Дата документу Справа № 331/6916/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/6916/16-к
Провадження №11-сс/778/629/16 Головуючий в 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.183 КПК України Доповідач в 2-й інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2016 року

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Запоріжжі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року про задоволення клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 про продовження екстрадиційного арешту відносно громадянина Російської Федерації

ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Владікавказ, Республіки Північна Осетія-Аланія, Російської Федерації, документованого паспортом громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 ,

встановила:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2016 року клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 про продовження екстрадиційного арешту відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді тримання під вартою терміном на 60 діб у Запорізькому СІЗО до 22 грудня 2016 року. Відмовлено народному депутату України ОСОБА_11 в задоволенні заяви про передачу на поруки підозрюваного ОСОБА_7 . Виконання ухвали доручено співробітникам УСБУ в Запорізькій області.

В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що 17.01.2016 р. співробітниками СВ УСБ України в Запорізькій області в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України було затримано ОСОБА_7 , у зв`язку із перебуванням у міжнародному розшуку, ініціатором якого є Управління по боротьбі з тероризмом 2 Служби ФСБ Росії для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 205.2 (участь у діяльності організації, яка відповідно до законодавства визнана терористичною) та ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 205.1 (сприяння терористичній діяльності шляхом організації озброєння особи) КК Російської Федерації.
Ініціатору розшуку 17.01.2016р. каналами Інтерполу повідомлено про затримання ОСОБА_7 . У відповідь від ініціатора розшуку надійшло підтвердження про отримання вказаного повідомлення та проінформовано про готовність надати документи на підтвердження розшуку ОСОБА_7 та подальший намір клопотати про його видачу (екстрадицію) до Російської Федерації.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, за тих підстав, що продовження йому екстрадиційного арешту є необгрунтованим, оскільки і в клопотанні прокурора, і в ухвалі слідчого судді про продовження запобіжного заходу відсутній перелік ризиків, для запобігання яких необхідно продовжити йому термін тримання під вартою у Запорізькому СІ; слідчим суддею не були розглянуті та враховані відомості про ухилення особи у запитуючій стороні та докази того, що ОСОБА_7 має стійки соціальні зв`язки, родину та утриманців. Крім того, адвокат вказує на те, що слідчим суддею взагалі не досліджувалась можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, і слідчий суддя не взяв до уваги, що в квітні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про надання йому статусу біженця з РФ, вирішення вказаного питання триватиме до 06.12.2016 року. Також, як на підставу для скасування ухвали адвокат посилається на неврахування слідчим суддею клопотання сторони захисту про застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки.
Заслухав доповідь судді; доводи адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, ОСОБА_12 , який підтримав доводи апеляційної скарги; позицію прокурора, яка вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню за таких підстав.

19.01.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора Запорізької області про застосування запобіжного заходу у вигляді тимчасового арешту відносно ОСОБА_7 строком на 40 діб.

До прокуратури Запорізької області через Генеральну прокуратуру України надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 205.2 та ч.3 ст. 33, ч.1 ст. 205.1 КК Російської Федерації.

25.02.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про застосування екстрадиційного арешту відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , в порядку ст. 584 КПК України ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді екстрадиційного арешту строком на 60 діб.

21.04.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про продовження ОСОБА_7 строку екстрадиційного арешту строком на 60 діб.

23.06.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про продовження ОСОБА_7 строку екстрадиційного арешту строком на 60 діб до 23.08.2016р.

22.08.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про продовження ОСОБА_7 строку екстрадиційного арешту строком на 60 діб до 23.10.2016р.

В теперішній час ОСОБА_7 утримується в СІЗО № 10.
Прокуратурою області за дорученням Генеральної прокуратури України проводилась екстардиційна перевірка обставин, які можуть перешкоджати видачі ОСОБА_7 компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, матеріали якої разом із відповідним висновком скеровано до ГПУ.

Частиною 4 ст.584 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства та застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
У відносинах між Україною та Російською Федерацією у сфері екстрадиції застосовується Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ратифікована Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР, Протоколом до неї від 29.03.1997, ратифікованим Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР, Європейська Конвенція по видачу правопорушників 1957 року. Зазначені міжнародні договори набрали законної сили як для України, так і для Російської Федерації.
Згідно зі ст.1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ст.56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ч.1 ст.573 КПК України договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст.2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ч.2 ст.56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.
Статтею 60 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (в редакції Протоколу до неї від 29.03.1997) передбачено, що після отримання вимоги про видачу запитувана сторона негайно вживає заходів до розшуку і взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видачу не може бути здійснено.
Пунктом f статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено що нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Пунктом 6 частини 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку.

В цьому випадку, обставини, які враховуються під час вирішення питання щодо обрання такого запобіжного заходу як екстрадицій ний арешт, або відмови у ньому, чітко перелічені у ч.2 ст.585 КПК України. Зокрема, дослідженню підлягають відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішеннях ЄСПЛ, які стосуються питань екстрадиційного арешту як-то «Новік проти України», «Ісмоїлов та інші проти Росії» тощо, зазначено, що суд наголошує, що будь-яке позбавлення свободи відповідно до пункту 1 (f) статті 5 Конвенції є виправданим лише на час розгляду питання щодо депортації чи екстрадиції.
Поряд з тим, згідно рішення ЄСПЛ «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла би вчинити злочин, а також «Феррарі-Браво проти Італії» відповідно до якого затримання та тримання під вартою особи допустимі не лише у випадку доведеності скоєння злочину та його характеру, оскільки така доведеність по собі є метою попереднього розслідування, досягнення мети якого і є тримання під вартою. Факти, що викликають підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного до засудження або, навіть, пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Відповідно до ч.1 ст.586 КПК України обрання запобіжного заходу можливо лише у випадках коли центральний орган України в передбачені міжнародним договором України строки не отримав запит про видачу особи (екстрадицію); під час екстрадиційної перевірки встановлено обставини, за наявності яких видача особи (екстрадиція) не здійснюється; компетентний орган іноземної держави відмовився вимагати видачу особи; центральним органом України прийнято рішення про відмову у видачі особи (екстрадиції).
Під час екстрадиційної перевірки встановлено, що відповідно до наданих російською стороною документів 19.01.2015 слідчим в ОВС СУ ФСБ Росії ОСОБА_13 в рамках розслідування кримінальної справи № 141446 винесено постанову про притягнення ОСОБА_7 у якості обвинуваченого, відповідно до якої останній обвинувачується у скоєнні ряду умисних злочинів проти громадської безпеки та пов`язаних з терористичною діяльністю.
Зокрема ОСОБА_7 звинувачено в тому, що він не пізніше 2013 року, знаходячись на території Республіки Інгушетія РФ вступив до лав міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ» та отримав від інших учасників організації вказівку щодо організації виготовлення саморобних вибухових пристроїв та їх подальшого транспортування до Північно-Кавказького регіону РФ та Сирійської Арабської Республіки, з метою подальшого скоєння терористичних актів.
Влітку 2013 року ОСОБА_7 , знаходячись на території України у м. Сімферополь схилив ОСОБА_14 до надання пособницької допомоги членам міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ», яка полягала у модернізації схем електронних механізмів до саморобних вибухових пристроїв, виготовленні їх на території м. Москви РФ та подальшого направлення їх до Північно-Кавказького регіону РФ та Сирійської Арабської Республіки.
У період з листопада 2013 року по березень 2014 року ОСОБА_7 знаходячись на території України у м. Сімферополь організував забезпечення осіб, які брали участь у терористичній діяльності міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ» на території м. Хасавюрту Республіки Дагестан РФ. У вказаний період часу ОСОБА_7 за посередництвом ОСОБА_14 на території м. Москви РФ виготовив не менше 120 компонентів саморобних вибухових пристроїв та організував їх передачу керівникові підрозділу міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ» ОСОБА_15 -О.
