233 № 235/89/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000376 від 15.09.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мирний Мирнинського району Якутської АРСР,

у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 437 ч. 2, 258-3 ч. 1, 332-1 ч. 1, 110 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000376 від 15.09.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 437 ч. 2, 258-3 ч. 1, 332-1 ч. 1, 110 ч. 2 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 08.07.2016 року.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовуючи це тим, що ризики, які існували при обранні такого виду запобіжного заходу до теперішнього часу не зникли.

Ухвалою суду від 10.05.2016 року визначено етапувати обвинуваченого ОСОБА_7 зі слідчого ізолятора №7 м. Маріуполя Донецької області до Артемівської УВП УДПтСУ в Донецькій області для розгляду матеріалів кримінального провадження.

До теперішнього часу, тобто до 05.07.2016 року, обвинувачений до Артемівської УВП УДПтСУ в Донецькій області не прибув.

В ході перевірки виконання ухвали суду про етапування було з`ясовано, що станом на сьогоднішній день обвинувачений ОСОБА_7 перебуває в Харківській УВП (№27) УДПтСУ в Харківській області, його етапування до Артемівської УВП УДПтСУ в Донецькій області (№6) заплановано лише на 07.07.2016 року.

З метою забезпечення реалізації обвинуваченим свого права на захист, судом було вжито заходи для організації проведення відеоконференції з Харківською УВП УДПтСУ в Харківській області (№27), однак обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, користуючись своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 336 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 7, 20, 21 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відпостяться забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Оскільки судом були вжиті всі можливі заходи для забезпечення безпосередньої участі обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні при вирішенні питання щодо доцільності продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме відстежено його переміщення під час етапування, організовано проведення відеоконференціїї з відповідною установою виконання покарань, в якій він перебуває на день проведення судового засідання, час та дата проведення якого була заздалегідь відома всім учасникам судового провадження, але обвинувачений, в свою чергу, свідомо відмовився від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, і суду не було надано будь-яких відомостей на підтвердження реальної неможливості його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за станом здоров`я або з інших об`єктивних причин, слід розцінювати таку поведінку обвинуваченого як умисне зловживання своїми правами з метою унеможливити вирішення питання щодо доцільності продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та як відмову від надання будь-яких пояснень щодо вирішення питання, яке розглядається.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість розглянути клопотання прокурора без участі обвинуваченого за умови обов`язкової участі його захисника, оскільки встановлено факт умисного зловживання обвинуваченим своїми правами, і це не буде суперечити загальним засадам кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, на його, думку, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, вже не актуальні, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, докази по справі вже зібрані і знаходяться в матеріалах кримінального провадження, відсутні підстави вважати, що він буде в подальшому вчиняти правопорушення. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтування доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.
Прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України існують ризики, передбачені у п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 437 ч. 2; 258-3 ч. 1; 332-1 ч. 1; 110 ч. 2 КК України, два з яких відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, що дає підстави вважати про наявність спроб обвинуваченого переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані у судовому засіданні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом оцінено в сукупності обставини: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини, а саме, у вигляді позбавлення волі на строк 15 років, вік та стан здоров`я обвинуваченого - задовільний, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці постійного проживання обвинувачений розлучений, має одну неповнолітню дитину, а також те, що обвинувачений не має місця реєстрації, фактично проживає за межами України за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд враховує, що відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Сукупність встановлених судом обставин дозволяють суду постановити рішення щодо продовження відносно ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою., враховуючи при цьому, що відповідно до ст. 176 ч. 5 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема ст. 258-258-5 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 178, 183, 185, 186, 193, 194, 196, 331 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мирний Мирнинського району Якутської АРСР, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ст.ст. 28 ч. 2, 437 ч. 2, 258-3 ч. 1, 332-1 ч. 1, 110 ч. 2 КК України до 02 вересня 2016 року включно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді