Справа № 346/4501/15-к
Провадження № 1-кп/346/26/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №1-кп/346/289/15, що зареєстроване в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань 24.12.2012 року за №0000259, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні має малолітню дочку, депутатом не обирався, згідно зі ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений заволодів у великому розмірі грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 шляхом зловживання його довірою.

Злочин вчинено за наступних обставин.

В 2005 році обвинувачений познайомився з потерпілим, який здійснював підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі мобільними телефонами в приміщенні магазину «Мобілка», що знаходився в м.Коломиї, по вул.Січових Стрільців, 45.

На початку лютого 2006 року обвинувачений умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою потерпілого, попросив останнього позичити йому грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на той час складало 20 200 грн., які зобов`язався повернути найближчим часом, однак, фактично наміру повертати позичені кошти обвинувачений не мав.

Крім того, 13.02.2006 року обвинувачений умисно, з метою заволодіння шахрайським способом майном потерпілого, знову попросив в останнього негайно позичити йому 1 000 доларів США, що станом на вказану дату було еквівалентно 5 050 грн., з метою нібито лише демонстрації іншій особі наявності в обвинуваченого вказаної суми коштів, однак, фактично наміру повертати потерпілому і ці грошові кошти обвинувачений не мав.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений в 2006 році запропонував потерпілому придбати вживану побутову техніку в Республіці Польща, переконавши його в тому, ще буде вигідно для потерпілого. Вони разом поїхали у вказану країну, в якій потерпілий придбав кілька десятків телевізорів іноземного виробництва за загальною ціною 5 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на той час складало 25 250 грн. Після перевезення придбаних телевізорів на територію України обвинувачений запропонував потерпілому перевезти зазначені телевізори для перевірки їх технічної справності до телемайстра, на що потерпілий, довіряючи обвинуваченому, погодився. Однак, після цього останній в період з вересня по 23 жовтня 2006 року без дозволу та відома потерпілого забрав з місця ремонту зазначені телевізори та розпорядився ними на власний розсуд.

Крім того, обвинувачений запропонував потерпілому придбати за низькими цінами партію мобільних телефонів, переконавши потерпілого в тому, що це є вигідним для останнього. Так, 18.10.2006 року в приміщенні приватного підприємства «Альфа і К» (м.Київ, вул. Лебединська,3 «б») потерпілий, будучи введеним в оману обвинуваченим, та вважаючи, що купує мобільні телефони за вказаною обвинуваченим ціною (адже саме останній вів переговори з продавцем цього товару) добровільно передав обвинуваченому грошові кошти в сумі 14 500 доларів США, частиною з яких, а саме 7 500 доларів США, що згідно з курсом НБУ на той час становило 37 875 грн., обвинувачений незаконно заволодів та розпорядився ними на власний розсуд.

Таким чином, обвинувачений, зловживаючи довірою потерпілого, незаконно заволодів грошовими коштами останнього на загальну суму 17 500 доларів США, що було еквівалентно на час вчинення інкримінованого злочину 88 375 грн., що становило на той час великий розмір.

Обвинувачений в судовому засіданні 30.11.2015 року свою вину у вчиненні інкримінованого злочину та цивільний позов не визнав, після чого відмовився давати показання. В судових засіданнях 18.03. та 23.03.2016 року він змінив свою позицію та пояснив, що він не позичав у потерпілого готівкові грошові кошти, а потерпілий вносив за нього свої кошти в спільне придбання ними товарів, так як вони вели спільний бізнес. Меншу частку коштів в таке придбання вносив обвинувачений. В подальшому після реалізації товару з отриманих від цього коштів потерпілий відраховував кошти, які він вніс замість обвинуваченого, а отриманий прибуток вони ділили між собою порівну. Зокрема, стосовно вищевказаних епізодів щодо придбання в Польщі телевізорів, а в м.Києві мобільних телефонів, обвинувачений пояснив, що між ними з потерпілим була домовленість, що збутом придбаних телевізорів займається обвинувачений, а збутом мобільних телефонів - потерпілий. Після реалізації товару вони ділили між собою порівну прибутки та збитки. Жодного письмового договору про спільну діяльність між ними не укладалося.

