Номер провадження: 11-сс/785/1759/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.12.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 23 серпня 2016 року про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0003573 від 17 серпня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 23 серпня 2016 року було задоволено клопотання старшого слідчого Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та накладено арешт на автомобіль «Toyota Lexus» 2003 року випуску, в кузові чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 із забороною розпоряджатись та користуватись вказаним майном.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді власник арештованого автомобіля ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати арешт майна та заборону на відчуження автомобіля та повернути його законному власнику.

Крім того, ОСОБА_9 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки він не був присутнім при розгляді клопотання слідчого про арешт майна та не повідомлявся належним чином про дату та час судового засідання, а отже був позбавлений можливості висловити свою позицію стосовно цього питання. Копію оскаржуваної ухвали він отримав лише 25 листопада 2016 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді була постановлена з істотними порушеннями вимог КПК України. Так, ОСОБА_9 вказує, що він є законним власником арештованого автомобіля, якій не відповідає критеріям тимчасово вилученого майна, зазначеного в ч.2 ст.167 КПК України. Автомобіль не був виготовлений, пристосований або використаний як засіб чи знаряддя вчинення злочину та не зберіг на собі його слідів, не надавався особі з метою схилити її до вчинення злочину, тощо. Також автомобіль не може бути арештований для забезпечення цивільного позову в рамках даного кримінального провадження, оскільки його законний власник ОСОБА_9 не є підозрюваним або обвинуваченим. Крім того, зазначає, що автомобіль не може бути об`єктом кримінально протиправних дій.

ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином слідчим Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, що підтверджується відповідним повідомленням №38/8140 від 06 грудня 2016 року, яке було надано прокурором у судовому засіданні. При цьому сам ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просив розглянути її без його участі у зв`язку з неможливістю явки до апеляційного суду.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , думку потерпілого ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши її доводи та матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Абзацом 2 ч.4 ст.170 КПК України встановлено, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, а саме:

1) одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалося (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) було предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) було підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Висновки слідчого судді про доцільність накладення арешту на автомобіль «Toyota Lexus» апеляційний суд вважає правильним, оскільки на даний час, Малиновським ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області розслідується кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0003573 від 17 серпня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 06 серпня 2016 року приблизно о 16:00 годині ОСОБА_11 та двоє інших осіб знаходячись за адресою: м.Одеса, вул.Аеропортівська, 29, шляхом омани заволоділи транспортним засобом «Toyota Lexus» 2003 року випуску, який належить на праві власності потерпілому ОСОБА_7 .

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вказаний автомобіль є предметом злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а отже відповідає критеріям майна третьої особи, на яке, відповідно до положень ч.4 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій,

За таких обставин, оскільки арештований автомобіль був безпосереднім об`єктом шахрайських дій з боку громадянина ОСОБА_11 та двоїх інших невстановлених осіб, апеляційний суд приходить до висновку, що арештоване майно відповідає і критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке у відповідності до положень ч.3 ст.170 КПК України також може бути накладений арешт.

На підставі викладеного апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що арештований автомобіль не є належним об`єктом застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 щодо незаконності ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою попередження відчуження автомобілю чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_9 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідним роз`яснити власнику майна, що згідно із ч.2 ст.174 КПК України він має право звернутися з клопотанням до слідчого судді про скасування арешту накладеного на майно, якщо він доведе, що відпала потреба в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 23 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0003573 від 17 серпня 2016 року накладено арешт на автомобіль «Toyota Lexus» 2003 року випуску, в кузові чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 із забороною розпоряджатись та користуватись вказаним майном залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4