Справа № 366/1514/16-к
Провадження № 1-кп/366/100/16
ВИРОК
Іменем України
09 червня 2016 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000016 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка, Поліського району, Київської області, українця, громадянина України, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, освіта середня, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч.1 ст. 267-1 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ;

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
04.04.2016, ОСОБА_3 , знаходячись у себе дома в АДРЕСА_1 , вирішив незаконно проникнути на територію зони безумовного (обов`язкового) відселення з метою розбиття залізобетонних плит, які розташовані у відселеному селі Фабриківка, а вивільнену з них металеву конструкцію використати для власних потреб при будівництві у власному господарстві.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на порушення вимог режиму радіаційної безпеки, він 04.04.2016, близько 13 год. 30 хв.,в районі с. Луговики Поліського району Київської області, незаконно проник на територію відселеного села Фабриківка, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 належить до зони безумовного (обов`язкового) відселення, де в період часу приблизно з 13 год.30 хв. до 18 години., за допомогою кувалди, яку взяв з собою, вивільнив металеві конструкції з двох залізобетонних плит, маючи намір в подальшому їх перемістити за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення без передбаченого законом дозволу і без проведення дозиметричного контролю, та використати металоконструкції при будівництві у власному господарстві, чим порушив п.5 ст.12 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до якого забороняється вивезення за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади - Державного агентства України з управління зоною відчуження будівельних матеріалів і конструкцій, машин і устаткування, домашніх речей, тощо.
Таким чином ОСОБА_3 вчинив з прямим умислом кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст.14, ч.І ст.267-1 КК України, тобто дії, які направлені на створення умов для вчинення злочину, та які призведуть до закінчення злочину, але йому не вдалося реалізувати свій умисел, і довести злочин до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки о 18 годині, 04.04.2016 коли він перебував на території відселеного села Фабриківка, і завершував розбивати залізобетонну плиту, був виявлений працівниками поліції, які в подальшому вилучили у нього дві металеві конструкції, загальною вагою 76 кг.
На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, підтвердив вищезазначені обставини. Пояснив, що приблизно в квітні 2016 року він проник на територію відселеного села Фабриківка, яке знаходиться близько 250 метрів від його господарства, де в період часу приблизно з 13 год.30 хв. до 18 години., за допомогою кувалди, яку взяв з собою, вивільнив металеві конструкції з двох залізобетонних плит, маючи намір в подальшому їх перемістити за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення та використати арматуру для перекриття в погребі власного господарства.

Вину визнає, у вчиненому розкаюється.

Наявні в справі докази його винуватості, він не оспорює. Не вбачає потреби у допиті свідків та дослідженні доказів.

Суд, вважає доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст.14, ч.І ст.267-1 КК України, а саме здійснення протиправних дій, які виразилися у готуванні до злочину, тобто створенні умов для вчинення порушення вимог радіаційної безпеки, які б призвели до переміщення за межі зони відчуження металевих конструкцій, без надання передбаченого законом дозволу, і без проведення дозиметричного контролю.
Суд, враховуючи що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого ОСОБА_3 визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

А тому, крім допиту обвинуваченого інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Вчинений обвинуваченим злочин відповідно до положень ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Крім того, ОСОБА_3 , одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, стан здоров`я задовільний, не працюючий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття в скоєному, саме ця обставина відображена у обвинувальному акті та підтверджена судом.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановлено.

З`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі.

Проте, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, усі обставини справи в сукупності, наявність пом`якшуючої обставини,суд прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання і приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, і покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Призначення саме такого покарання, на погляд суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.

Вирішити питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 374, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 14, ч. 1 ст.267-1 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, у виді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, та згідно ст. 76 КК України, покласти на нього обов`язки: протягом іспитового строку, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов не подавався.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази:
?дві металеві конструкції, загальною вагою 76 кг передати до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»;

?кувалду передати законному володільцю ОСОБА_3 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1