печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2515/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.11.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0001262, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2016, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VІІ від 12.02.2015), -

В С Т А Н О В И В:
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIIІ від 15.01.2015, відповідно до ст. ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20; 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 оголошено проведення, зокрема, на території м. Києва часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №12/ос від 24.02.2015 (по особовому складу) з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у військовому званні «солдат».

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 38 від 24.02.2015 (по стройовій частині) ОСОБА_4 призначено на посаду стрілця-гранатометника 3-го відділення 1-го взводу оперативних призначення 2-роти оперативного призначення (на автомобілях та бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення (резервний батальйон).

13.10.2015 під час перебування на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити розташування вказаної частини.

Реалізуючи свій злочинний умисел, того ж дня 13.10.2015 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 та направився за місцем свого фактичного проживання у АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.

05.11.2015, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та підтвердив, що вчинив його за викладених в обвинувальному акті обставин. Так, зазначив, що проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з березня 2015 року. Восени 2015 року захворіла його сестра, яка має двох неповнолітніх дітей, сестрі необхідна була допомога, а тому він 13.10.2015 самовільно покинув військову частину та перебував в подальшому до 05.11.2015 за місцем проживання. Про намір залишити військову частину командування чи взагалі будь-кого не повідомляв, дозволу не просив, оскільки знав, що його не відпустять.

Вказав, що на даний час усвідомив наслідки своїх дій, щиро розкаявся, жалкує про вчинення злочину. Просив його суворо не карати.

Обвинувачений вважав недоцільним у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України досліджувати інші докази стосовно фактичних обставин вчиненого ним діяння, розуміє, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За згодою осіб, які беруть участь у справі, ухвалою головуючого вирішено питання про недоцільність дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, оскільки фактичні обставини ніким не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_4 за встановлених судом обставин за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VIII від 12.02.2015), як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), та його вину у вчиненні зазначеного злочину вважає доведеною.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину (який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином), особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує повне визнання обвинуваченим вини, з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, характеризується загалом позитивно, має середню спеціальну освіту, офіційно не працює, не одружений, не перебуває на обліку лікарів нарколога, психіатра.

На підставі зазначених обставин суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Поряд із тим, враховуючи викладені дані про особу винного, усі обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, відсутність спричиненої злочином шкоди, суд вважає можливим виправлення засудженого без відбування покарання, а тому звільняє його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не встановлено.

Цивільний позов у справі не заявлявся, процесуальні витрати, речові докази відсутні

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цивільний позов у справі не заявлявся, процесуальні витрати, речові докази відсутні.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1