АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/679/16 Справа № 711/3766/16-к Категорія: 539 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого

ОСОБА_8

1988 року народження, засудженого 26.03.2012 року Ірпінським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.185, ст..71 КК України до 03 років 08 місяців позбавлення волі,-

в с т а н о в и л а :
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з клопотанням про умовно-достракове звільнення, мотивуючи тим, що він став на шлях виправлення, при цьому зобов`язується сумлінною працею та слухняною поведінкою довести своє виправлення.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2016 року, відмовлено засудженому ОСОБА_7 в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з тих мотивів, що суд не вбачає підстав для звільнення від відбування покарання умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 , оскільки не надано безперечних доказів того, що засуджений виправився раніше закінчення визначеного йому вироком суду строку покарання і до нього можливо застосувати інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Також, під час відбування покарання поведінка засудженого ОСОБА_7 є нестабільною, відповідно до характеристик від 29.10.2014 року та 16.09.2015 року він характеризувався, як особа, яка не довела свого виправлення, на виробництві не працевлаштувався, тому засуджений не довів свого виправлення раніше визначеного йому вироком суду строку.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій порушується питання про скасування ухвали районного суду відносно нього. Мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції не законна і не обґрунтована. Вважає, що до нього можна застосувати пільги УДЗ, тим більше, що йому залишилось 4 (чотири) місяці до закінчення відбуття покарання, має бажання працювати та працює пакувальником ВТК швейного цеху.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що основною, вирішальною ознакою умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 є його виправлення, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. З характеристики засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній будучи засудженим знову вчинив умисний тяжкий злочин за який призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 8 місяців. Під час утримання в СІЗО м.Києва порушень вимог режиму утримання не допускав, стягнень не має. До праці не залучався, заохочень не мав. В Черкаській виправній колонії №62 характеризується позитивно, мав одне стягнення, яке на даний час погашено, має два заохочення надане правами начальника установи. На заходи виховного характеру реагує правильно. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу за напрямком «Фізкультура і спорт». Проте, із характеристик від 16.09.2015 року та 29.10.2014 року вбачається, що поведінка засудженого ОСОБА_7 була нестабільною, на заходи виховного характеру реагував, але належні висновки для себе не робить. На виробництві не працевлаштований через відсутність бажання працювати, тому адміністрація установи вважає, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-достракове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до вимог п.17 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Враховуючи вищевказане, і те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог Пленуму та КК України та дійшов вірного висновку про те, що необхідно відмовити в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що доводи в апеляційної скарги засудженого про те, що судом першої інстанції постановлено не законну та не обґрунтовану ухвалу, оскільки у відповідності зі ст.81 КК України є всі підстави його звільнення від відбування покарання умовно-достроково - є безпідставними, оскільки останній не став на шлях виправлення та не заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Крім того, у відповідності зі п.2 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підстав для скасуванню не знаходить, а тому апеляція засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 539 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.06.2016 року, про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Головуючий :

Судді :