Обвинувачений також зазначив, що коли він перебував в Італії, то його батько приходив до потерпілого та пропонував повертати йому частинами борги тільки через те, що він як кожен батько стривожився за обвинуваченого, не будучи обізнаним про фактичну відсутність в обвинуваченого боргів перед потерпілим.

Вищевказані розписки про позику в потерпілого грошових коштів обвинувачений писав якраз тоді, коли потерпілий вносив за нього кошти як частку у спільне придбання товару. Борг по першій розписці обвинувачений повністю повернув потерпілому шляхом вищевказаного відрахування останнім цього боргу з виручки, отриманої від реалізації їх спільного товару, і обвинуваченому невідомо чому потерпілий не знищив вказану розписку, адже раніше в такому випадку він рвав при обвинуваченому подібні розписки.

В другій розписці, даній обвинуваченим, вказана сума позики 12 500 доларів США, однак, правильною мала бути 7 500 доларів США, оскільки в Польщі ними було придбано не понад 40 телевізорів (як пояснював потерпілий), а від 15 до 30 телевізорів, а також потерпілий за їхні спільні кошти купував для власних потреб автомобільні шини.

З приводу цього епізоду обвинувачений також пояснив, що коли вони привезли з Польщі телевізори та порахували затрати на це та на їх ремонт, то виявилося, що вони понесли збитки, бо придбали не ті телевізори. Найм мікроавтобуса для цієї поїздки оплачував обвинувачений, а витрати на пальне - потерпілий. Всього було вкладено 3 000 доларів США, 2 000 з яких оплатив потерпілий, а 1 000 - обвинувачений. Останній не заперечив, що вивіз від телемайстра і реалізував вказані телевізори в м.Чернівці, отримавши від цього виручку в розмірі 1 200 - 1 400 доларів США. Решту коштів він не отримав, оскільки один з продавців кошти не оплатив, а зник, з приводу чого обвинувачений звертався в орган міліції в м.Чернівці.

Щодо епізоду з мобільними телефонами, то обвинувачений пояснив, що про купівлю вказаного товару він домовився зі своїми знайомими в м.Києві. Приїхавши у вказане обвинуваченим місце продажу даного товару, потерпілий відібрав потрібні йому мобільні телефони. З м.Києва обвинувачений повертався разом з потерпілим автомобілем останнього марки «ВАЗ-21099». По дорозі потерпілий залишив частину мобільних телефонів на продаж в його магазині в м.Снятині, а частину привіз в його магазин «Мобілочка», що в м.Коломиї. В цьому магазині обвинувачений взяв лише один телефон для продажу. Чому потерпілий пояснював, що продавець вказаних телефонів мав пізніше передати з м.Києва ще одну партію мобільних телефонів обвинуваченому невідомо.

Обвинувачений пояснив, що, незважаючи на те, що в спільне придбання товару він фактично вносив меншу частку, ніж потерпілий, прибутки ділилися між ними порівну тому, що обвинувачений займався пошуком контрагентів, в зв`язку з чим особисто ніс транспортні витрати та витрати на проживання, зокрема, в м.Києві та в Польщі.

Потерпілий звернувся в міліцію через 3-4 місяці після того як обвинувачений поїхав в Італію. Останньому невідомо причин для цього, але він припускає, що потерпілий вирішив таким чином отримати кошти від нього, оскільки потерпілий не міг погасити кредит, який отримав на розвиток одного зі своїх магазинів.

Коли вони з потерпілим востаннє зустрічалися перед поїздкою обвинуваченого в Італію, то між ними були дружні відносини, і в таких відносинах вони перебували з часу їх знайомства.

Коли обвинуваченого було затримано у вказаній країні, то він в телефонній розмові потерпілому говорив, що якщо той вважає, що обвинувачений з зв`язку з їх спільним бізнесом винен якісь кошти, то останній щоб не мати проблем в Італії згідний повертати потерпілому по 100 доларів США щомісячно.

