ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 6 жовтня 2016 року касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області у кримінальному провадженні щодо виправданого
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
У касаційній скарзі прокурор виклав вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, мотивуючи недотриманням апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої не були перевірені повною мірою із наведенням спростування таких, оскільки зібраними доказами у провадженні підтверджено спричинення ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень саме з умислом, а не через необережність. Крім того, вказав, що при залишенні виправдувального вироку без змін апеляційний суд безпідставно послався на одну з таких підстав як порушення процесуального закону, а саме ст. 477 КПК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня заява потерпілої, на підставі якої розпочато дане кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення. При цьому також зазначив, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив прокурору у задоволенні клопотання про відкладення розгляду провадження на інший день та час для надання суду вказаної заяви потерпілої, що не є доказом у провадженні, у розумінні ч. 3 ст. 404 КПК України, на неможливість дослідження якої встановлена заборона.
У запреченнях на касаційну скаргу виправданий ОСОБА_5 просив касаційну скаргу прокурора як необґрунтовану залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни, наголошуючи на її законності та мотивованості.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2014 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано.
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у такому. Приблизно о 14 год. 30 хв. 11 квітня 2013 року, перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 , виник конфлікт із тещею ОСОБА_7 . У ході конфлікту, взявши останню двома руками за одяг в області грудної клітини, ОСОБА_5 відштовхнув її назад та наніс удар в область грудної клітини. Після чого наніс удар кулаком в область грудної клітини. Потім силоміць захватив потерпілу двома руками за праве і ліве плече та відштовхнув назад. Згідно з висновком експерта від 15 квітня 2013 року № 634 у ОСОБА_7 виявлено синці на грудній клітині і на правому/лівому плечах, що є легкими тілесними ушкодженнями.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 8 жовтня 2014 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, апеляційну скаргу потерпілої задоволено частково, зазначений вирок суду від 11 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасовано та постановлено новий вирок, яким його засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, вирок апеляційного суду від 8 жовтня 2014 року щодо нього скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року апеляційні скарги прокурора і потерпілої залишено без задоволення, а вирок суду від 11 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 при заподіянні тілесних ушкоджень діяв необережно, є правильним. Як встановлено судом, умислу у ОСОБА_5 на заподіяння тілесних ушкоджень зібраними доказами не підтверджено, оскільки штовханина сталась на досить малому просторі (в дверях квартири), при досить великій скупченості людей (між виправданим ОСОБА_5 , його дружиною, двома малолітніми дітьми та тещею ОСОБА_7 з ОСОБА_8 ), внаслідок якої сім`ї ОСОБА_9 вдалося фактично продертися в своє помешкання.

Під час судового слідства судом повною мірою перевірено й показання ОСОБА_7 , яка не заперечувала, що перешкоджала проходу ОСОБА_5 , його дружини та дітей до квартири.

Отже дії ОСОБА_5 були направлені лише на захист своєї родини, їх прав на проживання у квартирі.

Статтею 125 КК України встановлена кримінальна відповідальність за умисне спричинення легкого тілесного ушкодження. Кримінальна відповідальність за необережне спричинення легкого тілесного ушкодження законом не передбачена.

Таким чином, суд обґрунтовано виправдав ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України, належним чином мотивувавши вирок.

Апеляційний розгляд проведений із дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Доводи апеляційної скарги прокурора, аналогічні наведеним у касаційній, спростовані із наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Як вбачається з ухвали апеляційного суду, підтверджуючи правильність висновків суду першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_5 на законних підставах мешкав та мешкає у вказаній квартирі, куди його не пускала потерпіла, застосувала силу до малолітньої дитини виправданого, чинила перешкоду: стояла в дверях та не пускала ввійти, намагання ж ОСОБА_5 відсторонити потерпілу, що має значну вагу тіла, з дверного проходу, призвело до необережного заподіяння потерпілій ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження, що узгоджується з характером виявлених тілесних ушкоджень.

При цьому судом апеляційної інстанції постановлено ухвалу із дотриманням вимог ч. 2 ст. 439 КПК України щодо вказівок суду, який розглянув справу в касаційному порядку, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2015 року).

Даних, які б свідчили, що в справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, не встановлено.

Підстав для скасування або зміни судових рішень не виявлено.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року щодо виправданого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-2493км16 Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_10
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_11
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1