У Х В А Л А
20 травня 2016 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Одеської області, яка виразилась у невнесенні його заяви про вчинення кримінальних правопорушень від 17.06.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 303 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора Одеської області, яка, на думку скаржника, полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей щодо незаконних, як на думку скаржника, дій судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 .

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 посилається на те, що він 17.06.2015 року, відповідно до вимог чинного законодавства, звернувся до прокуратури Одеської області щодо внесення до ЄРДР відомостей про скоєння злочинів суддею Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 .

Однак відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились та досудове розслідування за заявою ОСОБА_2 не розпочиналось.

Вказані дії працівників прокуратури, скаржник ОСОБА_2 вважає незаконними, у зв`язку з чим просить суд зобов`язати працівників прокуратури Одеської області прийняти процесуальне рішення, відповідно до вимог ст.214 КПК України, за результатами розгляду його заяви від 17.06.2015 року.

В судові засідання призначенні на 06.07.2015 року, 15.07.2015 року, 18.08.2015 року, 11.09.2015 року, 28.09.2015 року, 12.10.2015 року, 26.10.2015 року, 16.11.2015 року, 18.12.2015 року, 11.01.2016 року, 25.01.2016 року, 08.02.2016 року, 22.02.2016 року, 29.02.2016 року, 14.03.2016 року, 28.03.2016 року, 04.04.2016 року, 18.04.206 року, 06.05.2016 року, 16.05.2016 року, 20.05 2016 року заявник ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, про що свідчать телефонограми про виклик ОСОБА_2 на 06.07.2015 року, 15.07.2015 року, 18.08.2015 року, 11.09.2015 року, 12.10.2015 року, 16.11.2015 року, 18.12.2015 року, 11.01.2016 року, 25.01.2016 року, 22.02.2016 року, 14.03.2016 року, 18.04.206 року, 20.05 2016 року, а також відмітки щодо направлення повісток на 02.12.2015 року, на 18.12.2015 року та на 04.04.2016 року, а також повідомлення про вручення поштового відправлення на 18.12.2015 року та на 04.04.2016 року.

З урахуванням вищезазначеного та положень ст.ст. 8, 9, 21, 22, 24, 28 КПК України, слідчий суддя вбачає, що наявні всі законні підстави для розгляду скарги по суті за відсутності скаржника, оскільки є документальне підтвердження отримання заявником неодноразових викликів до суду, здійснених в порядку ст.ст. 111, 112, 134, 135 КПК України, та відсутності жодного повідомлення від заявника на адресу суду про поважні причини його неявки за судовим викликом. При цьому слідчий суддя вважає, що в даному випадку, право скаржника на доступ до суду реалізоване в повній мірі.

Згідно ч.1 ст.318 КПК України, судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про розгляд скарги сповіщався, про що свідчать надані прокурором письмові заперечення на скаргу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заявника та прокурора.

У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, розгляд скарги проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, приходжу до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, ч. 1 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий або прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути визначальним критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин, окрім наведення тієї чи іншої статті кримінального закону, є обов`язкова наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Незважаючи на те, що подана ОСОБА_2 заява містить вимогу про реєстрацію злочину, за своїм змістом та суттю вона не є повідомленням про злочин, оскільки не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення, за викладених заявниками обставин. Доводи, наведені ОСОБА_2 у його заяві, є абстрактними, з самого тексту незрозуміла суть скоєного кримінального правопорушення та його обставини. Будь-яких фактичних даних, окрім припущень та міркувань самого заявника, про вчинення працівником прокурором дій, які мають ознаки кримінальних правопорушень, в заяві ОСОБА_2 не наведено.

Так, в своїй скарзі до суду ОСОБА_2 не мотивує підстави щодо притягнення судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, передбаченого 375 КК України.

Крім того, відповідно до ст. 375 КК України об`єктивна сторона злочину полягає у постановленні суддею (суддями) завідомо неправосудного судового рішення. Неправосудним є судове рішення, в якому завідомо неправильно застосовано норму матеріального права, яке постановлено з грубим порушенням норм процесуального права, або в якому завідомо є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК, характеризується тільки прямим умислом, оскільки особа усвідомлює, що постановляє завідомо неправосудний судовий акт, керуючись при цьому будь-якими мотивами, за винятком корисливих або інших особистих інтересів (ч. 2 ст. 375 КК). Якщо судовий акт постановляється колегіальним складом суду (кількома професійними суддями чи за участю народних засідателів або присяжних), то для кваліфікації їхніх дій за ст. 375 КК необхідно встановити, що кожен з них діяв умисно й усвідомлював завідомо неправосудний характер такого акту. У противному разі вчинене може розглядатися лише як дисциплінарний проступок, а якщо неправосудність судового акту сталася внаслідок несумлінного ставлення винного до виконання своїх службових обов`язків, то діяння (за інших необхідних умов) містить ознаки злочину, передбаченого ст. 367 КК.

Кваліфікуючими ознаками злочину (ч. 2 ст. 375 КК України) є: 1) спричинення тяжких наслідків; 2) вчинення його з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах. Поняття тяжких наслідків є оціночним, і його зміст встановлюється судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Корисливі мотиви припускають прагнення винного одержати будь-яку вигоду матеріального (майнового) характеру або позбутися матеріальних витрат у разі постановлення неправосудного судового акту (наприклад, засудження невинного з метою неповернення йому боргу). Інші особисті інтереси припускають вчинення злочину за мотивами особистої зацікавленості, яка може бути обумовлена помстою, кар`єризмом, заздрістю, ревнощами, прагненням просунутися по службі, одержати нагороду, приховати свою некомпетентність тощо.

Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяють на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно з ч. 2 ст. 24 КК України, особа при прямому умислі: а) усвідомлює суспільно небезпечний характер своєї дії або бездіяльності; б) передбачає настання суспільно небезпечних наслідків; 3) бажає їх настання.

Однак, скаржник, у своїй скарзі не зазначив ніяких відомостей або не навів жодного факту, який би підтвердив наявність в діях судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 прямого умислу на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України.

Таким чином, лише зазначення скаржником ОСОБА_2 про наявність в діях судді Приморського районного суду м. Одеси складу злочину ОСОБА_5 , передбаченого ст. 375 КК України, без зазначення наявності в діях судді об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, без зазначення кваліфікуючих ознак злочину та інших даних які мають суттєве значення при розгляді заяви,- не може бути підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Крім того, слід зазначити, що намагаючись розглянути скаргу ОСОБА_2 , суд неодноразово здійснював виклик заявника шляхом направлення судових повісток, однак останній для розгляду його скарги до суду не з`явився.

Наведене свідчить, про виконання вимог ч.3 ст. 306 КПК України, яка регламентує, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, дії чи бездіяльність яких оскаржується.

Неявка без поважної причини заявника, свідчить про фактичну відмову від підтримання заявлених вимог, що має оцінюватись як підстава для відмови в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 107, 303, 306, 307, 309, 318 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_2 , на бездіяльність прокурора Одеської області, яка виразилась у невнесенні його заяви про вчинення кримінальних правопорушень від 17.06.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1
20.05.2016