АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/4040/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/302/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-08.09.1992 року Лозівським районним судом Харківської області за ст. 17, 117 ч.1, 17, 118 ч.2, 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 07.03.1996 року з Холодногірської ВК (№ 18) Харківської області після відбуття строку покарання;
-22.02.2000 року Лозівським районним судом Харківської області за ст. 206 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 45 КК України - з іспитовим строком 2 роки, штраф 200 грн.;
-12.11.2002 року Лозівським районним судом Харківської області за ст. 115 ч.1, 69, 71 КК України до 5 років 1 місяців позбавлення волі; звільнений 31.03.2006 року з Суходольської ВК (№ 36) Луганської області на підставі постанови Краснодонського районного суду Луганської області від 23.03.2006 року умовно-достроково на не відбутий строк: 1 рік 11 днів;
-04.04.2007 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст. 185 ч.3, 71 ч. 1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 23.10.2010 року з Темновської ВК (№ 100) Харківської області після відбуття строку покарання;
-03.03.2011 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч. 3, 186 ч.2, 70 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 13.06.2015 року після відбуття строку покарання;
визнано винним і засуджено за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України - до одного року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком один рік. Та покладено на нього обв`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 551,61 гривень.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.
Вироком суду встановлено установлено, що ОСОБА_7 20 серпня 2015 року близько 00 години 10 хвилин, знаходячись за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. К.Лібкнехта, поблизу будинку № 4 на шляху додому побачив припаркований автомобіль марки «ВАЗ 21053».

Знаходячись поблизу даного автомобіля, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, наніс три удари фрагментом каменя по металевій обшивці водійських дверцят автомобіля, вибив скло з місця його кріплення, внаслідок чого скло впало у дверний пройом, ОСОБА_7 зміг відчинити запираючий пристрій дверцят та проникнути до салону автомобіля, звідки в подальшому намагався таємно викрасти дві музичні колонки фірми «Протон» на загальну суму 100 грн. 00 коп., колонку фірми «Radiotehnika» моделі «S-30A» вартістю 363 грн. 33 коп. та стоп сигнали у кількості 2 шт. з написами на них «СССР» загальною вартістю 241 грн. 68 коп.

Однак свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, він не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий власником автомобіля при спробі втекти із місця вчинення злочину. У разі доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_7 міг би завдати потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 705 грн. 01 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити свій вирок

визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2років позбавлення волі.

При цьому посилається на невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та до обвинуваченого безпідставно застосована ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи який підтримав апеляційну скаргу, а також пояснення обвинуваченого, який не заперечував проти апеляційної скарги, колегія суддів дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, а також змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому належить врахувати те, що висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого, фактичних обставин вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.

Разом з цим, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_7 колегія суддів вважає, слушними доводи прокурора.

Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім цього, в п. 9 цієї ж Постанови зазначено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Проте, суд першої інстанції у вироку належним чином не мотивував причини застосування ним щодо ОСОБА_7 ст.75 КК України

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Враховуючи наведені дані колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 був безпідставно звільнений від відбування покарання, що є передбаченою ст. 420 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Отже, при призначенні покарання ОСОБА_7 в межах санкції ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів, керуючись вимогами ст.65, 68КК України, з урахуванням наведених вище даних, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані щодо особи винного.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинений злочин, кваліфікований судом за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, класифікується як злочин середньої тяжкості.

Вивченням даних про особу ОСОБА_7 , встановлено, що він ніде не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, новий злочин вчинив через нетривалий строк після звільнення з місць позбавлення волі.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання належить визнати щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно ст.67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що для забезпечення досягнення мети покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення злочину, його тяжкості, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді реального позбавлення волі.

На підставі викладеного, вирок районного суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420, 376 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України вигляді двох років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, що тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.

Головуючий

Судді