н/п 1-кп/640/592/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові направлений прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 09.06.2016 р. за результатами досудового розслідування слідчого Військової прокуратури Харківського гарнізону
по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маіївка Донецької області, українця, громадянина України, освіта середньо-технічна, розлученого, має неповнолітню дитину 2005 року народження, водія відділення тяги та підвозу боєприпасів 2 мінометного взводу мінометної батареї 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 09.07.2015 р. призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 219 від 28.07.2015 р. солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія відділення тяги та підвозу боєприпасів 2 мінометного взводу мінометної батареї 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №72 від 13.04.2016 солдату ОСОБА_5 було надано додаткову відпустку за сімейними обставинами на період з 12 по 14 квітня 2016 року, з виїздом до села Княже Нововодолазького району Харківської області.

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015 оголошено її проведення протягом 2015 року із дня набуття чинності цього Указу.

Однак, солдат ОСОБА_5 в порушення вищевказаних норм законодавства України 14 квітня 2016 року вирішив стати на злочинний шлях та вчинив нез`явлення вчасно на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в особливий період 14 квітня 2016 року, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та до 23 травня 2016 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно своєчасно не повернувся до місця служби з відпустки через хворобу сина та пожежу у будинку, однак 23.05.2016 р. самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , щиро кається.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

За таких обставин суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, доведена у повному обсязі, та кваліфікує його дії як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, за що він повинен нести покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, і вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, однак, враховуючи обставини справи, відомості про особу обвинуваченого, зазначені вище, суд відповідно до вимог ст. 75 КК України вважає можливим звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він на протязі визначеного судом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст. ст. 314, 369, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3/ трьох/ років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він на протязі 1/ одного/ року іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, зобов`язавши його у відповідності до ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, перебування.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Головуючий
суддя ОСОБА_1