Ухвала іменем україни 3 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000001, за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 липня 2015 року, та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від

23 липня 2015 року щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Пугачівка Млинівського району Рівненської області, проживаючої за адресою; АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116

КК України,

за участю прокурораОСОБА_6 ,
засудженоїОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі засуджена посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та її особі, просить пом`якшити покарання та на підставі

ст. ст. 75, 76 КК України звільнити її від його відбування з випробуванням. Вказує, що злочин вона вчинила в стані фрустрації, внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними, аморальними діями потерпілого, а тому судом безпідставно не визнано ці обставини пом`якшуючими. Вважає, що покарання у виді чотирьох років позбавлення волі є надто суворим, оскільки судом при призначенні покарання не враховано, що вона є собою молодого віку, раніше не судима, має на вихованні двох дітей, має позитивні характеристики з місця проживання та роботи.
У касаційній скарзі прокурор посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного засудженій покарання внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 1

ст. 115 КК України, за якою вона обвинувачувалась органами досудового розслідування, на ст. 116 КК України, оскільки у кримінальному провадженні відсутні докази, які б свідчили про наявність стану сильного душевного хвилювання у засудженої, оскільки відповідно до висновків експертиз ОСОБА_5 , під час вчинення злочину, не перебувала в стані патологічного алкогольного сп`яніння, а також фізіологічного і патологічного ефекту, а перебувала у стані фрустрації. Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки в ній не спростовані доводи прокурора щодо відсутності підстав для перекваліфікації дій засудженої та щодо мотивів визначення її психологічного стану районним судом. Неправильна кваліфікація дій засудженої призвела до призначення їй надто м`якого покарання. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_5 вчинила злочин в стані алкогольного сп`яніння та потерпіла наполягала на призначені засудженій суворого покарання.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 116 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 1 січня 2015 року приблизно о 00.10 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, що за адресою буд АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, яке раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, а також системного знущання та тяжкої образи з боку потерпілого, здавила мотузкою шию ОСОБА_8 , заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, що призвели до механічної асфіксії та настання смерті потерпілого.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 липня 2015 року вирок районного суду залишено без зміни.
Заслухавши доповідь судді; думку засудженої, яка підтримала свою касаційну скаргу, просила звільнити її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та заперечувала проти задоволення касаційної скарги прокурора; думку захисника, який підтримав касаційну скаргу засудженої та просив звільнити її на підставі

ст. ст. 75, 76 КК України та заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу подану прокурором, просив її задовольнити та залишити без задоволення касаційну скаргу засудженої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Висновки суду про умисне заподіяння засудженою смерті потерпілому у скаргах не оспорюється.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судом першої інстанції не допущено порушень вказаних вимог закону.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувалась у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_8 .
Разом з тим, суд першої інстанції розглядаючи кримінальне провадження, ретельно дослідивши усі докази, зібрані у передбачений законом спосіб, дав їм належну оцінку та дійшов висновку про відсутність у діях засудженої складу злочину, передбаченогоч. 1

ст. 115 КК України та кваліфікував її дії за ст. 116 КК України.

За змістом ст. 116 КК України стан сильного душевного хвилювання це стан фізіологічного афекту, що становить собою короткочасну інтенсивну емоцію, яка домінує в свідомості людини, котра значною мірою втрачає контроль над своїми діями і здатністю керувати ними.

Обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання та тяжкої образи з боку потерпілого, суд взяв до уваги показання засудженої, яка вину у вчиненому визнала повністю, та розповіла суду, що за весь час спільного проживання з ОСОБА_8 він її бив, всіляко знущався, намагався підпалити та ґвалтував її при їхній дитині, що позначилося на психічному стані останньої. В день вчинення злочину, потерпілий бив її з самого ранку, вживав спиртні напої. Вбивати ОСОБА_8 вона не хотіла, а лише після того, як він почав її душити, накинула йому шнурок на шию, намагаючись його втихомирити, при цьому відчувала образу за себе, перебувала в емоційному стані, і лише хотіла щоб він відчув ту ж біль, що і вона. Такі дії виникли у неї раптово, несвідомо, як відповідь на знущання з боку потерпілого, безпосередньо перед вчиненням вбивства.

Також, випадки неодноразового побиття та знущання потерпілим над ОСОБА_5 підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_9 , яка проживала по сусідству, та підтвердила, що вона неодноразово бачила ОСОБА_5 побитою; ОСОБА_10 , яка показала, що за період коли вона проживала на дачному масиві «Маяк», бачила як ОСОБА_8 кожного дня бив засуджену, зловживав спиртними напоями та одного разу облив ОСОБА_5 бензином і підпалював її, але при цьому постраждала їх дитина; свідок ОСОБА_11 також підтвердив, що потерпілий будучи п`яним бив засуджену в його присутності, а також кидався на неї із ножем, а на тілі ОСОБА_5 постійно були синці; свідок ОСОБА_12 , який показав, що ОСОБА_8 зловживав алкогольними напоями, говорив, що хотів покінчити із ОСОБА_5 , однак не робив цього через їхню дитину, також він бачив як ОСОБА_8 бив засуджену; свідок ОСОБА_13 також повідомила, що потерпілий, який зловживав алкоголем, останній час бив ОСОБА_5 молотком та погрожував її підпалити.
Крім того, факти неодноразового побиття та знущання

