Справа № 392/635/16-к
провадження 1-кп/392/93/16
УХВАЛА
підготовчого судового засідання
07 жовтня 2016 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 , законних представників потерпілої: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , секретаря судового засідання ОСОБА_11 , провівши в залі суду відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000206 за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Мала Виска Кіровоградської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з середньо-спеціальною освітою, не працює, не одружена, має на утриманні 3-х (трьох) неповнолітніх дітей, раніше не судима,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українка, громадянка України, з середньо-спеціальною освітою, не працює, не одружена, має на утриманні 2-х (двох) неповнолітніх дітей, є такою, що не має судимостей,
у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
05 травня 2016 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000206 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 187 КК України.
Прокурор просив суд призначити судовий розгляд за обвинувальним актом у відкритому судовому засіданні.
Потерпіла, її законні представники, а також її представник адвокат ОСОБА_6 підтримали думку прокурора і також просили призначити обвинувальний акт до судового розгляду.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 не погодився з думкою прокурора і просив повернути прокурору обвинувальний акт в зв`язку з його невідповідністю вимогам закону, подавши письмове клопотання.
В обґрунтування клопотання про повернення обвинувального акту прокурору захисник адвокат ОСОБА_7 зазначає, що органами досудового розслідування не встановлено про заздалегідь наявної домовленості обвинувачених на вчинення інкримінованого їм у вину злочину напад з метою заволодіння майном, обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Крім того, захисник-адвокат ОСОБА_7 зазначає проте, що при складанні і затвердженні обвинувального акту було допущено порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України (обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушення) та вказує на те, що невідомо у який спосіб органи досудового розслідування прийшли до висновку, про встановлення розміру завданої шкоди в розмірі 15214,67 грн. та зазначає, що речі: 3 (три) каблучки, сережки та мобільний телефон марки «Нокіа» знаходяться у потерпілої, що, на його думку, свідчить проте, що невірно визначені відомості про розмір шкоди завданої злочином.
Також, захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує проте, що було порушено вимоги п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині зазначення в обвинувальному акті неконкретного місця складання і затвердження обвинувального акту.
Захисник-адвокат ОСОБА_8 підтримав думку захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо повернення обвинувального акту прокурору та підстави з яких обвинувальний акт підлягає поверненню та додатково пояснив, що в обвинувальному акті не викладена суть обвинувачення, при проведенні досудового розслідування не були встановлені обставини, які підлягають доказуванню згідно ч. 1 ст. 91 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали думку своїх захисників щодо повернення обвинувального акту прокурору та додатково пояснили, що їм незрозумілі обставини кримінального правопорушення, інкриміновані їм у вини та встановлені органами досудового розслідувати та формулювання обвинувачення.
Виконавши вимоги ст.ст. 342-345 КПК України, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, суд повертає обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Обвинувальний акт повинен містити відомості, зазначені в ч. 2 ст. 291 КПК України, всі складові частини даного підсумкового документа досудового рослідування мають бути узгоджені між собою і з додатками до нього згідно вимог ч. 4 ст. 291 КПК України.
Реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.
При складанні обвинувального акта і реєстра матеріалів досудового розслідування слідчий вимоги закону не виконав.
Повертаючи прокурору обвинувальний акт суд не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених слідчим порушень закону і не визначає, у якій мірі ці порушення перешкоджають призначенню судового розгляду, оскільки ст. 2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Крім того, суд при поверненні даного обвинувального акта прокурору виходить з того, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати таким передбаченим ст. 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права і законність.
Про невиконання слідчим вимог закону при складанні обвинувального акта і реєстра матеріалів досудового розслідування свідчать наступні факти.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті мають бути зазначені такі відомості і у наступній послідовності:
(а) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими,
(б) правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність,
(в) формулювання обвинувачення.
Таку послідовність складових частин обвинувального акта визначив законодавець з певних своїх міркувань і порушувати її не можна.
В порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в перевіреному судом обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушенні, які прокурор вважає встановленими, а далі правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, без формулювання обвинувачення, тобто обвинуваченим взагалі не висунуто обвинувачення, і його не можна навіть вважати таким, що висуно конкретно та з формулюванням повних обставин обвинувачення, що підтверджується наступним:
- в обвинувальному акті в Розділі 5. «Фактичні обставини кримінального правопорушення (формулювання обвинувачення) та правова кваліфікація кримінального правопорушення» викладені фактичні обставини кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, які інкриміновані у вину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які прокурор вважає встановленими, зокрема: «18.03.2016 близько 20 години ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшла разом з ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 .
