МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №480/1173/16-к
В И Р О К
Іменем України
Миколаївський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши 23 травня 2016 року у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за підозрою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопавлівка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні похилого віку матір, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , призваного за мобілізацією 09.07.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу на посаді номера обслуги зенітно-артилерійського відділення зенітно-артилерійського взводу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат,

- за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Встановлені судом обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні вироку.
09.07.2015 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 10.01.2016 року №10 старший солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги зенітно-артилерійського відділення зенітно-артилерійського взводу зазначеної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

23.01.2016 року з метою забезпечення бойового злагодження, військова частина - польова пошта НОМЕР_1 була передислокована на НОМЕР_2 загальновійськовий полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ).

25.01.2016 року о 08 год. 30 хв. старший солдат ОСОБА_5 з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив місце служби - табірний збір військової частини - польова пошта НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ) та вибув до фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

21.02.2016 року о 15 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_5 добровільно повернувся до місця несення служби - табірного збору військової частини - польова пошта НОМЕР_1 на територію НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 25.01.2016 року о 08 год. 30 хв., діючи умисно, будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби - табірний збір військової частини -польова пошта НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськовий полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ) та незаконно без поважних причин перебував поза його межами до 15 год. 00 хв. 21.02.2016 року, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції закону від 12.02.2015 року) самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю і показав суду, що дійсно перебуваючи на території 235 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 25.01.2016 року приблизно о 08 годині 30 хвилин залишив місце служби та поїхав додому, оскільки від дружини дізнався про хворобу своєї похилого віку матері. 21.02.2016 року він добровільно повернувся до місця служби.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позиції і роз`яснив їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши обставини справи, суд находить вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України ( в редакції від 12.02.2015 року) тобто - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначення покарання та інші процесуальні дії.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду і міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставини справи, а також його особу.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він за місцем служби характеризується негативно, не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, має на утриманні похилого віку матір, є учасником бойових дій.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає повне визнання ним своєї вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні похилого віку матері, те що він є учасником бойових дій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, суд приходить до переконання про можливість призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 370, 373,374 КПК України, суд, -

П р и с у д и в :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати без дозволу кримінально-виконавчій інспекції за межі України та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою засудженого на час перебування на військовій службі здійснювати командиру військової частини.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

23.05.2016