Березівський районний суд Одеської області

19.04.2016
Справа № 494/1030/15-к

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Березівський районний суд Одеської області у складі колегії: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
До Березівського районного суду Одеської області надійшов в порядку ст.293 КПК України від прокуратури Березівського району Одеської області обвинувальний акт та додані до нього документи за звинуваченням ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України.
Заслухавши думки сторін кримінального провадження, які вважають можливим призначення судового розгляду, та дослідивши обвинувальний акт з додатками до нього, суд вважає повернути прокурору цей обвинувальний акт у зв`язку з невідповідністю його вимогам ст.291 КПК України.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором та має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;
2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;
3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування;
4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.
Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
Пунктом 5 ч.2 ст.291 та ч.1 ст.337 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити в собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту
При цьому слід звернути увагу, що обвинувачення, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Однак зміст обвинувального акту у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам вищенаведеної норми процесуального закону відносно обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зазначений обвинувальний акт щодо обвинувачених взагалі не містить формулювання висунутого їм обвинувачення, а лише зазначається в ньому диспозиція норми Кримінального кодексу, яка вказує на злочинну поведінку конкретного виду та вказана лише стаття закону України про кримінальну відповідальність з посиланням на правову кваліфікацію цього правопорушення, тобто на точне встановлення діяння вчиненого суб`єктами, конкретному складу злочину, описаному у кримінальному законі.
При цьому твердження прокурора у підготовчому судовому засіданні про відповідність обвинувального акту вимогам закону та можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду є неспроможними та таким, що суперечить закону.
Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Враховуючи наведене, суд не може розглядати як формулювання пред`явлених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обвинувачень, викладених в обвинувальному акті слідчим та затверджених прокурором у виді кваліфікації правопорушень, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами національного законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого захищати себе від конкретних обвинувачень, а також на справедливий судовий розгляд.
Приймаючи до уваги викладений у ст.9 КПК України принцип законності кримінального провадження, суд вважає, що недотримання будь-яких імперативних норм Кримінально-процесуального кодексу України щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання такого акту таким, що не відповідає наведеним вимогам закону.
Підставою для повернення обвинувального акту, складеного відносно обвинувачених є не дотримання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки висунуте їм формулювання обвинувачення не містить обставин, які характеризують склад кримінального правопорушення, та не вказує на спосіб його вчинення, ознаки спрямованості умислу, мотиву дій та мети, які є обов`язковими при описуванні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Слід прийняти до уваги, що формулювання обвинувачення - це не просте відтворення диспозиції норми кримінального закону, а виклад її стосовно пред`явленого звинувачення з вказівкою, як це зазначається вище, часу, способу, мотиву й інших обставин, що утворюють склад злочину.
Отже, формулювання обвинувачення - це юридичне виведення, засноване на викладених в описовій частині обвинувального акту фактичних обставинах справи, змістом якого повинні бути правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції норми кримінального закону, що застосовується.
Кірм того, відповідно до положень ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування та 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
В розділі 1 реєстру матеріалів досудового розслідування не вказується час проведення деяких процесуальних дій; в п.8 розділу 2 цього реєстру зовсім не вказується реквізити та особа яка складала чи затверджувала процесуальне рішення, тобто обвинувальний акт та всупереч ст.109 КПК України цей реєстр доповнений розділом 4, в якому міститься перелік матеріалів досудового розслідування, що не передбачено зазначеною нормою закону..
Приймаючи до уваги викладений у ст.9 КПК України принцип законності кримінального провадження, суд вважає, що недотримання будь-яких імперативних норм Кримінально-процесуального кодексу України щодо змісту обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування є підставою для визнання такого акту таким, що не відповідає наведеним вимогам закону.
За таких обставин суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не відповідає вимогам КПК України, зокрема, ст.291 КПК України, а тому він відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст.ст.109,291,293,314 КПК України,
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя: