Справа № 369/848/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/750/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 30.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
30 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.04.2016 року, яким :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, українця, громадянина України, який має вищу освіту, працюючого заступником начальника станції Фастів Виробничого підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Південно-західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено ч. 1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки

Цивільний позов ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_13 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 31603 грн. 52 коп. завданої майнової шкоди та 25000 завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 2090 грн. 50 коп. та 25000 завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 50000 грн. завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 80525 завданої майнової шкоди.

В решті позовних вимог ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_12 відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» 763 (сімсот шістдесят три) грн. 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної Академії Наук» 5800 грн.

Вироком також вирішено питання про речові докази та судові витрати по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

28.10.2015 року приблизно о 9 годині 10 хвилин водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «KIA Sorento», д/н НОМЕР_1 , рухався на 21 км. + 550 м. автодороги «Київ-Одеса» в напрямку м. Києва. Рухаючись у вказаному напрямку, а саме у правій смузі руху, водій ОСОБА_10 , перестроюючись в ліву смугу руху, змінив напрямок руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на ліву смугу руху попутного напрямку, при цьому не надав дорогу автомобілю марки «Skoda Fabia», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , котра рухалась в лівій смузі руху в попутному напрямку, та допустив здійснення з керованим нею автомобілем.

Внаслідок ДТП неповнолітній пасажир автомобіля марки «Skoda Fabia», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_12 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_10 порушив вимоги п. 1.5; п.п. «б» п. 2.3; п. 10.1; п. 10.3 Правил дорожнього руху України, що стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП, - отриманням неповнолітньою потерпілою ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, постановити ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що суд з порушенням норм КПК України розглянув клопотання про звільнення обвинуваченого у зв`язку з передачею на поруки та необґрунтовано відмовив у його задоволенні, посилаючись на відсутність щирого каяття ОСОБА_10 , хоча в обвинувальному акті щире каяття зазначено як обставина, що пом`якшує покарання. Судом, при призначенні основного покарання обвинуваченому у вигляді 2 років обмеження волі, не було обґрунтовано чому саме таке покарання та чому саме такий строк було визначено ОСОБА_10 з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого. Цивільними позивачами не було сплачено судовий збір за подання позову про відшкодування моральної шкоди. Судом не було залучено до розгляду цивільного позову страхову компанію та необґрунтовано суми стягнутої моральної шкоди. Належним чином не встановлено вартість автомобіля «Skoda Fabia» та необґрунтовано суму відшкодування майнової шкоди ОСОБА_13 ..

В запереченні на апеляційну скаргу захисника представник потерпілої просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Суд, розглянувши справу, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисника йдеться про безпідставне не задоволення клопотання про закриття справи з передачею обвинуваченого на поруки трудовому колективу.

Відповідно до ст. 47 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялась, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Тобто, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно ст. 47 КК України є її щире каяття. Саме поняття щире каяття чітко законом не визначено. Однак, виходячи з судової практики, воно є спорідненим з поняттям дієве каяття . Цей висновок випливає з аналізу Постанови ВСУ № 12 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності . Поняття щире каяття передбачає не лише визнання особою своєї вини у вчиненому злочині, а й вчинення певних дій з метою спокути свою провину та виправити ситуацію, що склалася. Тобто, з боку обвинуваченого повинна виходити ініціатива на виправлення ситуації, що склалася. Однієї з таких дій є й усунення негативних наслідків вчиненого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, і це було підтверджено в судовому засіданні апеляційної інстанції, обвинувачений відшкодував потерпілим матеріальну шкоду лише в розмірі 1000 грн.. Інших дій, які сприяли б усуненню заподіяної злочином шкоди та свідчили б про щире каяття, обвинувачений не вчиняв.

Крім того, представник неповнолітньої потерпілої в судовому засіданні суду першої інстанції заперечував про можливість передачі ОСОБА_10 на поруки трудовому колективу.

В зв`язку з вище викладеним колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги про скасування вироку з винесенням ухвали про передачу обвинуваченого на поруки трудового колективу є безпідставними. При цьому колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з передачею обвинуваченого на поруку трудовому колективу.

У відповідності до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частина 2 ст. 242 КПК України передбачає випадки обов`язкового проведення експертизи. Одним з таких випадків є визначення розмірі матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку, експертиза для визначення суми заподіяних матеріальних збитків внаслідок пошкодження автомобіля, в кримінальному провадженні не проводилася. Посилання у вироку суду на звіт № 346 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу , колегія суддів знаходить не обґрунтованим та безпідставним.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що задовольняючи цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в частині стягнення на їх корить моральної шкоди в сумі 25000 грн. на кожного, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позивачами не сплачено судовий збір у відповідності до Закону України Про судовий збір , оскільки в даному випадку позивачі не звільняються від його сплати.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне не залучення судом до справи страхової компанії, колегія суддів знаходить безпідставними.

Верховний Суд України у своїх висновках від 20.01.2016 року (№ 6-2808цс 15) за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення внаслідок неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї норми права, зокрема відзначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи вищевказане, а також те, що згідно ч. 1 ст. 458 КПК України, висновки Верховного Суду України, викладені у його ухвалах є обов`язковими для всіх судів України, колегія суддів вважає доводи захисника про безпідставне не залучення до справи Страхової компанії, необґрунтованими.

Колегія суддів знаходить безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість висновків суду першої інстанції стосовно сум, що підлягають стягненню з обвинуваченого на користь представника неповнолітньої потерпілої. Суд першої інстанції вирішуючи заявлений позов в цій частині, належним чином обґрунтував свої висновки, з якими погоджується колегія суддів.

Враховуючи, що судом першої інстанції цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в частині стягнення на їх користь моральної шкоди та цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення матеріальної шкоди вирішений в порушення норм процесуального права і зазначені порушення колегія суддів визнає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та направити справу в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.04.2016 року щодо ОСОБА_10 в частині задоволення цивільних позовів, а саме : стягнення на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_11 по 25000 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_13 80825 грн. майнової шкоди, скасувати і справу в цій частині направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :