Дата документу Справа № 314/3185/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1358/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/3185/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2016 року про відмову в зарахуванні в строк покарання строку попереднього ув`язнення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, відбуваючого покарання в Софіївській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області №55

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою суду ОСОБА_8 у відповідності до ч.5 ст.72 КК за його заявою відмовлено в зарахуванні в строк покарання строку його попереднього ув`язнення під час досудового розслідування.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою районного суду, посилаючись на незаконність ухвали засуджений і його захисник просили її скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою зарахувати засудженому у строк покарання строк попереднього ув`язнення, оскільки положення ч.5 ст.72 КК не містять будь-яких застережень стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого і його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг та їх вимоги; прокурора, який підтримав апеляційні скарги; перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право її скасувати та ухвалити нову ухвалу.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком апеляційного суду Запорізької області від 10 вересня 2002 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.187, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ст.70 КК до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 02 січня 2002 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 16 січня 2003 року даний вирок залишено без змін. Відтоді вирок щодо ОСОБА_8 набрав законної сили саме 16 січня 2003 року.

Відповідно до положень Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Принцип рівності всіх громадян перед законом конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.

Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Положення Конституції України щодо людини, її прав і свобод, а також статей 50, 51, 63-64, 72 КК свідчать про гуманістичну направленість Основного Закону України та кримінального законодавства України, про поширення загальних засад призначення покарання на всі види покарань, незалежно від їх суворості.

Враховуючи вищевказані вимоги Основного Закону України та кримінального законодавства України, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що зарахування строку тримання особи під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, адже даний висновок не відповідає принципу рівності всіх громадян перед законом. Крім того, частина 5 ст.72 КК не передбачає диференціації зарахування судом строку попереднього ув`язнення в залежності від призначення лише певного виду позбавлення волі. В зв`язку з чим, положення ч.5 ст.72 КК поширюються на обидва види позбавлення волі: «позбавлення волі на певний строк» і «довічного позбавлення волі».

Крім того, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_8 , який засуджений до довічного позбавлення волі, положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням, зокрема про помилування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, такою, що обмежує права засудженого ОСОБА_8 , а тому підлягає скасуванню, а засудженому підлягає зарахуванню в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02 січня 2002 року (з дня затримання) по 16 січня 2003 року (день набрання вироком законної сили).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зарахування в строк покарання строку його попереднього ув`язнення у відповідності до ч.5 ст.72 КК України скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 02 січня 2002 року (включно) по 16 січня 2003 року (включно) із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який перебуває в місцях позбавлення волі, - в той же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4