Обвинувачений заперечив, що він позичав в потерпілого 1 000 доларів США нібито для демонстрації своїй тещі, оскільки він з нею зустрічався лише один раз, і це було в Італії.

Обвинувачений просить врахувати, що він уклав з потерпілим договір купівлі-продажу належних обвинуваченому в центрі м.Коломиї земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва. При цьому він не отримав від потерпілого жодної оплати, незважаючи на те, що він не мав перед потерпілим жодних боргових зобов`язань. В подальшому це будівництво завершене братом потерпілого і він (брат) там проживає.

Тому обвинувачений і захисник вважають, цей факт свідчить про те, що між обвинуваченим і потерпілим мали місце цивільно-правові відносини та просять обвинуваченого виправдати.

Однак, незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого злочину, його вина у вчиненні даного злочину повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні та оціненими в сукупності доказами, а саме:

-показами потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні 30.11.2015 року пояснив, що в 2005 році він разом зі своїм компаньйоном ОСОБА_7 здійснював роздрібну торгівлю мобільними телефонами. Останній був товаришем обвинуваченого і познайомив його з потерпілим. На той час обвинувачений не виглядав бідною людиною, потерпілий часто бачив при ньому 400-500 євро.

В лютому 2006 року обвинувачений особисто звернувся до потерпілого з проханням позичити 4 000 доларів США, на що потерпілий погодився і передав обвинуваченому вказану суму, оскільки бажав допомогти йому. Згідно з їх домовленістю останній мав користуватися цими коштами нетривалий період, однак, так і не повернув їх. Незважаючи на це, потерпілий продовжував з ним спілкуватися, і вони й надалі перебували в дружніх відносинах. Через деякий час - весною 2006 року обвинувачений знову приїхав до потерпілого та попросив передати йому (обвинуваченому) 1 000 доларів США щоб продемонструвати наявність в обвинуваченого вказаної суми його тещі. Потерпілий позичив останньому 1 000 доларів США, про що обвинувачений написав розписку. Однак, і вказаної суми він потерпілому не повернув, пояснивши, що не має змоги та повідомив, що знає місце в Польщі, де можна придбати вживану техніку. Він запропонував потерпілому придбати за кошти останнього вказане майно, а виручені від його продажу в Україні прибутки поділити між ними порівну. З цих прибутків обвинувачений обіцяв повернути потерпілому борг. Останній оплатив свої кошти на відкриття їм обом віз, найм мікроавтобуса, витрати на переїзд та проживання в Польщі. У вказаній країні вони їздили даним мікроавтобусом по прикордонних селах, де скуповували в населення вживані телевізори. Після цього потерпілий також оплатив транспортні витрати на перевезення придбаної техніки найманим мікроавтобусом в Україну. Потерпілим було придбано приблизно 42-43 телевізори вартістю від 30 до 150 доларів США за 1 шт. Загальний розмір витрат потерпілого на поїздку в Польщу та придбання вказаного майна становить 5 000 доларів США без урахування особистих витрат потерпілого.

Оскільки вони не знали чи всі придбані телевізори є в справному стані, то обвинувачений запропонував потерпілому відвезти вказане майно до знайомого телемайстра в м.Коломиї для перевірки цієї техніки. На прохання потерпілого його брат і ще один знайомий допомогли розвантажити придбані телевізори біля телемайстерні. Обвинувачений отримав від потерпілого грошові кошти для оплати ремонту вказаної техніки. На запитання потерпілого про результати ремонту обвинувачений пояснював, що не вистачало деяких запчастин і що вони дорого коштують.

Однак, після спливу близько двох місяців під час візиту потерпілого телемайстер повідомив йому, що обвинувачений забрав всі телевізори. Потерпілий зрозумів, що той відвіз їх в м.Чернвці, де і реалізував, оскільки саме про такий спосіб реалізації він раніше говорив потерпілому, відхиляючи пропозицію знайомого потерпілого про оптове придбання цих телевізорів за 1 500 доларів США, оскільки ця ціна, на думку обвинуваченого, було надто низькою, адже частина телевізорів була з плоским екраном.

