АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/431/2016 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 (в інтересах представника потерпілої ОСОБА_7 ) на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 , 12 травня 2015 року, приблизно о 17 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул.Борщагівська в м.Києві та наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого при виїзді на пр.Повітрофлоцький шляхопровід в м.Києві.

Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3.«б», 10.1 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_8 , проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, не переконався перед початком руху, що це буде безпечно для інших учасників руху, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною автомобіля «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, потерпілій ОСОБА_7 , були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості в результаті наїзду автомобілем.

На вказаний вирок суду, адвокат ОСОБА_6 (в інтересах потерпілої ОСОБА_7 ), подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року, щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України в частині призначення покарання та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, в решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року залишити без змін. При цьому зазначає, що призначене покарання ОСОБА_8 не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме, за своїм видом та розміром є несправедливим через мякість. Суд не звернув уваги, що саме недосконале знання ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України та експлуатації транспортного засобу, призвело до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з чим, суд помилково при призначенні покарання не позбавив ОСОБА_8 права керувати транспортними засобами. Крім того, при призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 ігнорує звернення потерпілої, щодо відшкодування шкоди, відверто принижуючи її честь. Потерпіла відповіді на звернення не отримала та взагалі самоусунувся від будь-яких виплат потерпілій. Судом не враховано, що з травня 2015 року ОСОБА_7 не взмозі нормально пересуватися та вимушена була користуватися автомобілем і таксі, ОСОБА_8 своїми незаконними діями позбавив її сімю можливості нормально існувати, що призвело до страждань та побутових негараздів.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу представника потерпілої та просив її задовольнити в повному обсязі з наведених у ній доводів та підстав, обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої, адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України, представник потерпілої не оскаржує, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційний суд їх не перевіряє і вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України кваліфіковані вірно.

Відповідно до вимог ст.420 КПК України, у разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
Згідно положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував особу винного, який раніше не судимий, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, його відношення до вчиненого, а саме щире каяття та добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та добровільне часткове відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання суд не встановив і призначив ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу, в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що призначене судом основне покарання, відповідає вимогам ст.65 КК України і підстав для його збільшення, як про це йдеться в апеляційній скарзі представника потерпілого, не вбачає.
Безпідставними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження є доводи захисника про те, що судом при призначенні покарання не враховано ігнорування обвинуваченим ОСОБА_8 звернення потерпілої про відшкодування шкоди, а це на думку захисника є підставою для призначення більш суворого покарання, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про вимоги потерпілої до обвинуваченого, щодо відшкодування матеріальної чи моральної шкоди.
Санкцією ч.1 ст.286 КК України, крім основного покарання, передбачено і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Разом з тим, суд, приймаючи рішення про не призначення ОСОБА_8 додаткового покарання, своє рішення, в цій частині, не мотивував.

В порушення вимог ст. 65 КК України, суд не врахував, що вчинення ОСОБА_8 , кримінального правопорушення, яке призвело до спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, виразились саме у порушенні ним Правил дорожнього руху України.
Ці обставини дають підстави вважати, що доводи апеляційної скарги представника потерпілої, щодо безпідставного непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є обґрунтованими.
Тому, відповідно до положень наведених у ст.50 КК України, а саме мети покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, при призначенні покарання ОСОБА_8 , без застосування додаткового покарання, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а тому апеляційна скарга представника потерпілого, в частині непризначення обвинуваченому додаткового покарання, як обґрунтована, підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання скасуванню, з постановленням апеляційним судомнового вироку, за яким засудженому слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
При призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України колегія суддів враховує ті ж обставини, що викладені у вироку та були враховані судом першої інстанції та вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу у такому ж розмірі, який визначив суд першої інстанції, але з позбавленням його права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
На підставі викладеного та керуючись ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 (в інтересах представника потерпілої ОСОБА_7 ) задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року, щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

В решті вирок суду першої інстанції, щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

С У Д Д І:

_________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4