ОСОБА_8 над засудженою підтвердили допитані в суді свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . Об`єктивність показань вищезазначених свідків не викликає сумнівів і підтверджується сукупністю доказів по справі.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 23 у ОСОБА_5 було виявлено тілесні ушкодження різного ступеню давності: множинні синці в ділянці обличчя, грудної клітини, шиї, кінцівок, лівої сідниці, лівого плечового суглоба, вушних раковин, опіків шкіри, тощо, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З висновку судово-психіатричної експертизи № 25, вбачається, що під час вчинення злочину ОСОБА_5 знаходилася в стані фрустрації (обумовленого індивідуально-психологічними особливостями та обставинам, що склалися), котрий істотно відобразився на характері скоєного і суттєво обмежив здатність засудженої правильно сприймати важливі по справі обставини, контролювати свої діяння та прогнозувати їх наслідки. Виявлений у ОСОБА_5 стан фрустрації є вираженим, особливим і може розглядатись як психологічна підстава для сильного душевного хвилювання.

Такий висновок підтвердив допитаний в суді експерт

ОСОБА_16 , який приймав участь у проведенні цієї експертизи, пояснюючи, що стан фрустрації це особливий стан, який супроводжується високою емоційною напруженістю та виникає внаслідок суб`єктивних та об`єктивних причин і передбачає собою механізми емоційного стану, як терпіння попередніх, якихось тривалих потрясінь. В даному випадку стан фрустрації суттєво вплинув на свідомість і діяльність засудженої, що обмежило її поведінку.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов висновку, що в момент вчинення злочину, у ОСОБА_5 виявлялись ознаки стресового стану, який мав психологічне підґрунтя, тобто вона перебувала у стані сильного душевного хвилювання, що значною мірою знижувало її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент спричинення ушкоджень потерпілому. Крім того, розрив у часі між обставинами, які викликали сильне душевне хвилювання у ОСОБА_5 та вбивством потерпілого, був відсутній.
Апеляційний суд, в межах повноважень та в порядку визначеному ст. 404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильної кваліфікацій дій засудженої, визнав ці доводи, з наведенням в ухвалі відповідних мотивів, безпідставними і обґрунтовано дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, при цьому вказав, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116

КК України повністю доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Обґрунтовуючи своє рішення суд послався на п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», відповідно до якого суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачена ст. ст. 116 і 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

З урахуванням викладеного, розмежування умисного вбивства від умисного вбивства вчиненого в стані сильного душевного хвилювання здійснюється як за об`єктивною та і суб`єктивною стороною цих злочинів, зокрема при кваліфікації злочину за ст. 116 КК України суспільно небезпечне діяння особи спровоковане насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується особливим емоційним станом суб`єкта його душевним хвилюванням, яке значною мірою знижує його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.
Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що ситуація, яка передувала вчиненню злочину, супроводжувалась з боку потерпілого зневажливим ставленням та частими конфліктами на ґрунті зловживання останнім алкогольними напоями, у ході яких він наносив засудженій побої та знущався з неї.
Таким чином, на думку апеляційного суду, дії ОСОБА_5 , зважаючи на наведені обставини, були зумовленими безпосередньою реакцією на дії потерпілого як до, так і в день вбивства.
Крім того, суд вказав, що висновки експертизи, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_5 на момент вчинення злочину перебувала в стані фрустрації, є об`єктивними та не викликають сумнівів, оскільки суперечностей чи розбіжностей у висновку експертів встановлено не було. А твердження апеляційної скарги прокурора щодо неправильності цих висновків, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними, оскільки стан алкогольного сп`яніння не виключає наявність стану фрустрації, як підстави для сильного душевного хвилювання.
З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів, оскільки вони належним чином мотивовані та вважати їх необґрунтованими чи сумнівними підстав немає, а тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається із вироку суду, при призначенні засудженій

ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції в повному обсязі врахував, тяжкість вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу засудженої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалась, вину визнала повністю та щиро розкаялась у вчиненому, однак вчинила злочин проти життя та здоров`я особи, має на утриманні малолітню дитину. Обставинами, які пом`якшують покарання засудженій суд визнав її щире каяття у вчиненому та активне сприяння в розкритті злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, про призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції ст. 116 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк.
Крім того, під час перегляду кримінального провадження в апеляційній інстанції, судом перевірялись доводи апеляційної скарги засудженої, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі про призначення їй надто суворого виду покарання, які визнані судом необґрунтованими з наведенням мотивів прийнятого рішення.

При цьому, в ухвалі суду зазначено, що покарання призначене ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, є достатнім, справедливим і необхідним для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Підстав для застосування до засудженої положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає, оскільки всі обставини на які посилається в апеляційній скарзі

ОСОБА_5 були враховані районним судом при призначенні їй покарання.

Доводи засудженої щодо неврахування судом при призначенні покарання такої пом`якшуючої обставини як «вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого», є безпідставними, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 66

КК України, якщо будь-яка з обставин, що пом`якшує покарання, передбачена в статті Особливої частині цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію (дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ст. 116 КК України, тобто як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання), то суд не може ще раз врахувати її при призначенні покарання як таку, що його пом`якшує.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419

КПК України. Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційних скарг прокурора та засудженої відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги засудженої ОСОБА_5 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від

26 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити

без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3