Згодом обвинувачений повідомив потерпілому, що є ще одна прибуткова справа в м.Києві і запропонував потерпілому вкласти гроші в придбання мобільних телефонів. Потерпілий вважав вигідним таке вкладення грошей, оскільки в той час мобільний зв`язок набирав обертів. Перед поїздкою в м.Київ потерпілий чув телефонну розмову обвинуваченого, під час якої він називав дуже привабливі ціни на мобільні телефони. В жовтні 2006 року потерпілий на власному автомобілі разом із вказаним братом - ОСОБА_8 (нині покійним) поїхали в м.Київ, на в`їзді в яке їх зустрічав обвинувачений.

Наступного дня вони втрьох прийшли в приміщення фірми, де мали купувати мобільні телефони. Потерпілий залишився в одній кімнаті, а обвинувачений з працівниками цієї фірми пішли в іншу, де розмовляли. Після цього потерпілий передав обвинуваченому грошові кошти в сумі 14 500 доларів США, які той передав вказаним працівникам як оплату за придбання телефонів. Обвинувачений пояснив потерпілому, що нібито працівники цієї фірми не можуть однією партією продати телефони на всю вказану суму. Зазначені в наданій ними накладній ціни відрізнялися від тих, про які йшла мова. Однак, обвинувачений запевнив, що в накладній зазначені такі ціни лише для звітності. Того дня потерпілому було продано мобільних телефонів на загальну суму 7 000 доларів США. Обвинувачений запевнив його, що мобільні телефони на решту суми будуть невдовзі передані поїздом. Оскільки решта телефонів не надходила, то на запитання потерпілого з цього приводу обвинувачений відповідав, щоб потерпілий чекав і обіцяв, що телефони надійдуть. При цьому в торговій точці потерпілого обвинувачений вибирав для свого користування найбільш дорогі телефони і казав потерпілому записувати їх вартість в розходи обвинуваченого.

Через кілька тижнів після того як мала надійти решта телефонів, але цього не сталося, потерпілий зустрівся з обвинуваченим в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (або 1а), де помітив відсутність меблів та «голі» стіни. Там обвинувачений на пропозицію потерпілого написав розписку про позику в нього грошових коштів в розмірі 7 500 доларів США та повідомив, що поверне ці кошти, оскільки його дружина працює в Італії. Таким чином, обвинувачений написав всього 2 розписки про позику в потерпілого навесні та восени 2006 року грошових коштів. Через тиждень після вказаної зустрічі потерпілий дізнався, що обвинувачений покинув територію України.

Потерпілий зазначив, що він погоджувався на пропозиції обвинуваченого про придбання вищевказаного майна, оскільки довіряв обвинуваченому, а також з метою створення можливості останньому повернути позичені кошти.

Із заявою про порушення кримінальної справи проти обвинуваченого потерпілий звернувся аж в березні 2007 року, оскільки протягом кількох місяців ще надіявся, що той йому добровільно поверне кошти. Під час досудового розслідування потерпілому стало відомо, що насправді обвинувачений придбав мобільні телефони по тих цінах, які були вказані у накладній, і жодного обов`язку щодо подальшої передачі додаткової партії цього товару в рахунок оплачених потерпілим 14 500 доларів США в продавця не існувало.

В 2009 році в зв`язку із затриманням обвинуваченого в Італії він телефонував до потерпілого, кажучи, що останній вчинив несправедливо, і щоб він відкликав вказану заяву. Також приблизно в той час до потерпілого приходив батько обвинуваченого, якому потерпілий пояснив, що не наполягатиме на притягненні обвинуваченого до кримінальної відповідальності за умови повернення грошових коштів. Приблизно через місяць після цього потерпілому надійшов від обвинуваченого єдиний грошовий переказ на суму близько 800 доларів США.

