Справа №591/836/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/673/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 0000009 від 02 січня 2016 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19 травня 2016 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

02.10.2003 року Краснопільським районним судом Сумської області за ст.15, ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

22.04.2005 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ст.121 ч.1, ст.71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 .

До початку апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_9 , яка подала апеляційну скаргу відмовилася від неї, тому розгляд даного кримінального провадження проведений за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника, в яких :

- обвинувачений ОСОБА_8 не погоджуючись із кваліфікацією своїх дій, просить переглянути кримінальне провадження;

- захисник ОСОБА_7 не оскаржуючи встановлених судовим слідством фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України та просить вирок суду щодо останнього скасувати, призначивши справу до нового розгляду в суді першої інстанції.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначено за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 01 січня 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 01 січня 2016 року до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2991,56 грн. на лікування потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів, в сумі 614,40 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що не мав прямого умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , а тому вважає невірною кваліфікацію своїх дій за ч.1 ст.121 КК України. Крім цього зазначає, що щиро розкаюється та визнає вину у завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ;

- захисник ОСОБА_7 вказує, що впродовж як досудового розслідування, так і судового слідства ОСОБА_8 неодноразово наголошував, що умислу на завдання потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень не мав, при цьому, визнав свою вину, щиро покаявся, вибачився перед потерпілим, сприяв встановленню істини у справі, однак суд при постановленні вироку проігнорував дані твердження обвинуваченого. Тому, апелянт вважає, що дії ОСОБА_8 мали бути кваліфіковані за ст.128 КК України, як необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження. Також захисник зазначає, що висновки судово-медичного експерта, покладені в основу вироку суду, не є належними доказами наявності в діях ОСОБА_8 умислу завдати потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 01 січня 2016 року, близько 20 год. 50 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, був у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , яка розташована на першому поверсі будинку та належить ОСОБА_11 , де святкували «Новий рік» та вживали спиртні напої. До вікна кухні вказаної квартири, підійшов ОСОБА_10 , який постукав у вікно та попрохав відчинити двері до під`їзду, щоб зайти до квартири. ОСОБА_8 вийшов з квартири та відчинивши двері до під`їзду, повідомив ОСОБА_10 , що не впустить його та штовхнувши останнього правою рукою в грудну клітку, зачинив двері до під`їзду та повернувся до квартири. ОСОБА_10 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, будучи ображеним на ОСОБА_8 , словесно ображав його нецензурною лайкою, внаслідок чого у ОСОБА_8 , вник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 і з цією метою він взяв кухонний ніж та вийшов з квартири на вулицю за ОСОБА_10 , після чого близько 20 год. 55 хв., підійшовши до ОСОБА_10 , який знаходився біля автомобільної стоянки, розташованої неподалік від буд. АДРЕСА_3 , наніс один удар кулаком правої руки в обличчя у ділянку чола потерпілого, а потім умисно завдав ОСОБА_10 один удар кухонним ножем, який тримав у лівій руці, в область живота спереду, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини, поранення печінки, внутрішньочеревної кровотечі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу і також додатково просив пом`якшити призначене йому покарання, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала подані ними апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Зокрема, сам обвинувачений не заперечував, що 01.01.2016 року він спочатку не впустив ОСОБА_10 до квартири, де з друзями святкував Новий рік, а потім, коли той почав за вікнами ображати його нецензурною лайкою, то ОСОБА_8 взяв кухонний ніж, вийшов на вулицю і догнав ОСОБА_10 біля автомобільної стоянки. Там ОСОБА_10 продовжив його обзивати, на що ОСОБА_8 вдарив його кулаком в обличчя. При цьому він тримав в лівій руці ніж лезом вперед, і коли ОСОБА_10 пішов на нього, то можливо сам напоровся на ніж і отримав такі ушкодження.

Тобто, ОСОБА_8 фактично підтвердив, що його діями, 01.01.2016 року були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_10 , а твердження обвинуваченого щодо відсутності умислу, чи заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ножем з необережності, колегія суддів розцінює критично, як своєрідний спосіб уникнути відповідальності за скоєне діяння.

