АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0007315 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

та

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого:

АДРЕСА_2 , проживаючого:

АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року, -

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0007315 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повернутий до Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України. Цією ж ухвалою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 19 березня 2016 року включно.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції зазначив про те, що в обвинувальному акті, в порушення вимог ст. 291 КПК України, не міститься формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, оскільки в ньому не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими та які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні згідно з приписами ч. 1 ст. 91 КПК України.

Зокрема, в обвинувальному акті не зазначено всіх співучасників злочину та не вказано час, місце та дату виникнення у них спільного, узгодженого наміру щодо позбавлення життя потерпілого, не вказано, в чому саме полягала небезпека для життя не тільки потерпілого, а й інших людей, неконкретизовані особи, життю яких могла загрожувати небезпека, не наведені докази на підтвердження існування корисливого мотиву у діях обвинувачених, розміру грошової винагороди, який вони мали б отримати за вбивство потерпілого, а також докази щодо існування особи замовника.

Крім того суд вказав, що обвинувальний акт не містить інформації щодо: обставин, місця та часу, при яких ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою штучного створення доказів своєї непричетності до вказаного кримінального правопорушення та приховування свого злочинного умислу придбали у невстановленої особи стільникові телефони марки «Samsung GT-E1200» імеі: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які в подальшому використовувалися під час планування та виконання злочину; обставин, місця та часу, при яких ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, отримали від невстановлених досудовим розслідуванням осіб вибухові пристрої дві ручні осколкові гранати Ф-1, з метою подальшого використання їх для вбивства потерпілого; заздалегідь спланованого місця неподалік готелю «Київ», яке зайняв ОСОБА_6 з метою спостереження за місцем вчинення вбивства, попередження невстановленої особи та ОСОБА_5 , у разі появи осіб, які можуть завадити доведенню до кінця їхнього злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство потерпілого, котрі не доведені до кінця.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що фактично ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не висунуто обвинувачення у спосіб, передбачений КПК України, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження та можливість забезпечення справедливого судового розгляду відповідно до Європейської Конвенції з прав людини.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду, просить її скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. При цьому прокурор зазначає про те, що обвинувальний акт містить всі передбачені ст. 291 КПК України відомості, в тому числі, як фактичні обставини, так і формулювання обвинувачення із зазначенням обставин, які, згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. На противагу доводам суду прокурор посилається на те, що відповідно до вимог закону в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладені так, як вони встановлені, а саме зазначено, що під час досудового розслідування не вдалось встановити час, місце та дату виникнення у обвинувачених спільного узгодженого наміру щодо позбавлення життя потерпілого, як і придбання стільникових телефонів, вибухових пристроїв двох ручних гранат Ф-1, які в подальшому використовувалися під час планування та виконання злочину, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Щодо посилань суду в ухвалі на не зазначення обставин на підтвердження існування корисливого мотиву у діях обвинувачених, а також відносно існування особи замовника, то, на думку апелянта, суд в цій частині, в порушення вимог КПК України, фактично вдався до оцінки доказів та правильності кваліфікації дій осіб, чим вийшов за межі своїх повноважень у підготовчому судовому засіданні.

Крім того, прокурор подав клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою на 60 діб, мотивуючи його наявністю у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. ст. 177, 178, 199 КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора та клопотання про продовження строку тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_6 , просить ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору залишити без змін, а апеляційну скаргу та клопотання без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілого на підтримання апеляційної скарги та клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, пояснення захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які вважали доводи апеляційної скарги безпідставними, а тому заперечували проти задоволення як апеляційної скарги, так і клопотання про продовження строку тримання під вартою, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0007315, доводи апеляційної скарги та клопотання, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вони підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити відомості, які передбачені п. п. 1-9 цієї частини, зокрема: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тощо.

Проте, суд першої інстанції, повертаючи прокурору обвинувальний акт для усунення недоліків з підстав його невідповідності вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, на переконання колегії суддів, дійшов помилкових висновків про порушення наведених вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, доводи суду про не зазначення у обвинувальному акті усіх фактичних обставин справи, які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні, а саме: не визначення всіх співучасників злочину, в тому числі особи замовника; не зазначення часу, місця та дати виникнення у них спільного узгодженого наміру на позбавлення життя потерпілого; в чому полягала небезпека для життя інших людей та конкретизації осіб, життю яких загрожувала небезпека; не наведення доказів на підтвердження існування корисливого мотиву у діях обвинувачених, - не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки фактичні обставини обвинувачення прокурором викладені в тому обсязі, який був встановлений в ході досудового розслідування і оцінка цьому може бути надана лише за результатами проведеного судового розгляду.

Крім того, такі посилання суду на недоліки обвинувального акту та неконкретність висунутого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачення, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, ухвалою якого, від 28 вересня 2015 року, зазначені вказівки були виключені із рішення суду першої інстанції.

Це ж стосується і тверджень суду про не зазначення в обвинувальному акті: обставин, місця та часу, при яких ОСОБА_5 та ОСОБА_6 придбали у невстановленої особи стільникові телефони марки «Samsung GT-E1200», які використовувалися під час планування та виконання злочину; обставин, місця та часу, при яких обвинувачені та особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, отримали від невстановлених досудовим розслідуванням осіб вибухові пристрої; заздалегідь спланованого місця неподалік готелю «Київ», яке зайняв ОСОБА_6 з метою спостереження за місцем вчинення вбивства та попередження невстановленої особи і ОСОБА_5 у разі появи осіб, які могли завадити доведенню до кінця їхнього злочинного умислу спрямованого на умисне вбивство потерпілого, так як зазначені обставини можуть бути предметом перевірки лише при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, а ухвала суду про повернення обвинувального акту скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані особи обвинувачених, на думку колегії суддів, ризики, передбачені ст. ст. 177, 178, 199 КПК України, у кримінальному провадженні продовжують існувати, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити частково та продовжити ОСОБА_5 і ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 30 днів, а саме до 16 квітня 2016 року, включно.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 м. Києва задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0007315 від 25 грудня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, повернутий прокурору, скасувати, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим задовольнити частково.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін та продовжити його дію на 30 днів, до 16 квітня 2016 року, включно.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін та продовжити його дію на 30 днів, до 16 квітня 2016 року, включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження № 11-кп/796/770/2016

Категорія КК України: ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_12
Суддя - доповідач: ОСОБА_1