Після того потерпілий спілкувався з обвинуваченим аж у 2015 році. Під час цієї розмови останній знову просив відкликати вищевказану заяву і якщо його звільнять, то він буде повертати потерпілому по 100 доларів США щомісячно.

Потерпілий також зазначив, що в зв`язку з неповерненням обвинуваченим значної суми позичених коштів - 17 500 доларів США погіршився стан здоров`я потерпілого, оскільки вказані кошти були взятими потерпілим в кредит із заставою квартири. Батьки потерпілого теж були змушені брали участь у погашенні вказаного кредиту, і це, на думку потерпілого, значною мірою спричинило передчасну смерть його батька в 2011 році. Через вказані шахрайські дії обвинуваченого потерпілий отримав сильний нервовий зрив, в зв`язку з чим на протязі трьох місяців зловживав спиртними напоями. Потерпілий наполягав на суворому покаранні обвинуваченого, якщо той не поверне позичених коштів;

-показами свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що в 2006 році потерпілий приїжджав на автомийку, що в м.Коломиї, по вул.Грушевського, де на той час працював свідок. Керівником на вказаній мийці був вищевказаний двоюрідний брат потерпілого. Потерпілий просив свідка допомогти розвантажити телевізори. Свідок сів в мікроавтобус білого кольору, яким керував потерпілий, і вони поїхали в напрямку залізничного вокзалу м.Коломиї та зупинилися поблизу моста. Там вже стояв мікроавтобус, завантажений телевізорами, які були складені один на інший. Біля вказаного мікроавтобуса знаходився обвинувачений. Свідок допомагав переносити ці телевізори в гараж або літню кухню. Кількість телевізорів становила від 30 до 50 штук, вони не були запечатані. Чи вони були нові свідку невідомо. Після розвантаження вказаних телевізорів потерпілий привіз свідка на вказану автомийку.

Свідку відомо, що потерпілий мав на той час поблизу вказаного залізничного вокзалу власний магазин, де продавалися мобільні телефони;

-показами свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що восени 2006 року він працював телемайстром і був тоді знайомий з обвинуваченим в зв`язку з цією діяльністю. В той час обвинувачений, попередньо домовившись по телефону зі свідком, привіз до останнього для здійснення ремонту телевізори в кількості до 20 штук, які були без упаковки, тобто вживані. Свідок вважав, що вказані телевізори належать обвинуваченому, який повідомив свідку, що привіз їх із-за кордону, можливо, з Польщі. Ремонт здійснювався близько 2-х місяців. В подальшому обвинувачений забирав частинами вказані телевізори, деякі з яких були відремонтовані, а частина - без проведення ремонту. За ремонт зі свідком розраховувався повністю обвинувачений, включаючи понесені витрати на придбання необхідних запчастин. Телевізори призначалися для продажу. Після того як обвинувачений вивіз від свідка всі телевізори, до останнього приїжджав потерпілий та повідомив, що вказані телевізори належать йому (потерпілому);

- показами свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що вона з 2004 або 2005 по 2007 роки працювала продавцем в належному потерпілому магазині, який був розташований в районі залізничного вокзалу м.Коломиї. В цьому магазині здійснювався продаж мобільних телефонів. Свідку відомо, що на той час потерпілий товаришував з обвинуваченим. Приблизно в 2006 році обвинувачений брав у вказаному магазині під реалізацію мобільні телефони, а також за вказівками потерпілого свідок кілька разів видавала обвинуваченому з каси грошові кошти, частину з яких обвинувачений повертав, а частину - ні, що обурювало потерпілого.

Свідок також була присутня при розмові, під час якої обвинувачений просив потерпілого позичити гроші в сумі 1 000 доларів США для демонстрації цих коштів тещі обвинуваченого, на що потерпілий погодився, оскільки обвинувачений запевняв, що поверне цей борг. Про інші позики обвинуваченим грошових коштів у потерпілого свідку відомо зі слів останнього;

-показами свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що він є батьком обвинуваченого. Про існування в останнього боргових зобов`язань перед потерпілим свідку стало відомо в зв`язку з порушенням даної кримінальної справи, хоча йому достовірно невідомо часу її порушення.