Так, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України перевірялися судом першої інстанції і обґрунтовано визнані безпідставними, оскільки спростовуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні, показав, що 01.01.2016 увечері він прийшов разом з ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_4 ., де знімав квартиру, хотів зайти до під`їзду. Але вийшов ОСОБА_8 та не впустив, відштовхнув його, на що він обурився. Потім ОСОБА_8 догнав його, та він обвинуваченого відштовхнув. Вязьмін сказав «Саня успокойся». ОСОБА_10 розслабився і в цей час ОСОБА_8 наніс йому чимось сильний удар зліва, порізав дублянку, светр, майку та пробив печінку. Потім йому стало погано, і ОСОБА_12 викликала швидку допомогу та поліцію.

Такі покази потерпілого є послідовними, підтверджується протоколом слідчого експерименту, відеофіксація якого була оглянута в суді ( т.1, а.п. 208) і підстав не довіряти цим показам колегія суддів не вбачає.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №91 від 11.02.2016, ОСОБА_10 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини, поранення печінки, внутрішньочеревної кровотечі, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя в момент заподіяння (т.1 а.п.201). Аналогічними висновками додаткових експертиз №164 та №165 від 05.02.2016 року.

Крім того, допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_13 підтвердив свої висновки та показав, що позиція ОСОБА_8 про те, що потерпілий сам міг наштовхнувся на ніж з медичної точки зору є неспроможною, тому що для спричинення таких тілесних ушкоджень з пошкодженням внутрішніх органів необхідно прикласти значні зусилля, які можливі тільки при здійсненні сильного удару ножем або дуже швидкого набігання потерпілого на зафіксований ніж. При триманні ножа у руці, така його фіксація неможлива, якщо у обвинуваченого не було приступу правця (стовбняку). ОСОБА_8 цією смертельною хворобою не хворіє.

Ці висновки, суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 і вони не були спростовані ні обвинуваченим не його захисником в апеляційних скаргах на даний вирок.

Колегія суддів також вважає такими, що не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст.128 КК України, а не за ч.1 ст. 121 КК України, виходячи з наступного.

Так, в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я» вказано, що питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, тощо.

Аналіз складів злочинів передбачених ст.128 КК України необережне тяжке тілесне ушкодження та ч.1 ст.121 КК України тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження, свідчить про їх відмінність у наступному: так об`єктом посягання у обох випадках виступає здоров`я та життя особи, при цьому з суб`єктивної сторони злочин, передбачений 128 КК України, характеризується необережною формою вини, а ч.1 ст.121 КК України передбачає заподіяння тілесного ушкодження умисно.

Таким чином, кваліфікувати дії за ч.1 ст.121 КК України необхідно якщо тяжкий характер ушкодження охоплювався умислом винного, а за ст.128 , лише у випадках якщо тяжке тілесне ушкодження сталося внаслідок необережного заподіяння.

Як вбачається з встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, ОСОБА_8 ножем, який знаходився у нього в руці, заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. При цьому, крім тілесних пошкоджень ніж пробив і весь теплий одяг, який був на потерпілому дублянку, светр, футболку. Позиція обвинуваченого, що потерпілий сам міг наштовхнувся на ніж з медичної точки зору є неспроможною. Згідно висновку судово - медичної експертизи - тяжке тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_10 виникло в результаті цілеспрямованого удару в живіт.

Так, згідно ст.23 КК України психічне ставлення особи до вчинюваної дії, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

З положень встановлених ст.24 КК України випливає, що умисел може бути: прямим, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання; або непрямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Отже, оскільки ОСОБА_8 завдаючи удар ножем, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання то суд першої інстанції правильно встановив умисну форму його вини при спричиненні ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України, дав належну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, порушень вимог кримінально-процесуального закону допущено не було, а відтак відсутні будь-які правові підстави для задоволення апеляції і скасування законного та обґрунтованого вироку.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд призначив у відповідності до ст.65 КК України - у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний ним злочин.

При цьому, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, та дані про особу винного, який раніше судимий, не працює, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставиною, що пом`якшує покарання суд обґрунтовано визнав вибачення ОСОБА_8 перед потерпілим. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд зважив й на ті обставини, що ОСОБА_8 вже відбував покарання за ч.1 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі. Врахувавши всі ці обставини суд призначив показання обвинуваченому в межах нижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.121 КК України і воно за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, тому підстав для пом`якшення покарання, як про це зазначав обвинувачений в судових дебатах, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не вирішив долю речових доказів речей обвинуваченого ОСОБА_8 , однак це питання може бути вирішено судом в процесі виконання вироку в порядку ст.ст.537, 539 КПК України.

За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим подані апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19 травня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.