Ухвала
іменем україни
29 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі за участю прокурора засудженогоОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року щодо останнього,
в с т а н о в и л а:
Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців без конфіскації майна.
Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2014 року вказаний вирок місцевого суду було скасовано в частині призначення покарання та із застосуванням ст. 69 КК ОСОБА_6 призначено за ч. 2 ст. 307 КК покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з конфіскацією всього майна.
З 19 січня 2015 року ОСОБА_6 почав відбувати покарання у зв`язку з набуттям вироком законної сили.
У подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2015 року зазначений вирок апеляційного суду було скасовано, а 14 вересня 2015 року при новому розгляді кримінального провадження у апеляційному порядку було постановлено новий вирок, яким із застосуванням ст. 69 КК ОСОБА_6 було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна, яке він цього ж дня почав відбувати.
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», та відповідно до пункту 6 цього Закону просив скоротити наполовину невідбуту частину призначеного йому покарання, посилаючись на те, що даний злочин він вчинив до набрання цим Законом чинності.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».
Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про скорочення йому строку покарання на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році». Наголошує на тому, що на нього поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки злочин він вчинив до набрання цим Законом чинності, а умови ст. 6 цього Закону розповсюджуються на засуджених за вчинення злочинів не залежно від ступеня тяжкості та строку відбутого покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку своєї скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» визначено скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші види покарання, не пов`язане з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.
Отже, умови цієї статті Закону слід тлумачити таким чином, що вона застосовується до засуджених, що на день набрання Законом чинності вже фактично відбували призначене їм покарання і строк подальшого його відбуття підлягав скороченню наполовину.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, був засуджений вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 21 жовтня 2014 року, після набуття вироком законної сили розпочав відбувати призначене покарання - 19 січня 2015 року. Отже, з огляду на те, що Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року набрав чинності 19 квітня 2014 року, а ОСОБА_6 був засуджений та розпочав відбувати покарання значно пізніше, то дія цього Закону на нього поширюватись не могла.
Таким чином, враховуючи викладене районний суд прийняв обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 .
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого, дотримався вимог КПК, правильно зазначив, що до ОСОБА_6 не може бути застосована амністія, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» він не відбував покарання. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що до ОСОБА_6 не може бути застосований Закон України «Про амністію у 2014 році», тому підстав для задоволення касаційної скарги і скорочення йому наполовину невідбутої частини призначеного покарання не вбачає.
Керуючись статтями 434, 436, 438 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3