну скаргу обвинуваченого вважав безпідставною, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину при зазначених у вироку обставинах ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

Твердження прокурора про те, що судом безпідставно перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.185 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України колегія суддів вважає безпідставними.
Так п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року звернуто увагу суддів на те, що крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, кола винна особа вилучила майно і мала можливість розпоряджатися чи користуватися ним.
Як вбачається з показань працівників правоохоронних органів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які дали показання про те, що вони 23.12.2015 року в обідню пору бачили як обвинувачений ОСОБА_7 вчинив викрадення чужого майна, де в подальшому, неподалік місця вчинення злочину, вони його затримали. Вказані свідки ствердили, що обвинувачений ОСОБА_7 , весь час знаходився у їх полі зору, а тому розпорядитись викраденим майном не міг.
Крім того обвинувачений сам ствердив, що не мав можливості розпорядитися викраденим майном, оскільки мав намір відразу продати його, проте був затриманий після вчинення злочину.
На підстав викладеного колегія суддів вважає, що при перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.185 КК України на ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України суд першої інстанції дотримався вимог закону, оскільки ОСОБА_7 вчинив дії, які були направлені на таємне викрадення чужого майна, вчинені повторно, але не доведеними до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий відразу після вчинення злочину і не міг розпорядитись викраденим майном.
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та про наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК України є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Статтею 75 КК України встановлено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, судом враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є інвалідом ІІІ групи, хворіє, щиро розкаявся у вчиненні крадіжки, у розкритті якої активно сприяв, однак неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за корисливі злочини, судимість за які у законному порядку не знята та непогашена, не займається суспільно-корисною працею, як особа характеризується з негативного боку, характер і обставини вчиненого злочину, який вчинений під час іспитового строку, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують його покарання, не встановлено.
Відповідно, обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах, та враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд врахував усі ті обставини, на які обвинувачений вказує в поданій апеляційній скарзі.

Крім того суд першої інстанції призначив покарання ближче до мінімальної межі покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченої санкцією відповідної статті Кримінального закону, що свідчить про врахування в повній мірі судом першої інстанції всіх обставин провадження при визначенні виду і розміру покарання, призначеного ОСОБА_7 , та безпідставність доводів щодо призначення покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст.75 КК України.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого не заслуговують на увагу так як були предметом розгляду у судді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.
Підстав для зміни вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 25.04.2016р.

Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_12