№ провадження 11-кп/781/658/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2016 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000398 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.12.2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Косівка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, який не одружений, не працює, проживав АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 14.08.2003 року Світловодським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 21.10.2005 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 01.06.2009 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 17.03.2011 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі;

- 26.06.2014 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі;

- 05.06.2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 6 років 9 місяців позбавлення волі

засуджено за ч.2 ст.190 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2015 року остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Зараховано у строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі строк попереднього ув`язнення, який рахується з 26.03.2014 року, до 05.06.2015 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 500 грн. матеріальної шкоди

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок районного суду та пом`якшити призначене покарання, застосувавши положення ст.69 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок щодо нього є занадто суворим та не відповідає особі обвинуваченого. Зазначає, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, від злочинів не наступили тяжкі наслідки. Вказує, що він має на утриманні четверо дітей, матір пенсійного віку, яка потребує догляду, а також те, що і він потребує лікування.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 27 лютого 2014 року близько 21 години 00 хвилин прибув до домоволодіння АДРЕСА_3 . В цей момент у нього раптово виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману. Після цього він зайшов на територію вищевказаного домоволодіння, де зустрів раніше невідому йому ОСОБА_7 та, діючи умисно з корисливих спонукань, ввів її в оману, надавши неправдиву інформацію стосовно того, що його матір ОСОБА_9 потребує екстреної медичної допомоги. В подальшому обвинувачений переконав ОСОБА_7 в тому, що ОСОБА_9 , котра проживає по сусідству з останньою, дійсно являється його матір`ю, хоча ОСОБА_9 не являється його матір`ю, і що останній потрібні гроші в сумі 300 гривень для надання медичної допомоги. Після чого ОСОБА_7 , будучи введеною в оману, передала йому гроші в сумі 300 гривень. Таким чином обвинувачений у вказаний спосіб незаконно заволодів та у подальшому на власний розсуд розпорядився грошима ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 300 гривень.

Крім того, 27 лютого 2014 року близько 22 години 00 хвилин обвинувачений прибув до домоволодіння АДРЕСА_3 . В цей момент у нього раптово виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману. Після цього він зайшов на територію вищевказаного домоволодіння та в подальшому до будинку. Діючи умисно з корисливих спонукань, ввів в оману ОСОБА_7 , надавши останній неправдиву інформацію стосовно того, що його матір ОСОБА_9 потребує екстреної медичної допомоги та госпіталізації до лікарні в місто Кіровоград. В подальшому, продовжуючи реалізацію свого зазначеного злочинного умислу, переконав ОСОБА_7 в тому, що ОСОБА_9 дійсно потребує термінової госпіталізації до лікарні в місто Кіровоград та для цього їй потрібні гроші в сумі 200 гривень. Після чого ОСОБА_7 , будучи введеною в оману, передала йому гроші в сумі 200 гривень. Таким чином обвинувачений у вказаний спосіб незаконно заволодів та у подальшому на власний розсуд розпорядився грошима ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 200 гривень.

Крім того, 22 березня 2014 року близько 15 години 00 хвилин обвинувачений, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_4 , скориставшись відсутністю уваги з боку ОСОБА_10 , реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на безпосереднє заволодіння чужим майном, діючи з корисливих спонукань, повторно, таємно, з правої кишені куртки останньої, здійснив крадіжку грошей в сумі 2508 гривень 00 копійок, належні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Після чого з місця події з викраденими грошима зник та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на суму 1254 гривні 00 копійок та потерпілому ОСОБА_11 матеріальні збитки на суму 1254 гривні 00 копійок.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував про задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляції, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому міськрайонний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.3 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України, кваліфікувавши його дії, як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, з його слів перебуває в незареєстрованому шлюбі, має дитину; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття; обставини, що обтяжують покарання - відсутні, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Доводи обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання особі винного, а саме недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні йому покарання обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження відповідно до яких, суд всебічно і повно врахував як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого так і ті, що обтяжують відповідальність, та з урахуванням всіх доводів, обґрунтовано призначив покарання пов`язане з позбавленням волі, яке за вказаних вище обставин справи є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Ті обставини, що він щиро покаявся у вчиненому, а також те, що, злочини він вчинив знаходячись у безвихідному стані, і не мав засобів для існування, на які звертає увагу ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, на переконання колегії суддів, не є підставами застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст.69 КК України.

Враховуючи всі обставини кримінального провадження, міськрайонний суд правильно призначив ОСОБА_6 покарання у відповідності до санкцій ст. 190 ч. 2 та ст.185 ч.2 КК України, при цьому застосувавши положення ч.1 ст.70 та ч.4 ст.70 КК України, яке, як вважає колегія суддів є достатнім.

Вказане покарання, на переконання колегії суддів є виваженим, підстави для застосування ст.69 КК України відсутні.

Крім того, ст.69 КК України застосовується до конкретної статті, за якою обвинуваченого суд визнає винуватим і у цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить застосувати положення ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкціях частин статей за якими його засуджено, при цьому не оспорюючи вид покарання, як позбавлення волі.

Тому, колегія суддів вважає, що підстав задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з цих підстав не має, так як згідно санкції ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України не передбаченні мінімальні покарання у такому виді, як позбавлення волі, а у цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі.

Поряд з цим, колегією суддів також встановлено, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст.70 ч.4 КК України, так як всі злочини скоєнні ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню до винесення вироку Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області від 05.06.2015 року, за яким ОСОБА_6 вже відбуває покарання у виді 6 років 9 місяців позбавлення волі і при новому призначенні остаточного покарання воно не може бути меншим за вже визначене попереднім вироком покарання, тобто фактично міськрайонний суд добавив до попереднього покарання тільки 3 місяці.

На підставі наведеного, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги обвинуваченого свого підтвердження не знайшли, а тому колегія суддів вважає, що вирок міськрайонного суду є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовному скасуванню судового рішення у справі не виявлено.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.12.2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2