Свідку не відомо на що його син позичав кошти, однак, на час вказаних позик обвинувачений був приватним підприємцем, торгуючи касетами. Він з потерпілим перебував в тісних дружніх відносинах, обвинувачений називав потерпілого по прізвиську « ОСОБА_13 », вони їздили разом в Польщу.

В лютому або березні 2007 року, коли його син перебував в Італії, свідок повернув потерпілому за свого сина приблизно 500-600 доларів США та обіцяв в подальшому повертати частинами борг обвинуваченого. Однак, потерпілий зажадав повернення всієї суми відразу, на що свідок не погодився, і після того вони по даному питанню більше не зустрічалися;

- даними листа окремого відділу обробки даних центральної підсистеми ПТС «Гарт» Державної прикордонної служби України №7961 від 04.03.2014 року, згідно з якими в адміністративній базі даних системи «Гарт» станом на 03.08.2007 року ОСОБА_14 16.02.2006 року проходив перевірку паспортних документів під час проведення прикордонного контролю в пункті пропуску Катеринівка, 22.02.2006 року в пункті пропуску Гоптівка, а 27.03., 28.03., 13.09., 16.09.2006 року - в пункті пропуску Шегині (а.п. 134);

- даними довідки ТВБВ №10008/0129 філії Івано-Франківського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» №1282 від 16.09.2015 року, згідно із якою станом на 02.02, 13.02., 03.10., 18.10. та 23.10.2006 року Національним банком України було встановлено такий офіційний курс гривні до долара США: 505, 00 грн. за 100 доларів США (а.п.138);

-даними письмової розписки, даної обвинуваченим 13.02.2006 року, згідно з якою він взяв в борг у потерпілого 5 000 доларів США, як зобов`язався повернути до 27.02.2006 року (а.п.193);

- даними письмової розписки, даної обвинуваченим 26.10.2006 року, згідно з якою він взяв в борг у потерпілого 12 500 доларів США, які зобов`язався повернути рівними частинами протягом 6 місяців та повністю погасити цей борг до 10.07.2007 року (а.п.192);

Оригінали вказаних розписок оглянуто в судовому засіданні та перевірено відповідність оригіналам наявних в матеріалах судового провадження копій цих розписок.

Таким чином, вказаними доказами спростовуються твердження обвинуваченого про відсутність в нього на час виїзду за кордон будь-яких грошових зобов`язань перед потерпілим та про надумання потерпілим таких зобов`язань з метою безпідставного збагачення за рахунок обвинуваченого. При цьому суд також бере до уваги, що в судовому засіданні обвинувачений не заперечив існування в нього таких зобов`язань у виді внесення потерпілим грошових коштів за обвинуваченого при спільному придбанні ними товарів. Не заперечено також обвинуваченим фактів вивезення ним без відома і згоди потерпілого придбаних останнім телевізорів та привласнення отриманого прибутку від їх реалізації. Твердження обвинуваченого про його безпідставне обвинувачення потерпілим спростовується в першу чергу його показами та показами його батька - свідка ОСОБА_12 , адже вони пояснили, що в 2006 році обвинувачений і потерпілий перебувати в дружніх відносинах, з чого випливає, що потерпілий цілковито йому довіряв, обвинувачений в зв`язку з його затриманням телефонував потерпілому, пропонуючи частинами повертати борг, а також намагався добровільно врегулювати це питання через свого батька, який здійснив часткове погашення боргу свого сина. Обвинувачений і захисник також пояснили, що відносини між обвинуваченим та потерпілим носили виключно цивільно-правовий характер, тобто наявність боргових зобов`язань випливає з договору позики.

