Справа № 442/4189/16-к
Провадження № 1-кс/442/624/2016
У Х В А Л А

11 липня 2016 року м. Дрогобич

Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 26.05.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 18.01.2016 року

з участю сторін: скаржника ОСОБА_3 , слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 26.05.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 18.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

В обґрунтування доводів та вимог скарги посилається на те, що обов`язок доказування обставин кримінального провадження покладається на слідчого, прокурора (ст. 92 КПК України). По даному факту в першу чергу підлягала з`ясуванню наявність чи відсутність вини у вигляді злочинної необережності чи злочинної недбалості керівника юридичної служби, яка згідно своїх посадових обов`язків на виконання Постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 19 травня 2016 року (справа № 442/7846/14а), що залишена в силі Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року (справа № 876/6500/15) зобов`язана була:

- звернутись до керівника установи пенсійного фонду із доповідною (службовою доповідною) про відповідальність за виконання рішення, чого не зробила станом на сьогодні;

- звернутись (чи підготувати для керівника установи пенсійного фонду проект звернення) до Управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо порядку виконання рішення суду, чого не зроблено станом на сьогодні.

Відповідно, керівник (відповідальний заступник) не вжили заходів до виконання рішень суду станом на сьогодні, хоча рішення суду про виплату надбавки до пенсії прирівнюється до норми закону, що регулює виплату певного виду пенсійного забезпечення.

Звідси, сааме в даному випадку слідчий ухилився від з`ясування мети та мотивів, якими, якими керувались зазначені посадовці:

- керівник юридичної служби;

- начальник (відповідальний заступник начальника) пенсійного фонду м. Дрогобича та Дрогобицького району.

Крім цього, поза увагою слідчого залишилось з`ясування тої обставини, що з моменту невиконання судового рішення злочин набуває тривалого характеру і такий стан може тривати до того часу, коли посадова особа не буде примушена виконати рішення, або це зробить інша особа, щодо якої прийнято судове рішення. Такі випадки не звільняють суб`єкта від відповідальності.

Невиконання судового рішення становить склад зазначеного злочину і при бездіяльності посадової особи. А тому, якщо слідчий у оскаржуваній Постанові пише про винесення Дрогобицьким пенсійним фондом розпорядження про нарахування виплат та скерування цього розпорядження в ГУ Пенсійного фонду Львівської області, то слідчий зобов`язаний був разом із процесуальним керівником із Дрогобицької прокуратури вирішити питання про допит відповідальних посадових осіб ГУ Пенсійного фонду у Львівській області або про передання матеріалів кримінального провадження до відділення поліції у м. Львів за місцем знаходження Обласного Пенсійного фонду, а не виносити (постановляти) постанову про закриття кримінального провадження.

В судовому засідання скаржник підтримав подану ним скаргу, з підстав, наведених у ній. Вказав, що є два рішення суду, які є обов`язковими до виконання. Оскаржувана постанова не грунтується на законі. В даному випадку вчинено кримінальне правопорушення і повинна посадова особа понести за це відповідальність. Рішення суду не виконано, а слідчий вводить суд в оману про те, що воно виконане.

Слідчий Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, оглянувши матеріали скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що постановою слідчого Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 26.05.2016 року закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000129 від 18.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами Іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

Згідно ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у ст. 14 ЦПК України визначені ознаки обов`язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав та, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Невиконання судового рішення полягає у невжитті службовою особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання службової особи виконати судове рішення (наприклад, керівник підприємства відверто ігнорує рішення суду про заміну споживачеві придбаного ним неякісного товару на аналогічний товар належної якості). Ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер: службова особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно із ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

Проте, слідчий суддя вважає, що при винесенні постанови про закриття кримінального провадження № 0000129 від 18.01.2016 року, слідчим не вчинено всіх дій, передбачених вимогами КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до прийнятих рішень судами, грошові кошти позивачу не виплачені і такі відомості відсутні в матеріалах кримінального провадження.

Крім цього поза увагою слідчого залишились та не досліджувались ті обставини, які викладенні скаржником у заяві про кримінально-каране діяння посадових осіб Управління Пенсійного Фонду України в м. Дрогобич та Дрогобицькому районі.

Доводи скарги про неповноту досудового розслідування та передчасність рішення про закриття кримінального провадження слідчий суддя вважає підставними.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його вирішення, а тому провадження повинно закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки слідчим усіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, її зміст має відповідати фактичним обставинам справи, які виключають провадження у ній і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.

Відтак, проаналізувавши доводи скарги та дослідивши її матеріали, суд приходить до висновку, що слідчим належним чином не проведено досудове розслідування, не перевірено всіх обставин, що викладені скаржником у поданій скарзі, яка була предметом розгляду в судовому засіданні, і відтак дає підстави слідчому судді зробити висновок про неповноту та однобічність перевірки заяви про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим оскаржувану постанову не можна вважати законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Постанову слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 26.05.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 18.01.2016 року - скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0000129 від 18.01.2016 року скерувати до Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1