Біля магазину «Казочка» по вул. Леніна, 95 в м. Мала Виска, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зустріли неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , які рухались їм назустріч в напрямку домоволодіння ОСОБА_12 . Йдучи до ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раптово, несподівано для неповнолітніх вчинили на останніх напад з метою заволодіння майном неповнолітніх. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи агресивно, умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підійшовши до ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , схопили останніх за одяг. Неповнолітній ОСОБА_12 , вдалося вирватись, та вона побігла до свого домоволодіння щоб покликати на допомогу. В цей момент, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 схопили неповнолітню ОСОБА_3 за коси та почали тягнути за них до землі, після чого, ОСОБА_9 завдала один удар в ліву частину голови ОСОБА_3 від якого остання втратила рівновагу, присіла на асфальт та почала втрачати свідомість. В свою чергу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжуючи свої насильницькі дії, які були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння, піднявши з землі ОСОБА_3 , почали наносити останній удари в область голови та живота, спричинивши потерпілій фізичного болю та подавивши таким чином її волю чинити опір. В подальшому, ОСОБА_9 , витягнула з карману куртки неповнолітньої ОСОБА_3 телефон марки «Нокіа», та наказала останній віддати всі золоті вироби, і в свою чергу почала стягувати з рук ОСОБА_3 каблучки, при цьому ОСОБА_10 , тримала неповнолітню за руку та праве передпліччя. ОСОБА_3 попрохала, самостійно зняти всі прикраси, так як під час зняття ОСОБА_9 та ОСОБА_10 каблучок, останні завдавали їй болю.
В результаті вищевказаних насильницьких дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , остання отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень як викликали короткочасний розлад здоров`я.
Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , здійснили напад поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я, та заволоділи майном ОСОБА_3 , а саме: трьома каблучками, сережками та мобільним телефоном марки «Нокіа», чим заподіяли потерпілій майнової шкоди на загальну суму 15214,67 гривень. Після здійсненого нападу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця скоєння злочину з викраденим зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_9 , вчинила напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.»
В подальшому в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 , аналогічні за змістом тим, що ставляться у вину і обвинуваченій ОСОБА_9 , так в обвинувальному акті зазначається: «18.03.2016 близько 20 години ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшла разом з ОСОБА_10 по вул. Леніна в м. Мала Виска» і після викладу обставин кримінального правопорушення зроблений наступний висновок: «таким чином, ОСОБА_9 , вчинила напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.»
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Сформульоване слідчим та затверджене прокурором пред`явлене обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не може розцінювалися судом, як таке, що пред`явлене і сформульоване у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт щодо обох обвинувачених містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, однак не містить чітко сформульованого та конкретного пред`явленого формулювання обвинувачення, з урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто словесного формулювання, що відповідає формулі кваліфікації злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, в свою чергу обвинувальний акт містить лише констатацію слідчим та прокурором факту вчинення обвинуваченими злочину.
Суд переконаний, що законодавець приймаючи Кримінально-процесуальний кодекс України недаремно розмежував між собою визначення особи підозрюваного та обвинуваченого, порядок вручення підозри та пред`явлення обвинувачення, що носять за собою різні правові наслідки, і у даному випадку таке грубе порушення пред`явлення обвинувачення з огляду на положення ч. 2 ст. 42, ч. 4 ст. 110 КПК України не змінює суті такого процесуального рішення обвинувального акта та з огляду на положення ч. 2 ст. 42, ч. 4 ст. 110 КПК України не впливає на набуття ОСОБА_9 та ОСОБА_10 процесуального статусу обвинувачених після направлення обвинувального акта до суду, проте відсутність чіткого формулювання обвинувачення порушує право обвинувачених на захист від пред`явленого обвинувачення, а отже порушує їхні процесуальні права.
Суд вважає, що таким чином був порушений порядок висування обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і тому судове провадження за даним обвинувальним актом є неможливим, що за переконанням суду, позбавляє можливості обвинувачених належно усвідомлювати та захищатися від обвинувачення, що є грубим порушенням права на захист, яке підлягає реалізації на будь якій стадії кримінального провадження.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34). Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Крім того суд звертає увагу, що в обвинувальному акті не в повному обсязі не викладені обставини, які у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними під час провадження досудового розслідування, з посиланням на об`єкт, суб`єкт, об`єктивну та суб`єктивну сторону вказаного правопорушення, в межах якого і може бути проведений судовий розгляд провадження, з огляду на наступне:
1) суд під час підготовчого судового засідання не входячи в оцінку правової кваліфікації вчиненого злочину, вважає, за необхідне зазначити, що в Розділі 6 обвинувального акту зазначено, що обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Разом із тим, у Розділі 5 обвинувального акту при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення 2 (двічі) зазначається, що 18.03.2016 близько 20 години ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшла разом з ОСОБА_10 по вул. Леніна в м. Мала Виска.
Проте у провину така обтяжуюча обставина «як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України) ставиться 2 (двом) обвинуваченим.
2) в обвинувальному акті органом досудового розслідування не зазначено, що свідчить проте, що під час проведення досудового розслідування не встановлено та не встановлювалося яким предметом, річчю, знаряддям, рукою чи ногою ОСОБА_9 завдала один удар в ліву частину голови ОСОБА_3 , від якого остання втратила рівновагу, присіла на асфальт та почала втрачати свідомість;
3) в обвинувальному акті органом досудового розслідування не зазначено, що свідчить проте, що під час проведення досудового розслідування не встановлено та не встановлювалося яким предметом, річчю, знаряддям, руками чи ногами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наносили потерпілій ОСОБА_3 удари в область голови та живота, також не встановлено хто із них та куди бив і чим та скільки разів, що потягло за собою спричинення потерпілій фізичного болю, з метою подавити волю потерпілою чинити опір нападникам;
4) дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України (вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб).
Разом із тим, згідно ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Cуд вважає, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також сформульоване обвинувачення є неконкретними, оскільки прокурор в обвинувальному акті не вказав, час і місце домовленості між обвинуваченимипро здійснення розбійного нападу на потерпілу та з якою саме метою вони його здійснювали; відсутнє посилання на розроблений план та розподіл ролей.
Частина 1 статті 91 КПК України передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Тобто формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.

Із урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого чітко та конкретно обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист.
Отже викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, висунуте обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідчить про те, що слідчим та прокурором проігноровано вимоги ст. ст. 91, 291 КПК України, оскільки не зазначено всіх обставин способу вчинення злочину, що є обов`язковим для доказування складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а звідси складовими сформульованого обвинувачення.
Відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів право обвинувачених на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє права обвинувачених знати, в яких конкретно діях їх обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні.
Визначення неконкретного обвинувачення суперечить загальним засадам кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яке знаходить свій прояв не лише в наданні можливості обвинуваченим мати захисника, а й можливості реалізувати інші надані їм права, зокрема право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення їх обвинувачують.
Згідно з ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається, в тому числі, реєстр матеріалів досудового розслідування.
Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Реквізитами, в тому числі, такими як номер, дата, конкретизована назва виду документа із посиланням на кого із учасників кримінального провадження стосується процесуальне рішення, тощо, є сукупність обов`язкових даних, без яких документ фактично не може бути підставою для обліку й не має юридичної сили.
Як вбачається із змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, вказаний реєстр не містить роз`яснення прав і обов`язків підозрюваним ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також потерпілій ОСОБА_3 ..
Крім того, з обвинувального акту слідує, що потерпілими від кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні було визнано ОСОБА_3 , проте в реєстрі відсутні відомості стосовно прийнятого процесуального рішення з питань залучення її по даному кримінальному провадженні в якості потерпілої.
Згідно положень ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.
В порушення вимог ст. 109, ч. 3 ст. 110 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування в Розділі «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» у пунктах за №№ 2 (прийняття до провадження та початок досудового розслідування), 3 (призначення прокурора ОСОБА_13 ), 5 (призначення судово-товарознавчої експертизи), 6 (призначення судово-медичної експертизи), 7 (визнання речовими доказами), 8 (залучення захисника ОСОБА_7 ), 9 (залучення захисника ОСОБА_14 ), не зазначено про оформлення таких процесуальних рішень у виді відповідних постанов.
Свідоме призначення судового розгляду за наявності викладених вище недоліків і порушень закону із сподіваннями на їх усунення прокурором на наступних стадіях провадження суд вважає неприпустимим і законних підстав для такого рішення не бачить, оскільки законом це не передбачено.
Суд вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором в наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акта, а виключно для зміни правової кваліфікацї та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
При цьому суд при поверненні обвинувального акта прокурору враховує також відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.
Повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам ст. 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Разом із тим, суд не може не звенути увагу і на ту обставину, що потерпілою у даному кримінальному провадженні є неповнолітня особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , права якої, як потерпілої, також підялгають захисту під час розгляду даного кримінального провадження та відповідно до принципу верховенства права, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а з огляду на судову практику Європейського суду з прав людини вона має право на судовий захист та застування належної процесуальної процедури, як протягом досудового так і судового провадження, зокрема на те щоб розгляд вказаного кримінального провадження не тривав понад розумні строки, наявність ефективної процедури судового розгляду, що передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Тому суд вважає, що повернення на даній стадії, обвинувального акту у даному кримінальному провадженні прокурору, окрім іншого забезпечить у подальшому потерпілій ОСОБА_3 застування відносно неї належної процесуальної процедури відновлення порушених прав, судового розгляду в розумні строки та реалізацію одного із завдань кримінального провадження, а саме щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 в частині в частині незазначення чіткого місця складання обвинувального акту, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки з обвинувального акту вбачається, що він був складений слідчим СВ Маловисківського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області майором поліції ОСОБА_15 та затверджений прокурором Маловисківського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_13 в м. Мала Виска 29 квітня 2016 року, а чіткий розмір шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням може бути визначений у подальшому під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, проте у зв`язку із поверненням вказаного обвинувального акту прокурору в тому числі й з інших підстав, тому суд вважає, що органи досудового розслідування повинні з огляду на конкретні обставини даного правопорушення звернути свою увагу на вказану обставину.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000206 відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України повернути до Маловисківського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області, прокурор який затвердив обвинувальний акт Начальник Маловисківського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_13 , як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, для усунення вищезазначених порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Маловисківський районний суд Кіровоградської області до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1