печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.10.2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 01.02.2016р. за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка Межівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо освітою, не одруженого, який співмешкає з ОСОБА_5 , має на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, з 28.04.2015р. визнаного учасником бойових дій, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
01.09.2014р. ОСОБА_4 на добровільній основі уклав контракт про проходження військової служби строком на 5 років, яку на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 134 від 08.07.2015 року (по стройовій частині) став проходити у цій військовій частині ( АДРЕСА_3 ) на посаді старшого кулеметника у військовому званні старшина.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992р. з 01.09.2014р. ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за контрактом, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999р., та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р., які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015р. № 15/2015, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015р. № 113-VIII, відповідно до ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993р. оголошено проведення часткової мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991р. та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993р. визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

13.01.2016р. ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення зазначених статутних вимог вирішив не з`являтися вчасно на службу без поважних причин з наданої відпустки, яку проводив за місцем своєї реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

13.01.2016р. близько 16 год 30 хв ОСОБА_4 на службу до військової частини НОМЕР_1 умисно без поважних причин не з`явився та залишився за місцем своєї реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому ОСОБА_4 постійно перебував за місцем своєї реєстрації та проживання у Дніпропетровській області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

08.02.2016 року о 08 год 00 хв ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи повернувся до військової частини НОМЕР_1 , після чого прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні самовільного залишення місця служби понад одного місяця, вчиненого в умовах особливого періоду, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, додатково пояснивши, що з початку бойових дій на території Луганської та Донецької областей він записався добровольцем до батальйону оперативного призначення імені Героя України генерала ОСОБА_8 , де проходив службу з літа 2014р. на території м. Дебальцево, приймаючи участь у бойових діях. В подальшому, з 01.09.2014р. на добровільній основі уклав контракт про проходження військової служби строком на 5 років у військовій частині № НОМЕР_1 та продовжував приймати участь у бойових діях на сході України.

Після отримання чергової відпустки з 23.10.2015р. строком на 27 днів він постійно знаходився за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де постійно проживають його батьки. Оскільки його мати ОСОБА_9 у вересні 2015р. перенесла інсульт та потребувала постійного стороннього догляду, він у період отриманої відпустки постійно знаходився за місцем проживання його батьків, допомагаючи батьку здійснювати догляд за хворою матір`ю, та займався оформленням документів на земельні ділянки, які мали належати його батькам на праві власності.

Після закінчення відпустки він повернувся на день-два до військової частини, повідомив безпосереднього командира його роти ОСОБА_10 про необхідність його знаходження за місцем проживання його батьків, оскільки ним не було закінчено оформлення правовстановлюючих документів на землю батьків. Періодично за телефонним дзвінком він приїздив до місця дислокації військової частини на день-два з метою прийняти участь в перевірці особистого складу роти, та потім повторно повертався за місцем проживання батьків. При цьому, будь-яких рапортів на відпустку на адресу командира військової частини НОМЕР_1 він не подавав, так як розумів, що час відпустки ним було використано, та в подальшому відпустку йому не нададуть.

Після того, як йому в черговий раз повідомили військовослужбовці про необхідність з,явитися до військової частини для перевірки особового складу 13.01.2016р., він на перевірку не приїхав, з приводу чого, його відсутність була викрита командиром військової частини та з цього приводу було проведено службове розслідування. Розуміючи факт своєї відсутності в місці дислокації військової частини, він на наступний день з`явився до військової частини, де йому повідомили, що його відсутність викрита командуванням, та з цього приводу триває перевірка, після чого він повернувся до дому своїх батьків, де постійно знаходився до 08.02.2016р., та усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажання проходити військову службу у зазначеній частині офіційно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , де його командиром роти направлено до військової прокуратури Київського гарнізону з метою документування та вирішення питання про притягнення його до кримінальної відповідальності.

В подальшому, розуміючи, що матеріали кримінального провадження відносно нього були направлені до суду, він 04.10.2016р. добровільно написав рапорт на адресу командиру військової частини НОМЕР_1 про своє звільнення та наказом командиру військової частини НОМЕР_1 04.10.2016р. був звільнений з військової служби.

