АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/7460/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/1671/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

- ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харків від 10.10.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Харківської області ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 .
Продовжено строк тримання підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою в межах строку досудового розслідування до 8 грудня 2016 року в Харківській установі покарань УДПтСУ в Харківській області № 27 м. Харкова .
Як зазначено в ухвалі, 07.10.2016 р. прокурор відділу прокуратури Харківської області звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .
12.07.2016 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у скоєнні ним злочину, передбаченому ч. 3 ст. 286 КК України.
13.07.2016 року ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який подовжено ухвалою від 09.09.2016 року.
07.09.2016 року заступником прокурора області винесено постанову про продовження строків досудового розслідування до п*яти місяців.
Не погодившись з ухвалою, захисники ОСОБА_10 адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.10.2016 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та винести нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 просять розглядати скаргу за участю підозрюваного ОСОБА_10 .
Апеляційні скарги обґрунтовують тим, що ухвала слідчого судді винесена з порушенням норм кримінального процесуального закону, невмотивована, не об*єктивна, а підозра пред`явлена ОСОБА_10 є необгрунтованою.
Адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді.
Посилаючись на практику ЄСПЛ, апелянт вважає, що ухвала слідчого судді їй не відповідає, як і вимогам КПК України, оскільки містить стереотипні формулювання без розгляду конкретних обставин справи, рішення прийняте лише на підставі тяжкості вчиненого злочину та не розглянуто можливості застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу, з урахуванням міцності соціальних зв*язків ОСОБА_10 , позитивних характеристик, відсутності у нього судимостей.

Заслухавши доповідь судді доповідача, захисників ОСОБА_10 - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які наполягали на задоволенні апеляцій, думку прокурора, який заперечував проти заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до порядку перевірки ухвал слідчого судді, передбаченого ст.422 КПК України, та ч.4 ст.401 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційні скарги захисників за відсутності підозрюваного, який утримується під вартою, оскільки клопотання від підозрюваного про виклик в судове засідання апеляційного суду не надходило, в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища ОСОБА_10 .

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р. кожна особа, заарештована або затримана на підставі обгрунтованої підозри у вчиненні злочину, має право постати перед суддею і бути вислуханою з питань, пов`язаних з її утриманням під вартою.

ОСОБА_10 10.10. 2016 року був доставлений до слідчого судді Червонозаводського районного суду міста Харкова, де в присутності всіх його захисників і було розглянуто питання стосовно продовження строку запобіжного заходу.

За таких обставин, слідчим суддею Червонозаводського районного суду міста Харкова при винесенні оскаржуваної ухвали було дотримано п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод людини 1950 р., оскільки розгляд питання про продовження строку запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_10 відбувся за присутності підозрюваного.

Таким чином, слідчим суддею виконано вимоги ч.1 ст.20 та ч.3 ст.21 КПК України та міжнародного права.

Прохання захисників щодо розгляду данної апеляційної скарги за особистої участі підозрюваного, який утримується під вартою, не базується на вимогах КПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Тиким чином, ОСОБА_10 має статус в силу вимог КПК України не обвинуваченого, а підозрюваного, а тому клопотання про розгляд справи за його участю захисників не підлягають задоволенню.

Можливість проведення апеляційного розгляду за наведених обставин підтверджується і рішенням ЄСПЛ по справі «Нечипорчук і Йонкало проти України»

При розгляді клопотання прокурора суд дійшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими.
Відповідно до положень ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя вказав, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відповідно до вимог ст. п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України враховано наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і що суд вважає, що застосування відносно підозрюваного більш мяких запобіжних заходів недостатнє для запобігання ризику, передбаченому ст.177 КПК України який не перестав існувати, а тому продовжив йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином в задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177,178 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив всі обставини, передбачені ст.177,178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, вказавши в ухвалі про наявність ризику вказаного в клопотанні.
Крім того, відповідно до ч.4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобовязаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Судова колегія також вважає, що ризик передбачений ст.177 КПК України не зменшилися і продовжують існувати, наявність ризику впливу на свідків та обгрунтованісті пред`явленої підозри встановлено попередніми рішеннями слідчих суддів та апеляційного суду що не заперечувалось учасниками процесу.
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 9.09. 2016 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 продовжений до 12.10. 2016 року.