В ході досудового розслідування вищевказаної кримінальної справи місцезнаходження ОСОБА_7 встановлено не було у зв`язку з чим слідчим в ОВС СУ ФСБ Росії ОСОБА_13 19.01.2015 р. останнього оголошено у розшук.
07.05.2015 р. Лефортовським районним судом м. Москви РФ відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно з анкетою Інтерполу - «IndividualReport» (документом, на підставі якого здійснюється розшук підозрюваної (обвинуваченої) особи та її затримання до вирішення питання про екстрадицію) ОСОБА_7 перебуває у міжнародному розшуку.
За злочини, вчинення яких інкримінується ОСОБА_7 компетентними органами Російської Федерації, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Злочини, передбачені ч. 2 ст. 205.2 та ч. З ст. 33, ч. 1 ст. 205.1 КК Російської Федерації не належать до військових злочинів, і не мають політичного характеру.
Злочин, визначений ч. 2 ст. 205.5 КК РФ, відповідає ч. 1 ст. 258 КК України і є екстрадицій ним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.
Міністерством закордонних справ України повідомлено на адресу прокуратури Запорізької області, що у відповідності до рішення Комітету Ради Безпеки ООН 1267 на підставі резолюції РБ ООН 2161 (2014) у зведеному санкційному списку Комітету РБ ООН щодо організації «Аль-Каїда» і пов`язаних з нею осіб та організацій за номером СД)е. 131 міститься організація «ЕМАКАТ КАУКА2» («Імарат Кавказ»).
Злочин, визначений ч. З ст. 33, ч. 1 ст. 205.1 КК Російської Федерації відповідає ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 258 КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.
Строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, не закінчився.
За інформацією Державної міграційної служби України від 19.02.2016р. № 8-993/1-16 та управління ДМС в Запорізькій області від 18.01.2016р. № 2301/01-542 ОСОБА_7 з питань набуття громадянства України, отримання статусу біженця та інших форм захисту до органів міграційної служби України не звертався.
Проте, за інформацією ДМС та ГУДМСУ в Дніпропетровській області Управлінням прийнято до розгляду заяву ОСОБА_7 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, рішення за якою на цей час не прийнято.
Поряд з тим, згідно висновку службової перевірки факту визначення наявності або відсутності громадянства Російської Федерації відносно ОСОБА_7 , проведеної УФМС Росії у РСО-Аланія встановлено, що останній у відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону «Про громадянство Російської Федерації» від 28.11.1991 № 1948-1 є громадянином Російської Федерації.
Таким чином, щодо ОСОБА_7 наявні відомості про його перебування у міжнародному розшуку для притягнення іноземними компетентними органами до кримінальної відповідальності; наявний запит компетентних органів РФ про видачу; надано відомості, що за злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_7 компетентними органами Російської Федерації, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; обставини, передбачені ст.589 КПК України та міжнародними договорами, які перешкоджають видачі ОСОБА_7 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності не встановлені; досліджено питання щодо можливості перебування ОСОБА_7 в умовах СІЗО за станом здоров`я; досліджено питання щодо соціальних зв`язків останнього і встановлені відсутність у нього постійного місця проживання на території України та неодноразової зміни місця перебування на території різних регіонів держави; рішення щодо відмови у видачі ОСОБА_7 запитуючій стороні не проголошувалося.
В матеріалах провадження є клопотання народного депутата України ОСОБА_11 до Жовтневого суду Запорізької області про передання ОСОБА_7 на поруки. Оскільки місцевий суд висловив свою думку щодо зазначеного подання, а до Апеляційного Суду Запорізької області таке подання не надходило, суд апеляційної інстанції його не розглядає.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, ретельно перевіривши надані до клопотання заступника прокурора Запорізької області про продовження екстрадиційного арешту ОСОБА_7 документи, дав їм належну оцінку в своїй ухвалі та у відповідності з вимогами ст.ст.584, 589 КПК України обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність продовження екстрадиційного арешту ОСОБА_7 , оскільки обставин, передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами, які перешкоджають видачі ОСОБА_7 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, наразі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляцію адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року якою задоволено клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 про продовження екстрадиційного арешту відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 та продовжено строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб у Запорізькому СІЗО до 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_16 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.