Враховуючи свої протиправні дії, пов`язані з відсутністю на військовій службі офіційно в період з 13.01.2016р. по 08.02.2016р., просить застосувати до нього покарання, не пов`язане з відбуванням реального покарання у виді позбавленні волі або звільнення від його відбування з випробуванням, застосувавши до нього покарання у виді штрафу, з метою можливого подальшого проходження військової служби у зазначеній військовій частині, оскільки готовий проходити військову службу, дотримуючись Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та у вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаюється.

Незважаючи на повне визнання свої вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, вина ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Укладеним 01.09.2014р. між ОСОБА_4 та командиром військової частини НОМЕР_1 Контрактом про проходження громадянином України служби у військовому резерві, на підставі якого ОСОБА_4 на добровільній основі став проходити військову службу строком в 5 років.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 134 від 08.07.2015 року (по стройовій частині) про зарахування до військової частини ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) ОСОБА_4 на посаді старшого кулеметника у військовому званні старшина.

Наказом першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 № 217 від 23.10.2015р. про надання старшині ОСОБА_4 , старшому кулеметнику 1 роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення, на підставі його рапорту від 23.10.2015р., відпустки на 27 календарних днів з 23.10.2015р. по 18.11.2015р. з виїздом до с. Насташка Київської області.

Матеріалами службового розслідування по факту відсутності на військовій службі військовослужбовця, призваного за мобілізацією, старшини ОСОБА_4 , затвердженого 25.01.2016р. командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_11 , відповідно до якого 13.01.2016р. о 16 год 30 хв під час перевірки наявності особового складу батальйону оперативного призначення ст. лейтенантом ОСОБА_10 виявлено відсутність старшини ОСОБА_4 , при з`ясуванні причин відсутності за мобільним телефоном ОСОБА_4 повідомив, що знаходиться вдома за місцем проживання його батьків, його знаходження пов`язано з необхідністю догляду за його хворою мамою, та з цього приводу має в подальшому надати відповідні підтверджуючі документи упродовж тижня. Між тим, на 25.01.2016р. ОСОБА_4 таких документів не надав, на зв`язок з командиром роти не виходив, за місцем проходження служби не з`явився. У зв`язку з тим, що в діях військовослужбовця ОСОБА_4 містився склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, матеріали службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 були направлені до відома військового прокурора Київського гарнізону для прийняття правового рішення.

З зазначеним висновком матеріалів службового розслідування в судовому засіданні погодився ОСОБА_4 , та пояснив, що в подальшому не з`явився за місцем проходження служби у зв`язку з тим, що боявся відповідальності, та повторно після повідомлення його за телефоном військовослужбовцями про необхідність з`явитися до військової частини самостійно прибув до місця проходження служби 08.02.2016р., де йому повідомили про порушення відносно нього кримінальної справи та направили до війської прокуратури Київського гарнізону.

Суд, оцінюючи в сукупності здобуті у справі докази, визнає доведеним у судовому засіданні вчинення обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, з 01.09.2014р. на добровільній основі проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого кулеметника у військовому званні старшина, та був виключений зі списків особового складу частини за власним бажанням, у встановленому законом порядку визнаний з 28.04.2015р. учасником бойових дій, на утриманні має двох малолітніх дітей, біологічним батьком яких він вважає себе, але у встановленому законом порядку батьківство відносно них не оформлював, постійно приймає участь в їх вихованні та проживає сім`єю у складі дружини, двох дітей в орендованому житлі в с. Насташка Київської області, одночасно допомагає батьку в догляді за хворою на тяжке захворювання матір`ю ОСОБА_9 , яка потребую стороннього постійного догляду.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Виходячи з конкретних обставин справи, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з урахуванням особи обвинуваченого, умов його життя і проходження військової служби в зоні проведення антитерористичної операції, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому покарання за санкцією статті у виді позбавлення волі на певний строк, та необхідності призначення йому міри покарання у виді штрафу на підставі ст. 69 КК України нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією статті, оскільки існує сукупність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим, а саме, вчинення кримінального правопорушення внаслідок тяжкого захворювання його матері, що потягло за собою необхідність забезпечення її постійним стороннім доглядом за нею, наявності на утриманні обвинуваченого двох малолітньої дітей та цивільної дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, визнання обвинуваченого у встановленому законом порядку учасником бойових дій, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щирого каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосований, клопотань про його застосування у судовому засіданні також не надходило.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Документально підтверджені процесуальні витрати під час досудового розслідування відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні не значаться.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) грн.

Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1