7.09. 2016 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000632 продовжено постановою заступника прокурора Харківської області ОСОБА_12 до 12 грудня 2016 року.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких злочинів не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Подане прокурором до суду першої інстанції клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.184,199 КПК України, погоджене з прокурором. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.286 КК України; наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України; відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на менш суворий. Щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді, прокурор посилається на великий обсяг процесуальних дій у кримінальному провадженні, які необхідно виконати для всебічного, повного та об*єктивного дослідження обставин вчинення злочину ОСОБА_10 , а саме, з урахуванням отриманих в ході досудового розслідування фактичних даних після проведення ряду експертиз, провести слідчий експеремент за участі свідків та підозрюваного; виконати із підозрюваним та захисниками вимоги ст.290 КПК України (а.с.1-4).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного слідчий суддя врахував сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обгрунтованіст підозри пред`явленої ОСОБА_10 в скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.286 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; наявність ризику , передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України; дані про особу підозрюваного вік та стан його здоров*я, характеризуючі дані і те, що він раніше не судимий; доведеність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 (а.с.38-40), з чим погоджується і апеляційний суд.
Доводи апеляційних скарг захисників щодо відсутності у кримінальному провадженні ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, та про необґрунтоване продовження строку. запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_10 є неспроможними, а тому підстав для сумнівів у законності застосування саме такого запобіжного заходу не виникає. Обставини, на які посилаються апелянти, досліджувались судом при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу та при його продовженні; оцінка їм надана судовими рішеннями які в апеляційному порядку не скасовані. Посилання ж на інші нові обставини, які б свідчили про те, що заявлені ризики зменшились та не виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_10 під вартою, апеляційна скарга не містить. Доводи апелянтів про наявність стійких соціальних зв`язків, не можуть бути розцінені, як беззаперечна обставина, що свідчить про зменшення ризиків у кримінальному провадженні.Прокурор, звертаючись до слідчого судді із клопотанням, посилався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, що узгоджується із висновками слідчого судді, викладеними в ухвалі. Викладення обставин, які б свідчили, що встановлені раніше ризики зменшилися, клопотання слідчого не містить та не встановлені такі обставини і слідчим суддею. Проте, апеляційний суд в межах розгляду апеляційної скарги захисника позбавлений процесуальної можливості зробити власний висновок про доведеність всіх ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, оскільки це буде погіршувати становище підозрюваного. Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушеня свідчать що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, та доведеного ризику, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, спростовуються доводи апелянтів про необґрунтоване продовження застосованого до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором доведена наявність обставин, які об*єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу.
Доводи апелянтів щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, є неспроможними.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об*єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов*язана мати докази, достатні для пред*явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов*язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред*явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення обгрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

П. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 г- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Необґрунтоване зазначення слідчим суддею про не визнання ОСОБА_10 пред`явленої підозри, що апеляційний суд визнає лише як правову позицію підозрюваного, на правильність висновку слідчого судді щодо необхідності продовження ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному випадку не вплинуло, а тому не є самостійною підставою для скасування судового рішення.

Окрім того, слід зазначити, що доводи апеляційних скарг захисників є взаємовиключними, оскільки адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , стверджуючи про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення та недоведеність стороною ризику, передбаченого ст.177 КПК України, просять скасувати ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.10.2016 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 однак просять винести нову ухвалу якою відмовити саме в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що було предметом розгляду іншої ухвали слідчого судді.
Адвокат же ОСОБА_6 просить лише скасувати ухвалу слідчого судді.
Слід звернути увагу захисників на те, що при викладенні апеляційних вимог необхідно враховувати які процессуальні рішення має право винести апеляційний суд у відповідності до ч.3 ст.407 КПК України розглядаючи апеляцію на ухвалу слідчого судді.

Наведена вище взаємовиключна позиція апеляцій захисників є неприйнятною.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Посилання захисника ОСОБА_6 на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішення ЄСПЛ «Єлоев проти України», «Белевитський проти Росії», «Харченко проти України»,»Вемхоф проти Німетчини», « Яджі і Саргин проти Туретчини»,«Кастравац проти Молдавії», «Маккей проти Сполученого Королівства», «Яблоньскі проти Польщі», «Ноймейстер проти Австрії»,»Рохліна проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Клотен проти Бельгії», Панченко проти Росії», «Сулаоя проти Естонії» заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному рішенні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді від 10.10.2016 року належним чином мотивованою та обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційних скарг захисників не вбачає.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.10.2016 року, щодо продовженя строку тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах строку досудового розслідування залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: