Ухвала
іменем україни
19 квітня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 000000348 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Свободне Волноваського району Донецької області, проживаючого на АДРЕСА_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Апеляційного суду Донецької області від 07 вересня 2015 року,
в с т а н о в и в:

Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 22 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Стягнуто з засудженого на користь потерпілих матеріальну та моральну шкоду.

Прийняте рішення про відшкодування процесуальних витрат та щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 03 травня 2015 року, близько 01:30 год., керуючи у стані алкогольного сп`яніння мотоциклом Днепр-16, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, рухаючись по проїжджій частині вул. 8 Березня у сел. Донецьке з боку вул. Набережної в бік вул. Кошового, проїжджаючи перехрестя вулиць 8 Березня і Комсомольської, в порушення вимог пунктів 2.1, 2.9а, 12.1 Правил дорожнього руху проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та своєчасно не реагував на її зміни, не обрав безпечну швидкість руху, у результаті чого не впорався з керуванням та допустив перекидання мотоциклу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_7 , який знаходився у боковому причепі мотоцикла, отримав смертельну травму, а пасажиру ОСОБА_8 , який сидів позаду водія, заподіяно середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

07 вересня 2015 року Апеляційний суд Донецької області скасував вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду змінити, пом`якшивши йому покарання. Своє виправлення вважає можливим без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримку касаційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню на таких підставах.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правова кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 286 КК у касаційному порядку не оскаржені.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням та ухвалюючи новий вирок з призначенням засудженому покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, апеляційний суд належним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, його наслідки одна людина загинула, а інша отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, дані про особу винного, який характеризується задовільно, злочин проти безпеки дорожнього руху вчинив у стані алкогольного сп`яніння, не маючи права керувати транспортними засобами. Зважаючи на це, апеляційний суд дійшов умотивованого висновку про суспільну небезпечність засудженого та можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства.

Разом із цим, ураховуючи, що ОСОБА_6 визнав вину, розкаявся у вчиненому, частково відшкодував завдану злочином шкоду, а також думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про призначення засудженому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підстав вважати захід примусу явно несправедливим через суворість, а також для звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, про що йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 07 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9 ?єва