Таким чином, обвинуваченим в судових засіданнях дано покази то про відсутність в нього на час виїзду за кордон будь-яких грошових зобов`язань перед потерпілим, то про визнання наявності таких зобов`язань, однак, без ознак шахрайства. При цьому суд бере до уваги, що обвинувачений впродовж кілько х місяців розгляду судом даного провадження відмовлявся давати покази і не заперечував проти вищеописаних показів потерпілого, і лише в судових засіданнях 18.03 та 23.03.2016 року, які відбувалися після смерті потерпілого, обвинувачений погодився давати покази, оскільки потерпілий вже не міг заперечити проти них.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений та захисник заявили про фактично безоплатне відчуження обвинуваченому об`єктів нерухомого майна. Однак, вказана обставина жодним чином не свідчить про існування між сторонами виключно цивільно-правових відносин, а, навпаки, може бути врахована при вирішенні питання про відшкодування шкоди, завданої даним злочином. Крім того, стороною захисту не надано жодних підтверджуючих цю обставину документів.

Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.190 КК України. Його дії за вказаною нормою органами досудового розслідування кваліфіковано вірно, оскільки він заволодів у великому розмірі грошовими коштами потерпілого шляхом зловживання його довірою.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є наявність в нього на утриманні малолітньої дочки ОСОБА_15 , 2005 року народження (а.п.170).

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд також враховує особу винного, який вважається таким, що вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.п.163,164), позитивно характеризується за місцем проживання (а.п.169), однак, навіть частково не відшкодував завдану шкоду.

При врахуванні думки потерпілого про суворість покарання суд бере до уваги, що до ухвалення даного вироку, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий помер, що стверджується даними свідоцтва про його смерть (а.п.124), в зв`язку з чим втрачає своє попереднє принципове значення його позиція щодо суворості покарання обвинуваченого.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч.3 ст.190 КК України, оскільки судом не встановлено наявність передбачених законом підстав для призначення іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в цій санкції.

В зв`язку із засудженням обвинуваченого до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою доцільно продовжити на визначений КПК України строк. При цьому суд враховує, що обвинувачений перебував під вартою з 13.11.2009 року до 03.12.2009 року та з 30.07.2015 року, що стверджується повідомленням Національного бюро Інтерполу від 07.08.2015 року (а.п.189). Отже, загальний термін попереднього ув`язнення обвинуваченого станом на 23.03.2016 року складає 8 місяців 15 днів, який слід зарахувати в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що передбачено ч.5 ст.72 КК України.

Факт смерті потерпілого суд враховує і при вирішенні пред`явленого ним цивільного позову. При цьому суд бере до уваги, що до своєї смерті потерпілий не прибув в судові засіданні призначені на 09.02. та 22.02.2016 року, будучи належним чином повідомленим про їх час і місце, що стверджується документально (а.п.103, 108) та не повідомив про причини свого неприбуття.

Відповідно до правил, передбачених ч.3 ст.129 та ч.1 ст.326 КПК України, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

Однак, вказані випадки відсутні, так як потерпілий не звернувся з клопотанням про продовження розгляду провадження в його відсутності, а обвинувачений цивільний позов не визнає.

Тому суд приходить до висновку, що в зв`язку з повторною неявкою потерпілого та в подальшому в зв`язку з його смертю пред`явлений ним цивільний позов підлягає залишенню без розгляду, що відповідно до правил ч.7 ст.128 КПК України не позбавляє права заінтересованих осіб пред`явити в майбутньому позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, в порядку цивільного судочинства.

Речові докази - вищевказані розписки, які зберігаються в родичів потерпілого, слід їм повернути.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 326, 124 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою вважати продовженим на строк 60 днів, а саме до 22 травня 2016 року включно.

Зарахувати в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 час його попереднього ув`язнення з 13.11.2009 року до 03.12.2009 року та з 30.07.2015 року по 23.03.2016 року включно, що в загальному становить 8 (вісім) місяців 15 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, поданий 27.11.2015 року, залишити без розгляду на підставі ч.1 ст.326 КПК України та в зв`язку зі смертю потерпілого - цивільного позивача.

Речові докази - 2 (дві) письмові розписки, дані обвинуваченим ОСОБА_4 13.02.2006 року та 26.10.2006 року, які зберігаються в родичів потерпілого, вважати повернутими їм.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення. Інші учасники мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.
Суддя ОСОБА_1