АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/4438/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/765/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016р. м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 01.05.2016р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000352 відносно:

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу

Дніпропетровської області, українця, громадянина

України, освіта середня, одруженого,

працює настоятелем храму святого Василія Великого в

с.Зелена Балка Криворізької Єпархії, має сан священика, зареєстрованого

і мешкаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, на вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2016р.

Вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2016р., ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 3р.

На підставі ст.76 КК України покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Питання, щодо речових доказів і процесуальних витрат вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

потерпілі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6

захисник обвинуваченого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурор у кримінальному провадженні в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р.

В іншій частині рішення суду відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за наступних обставин.

01 травня 2016р. приблизно о 16.30 год., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 , рухався по сухому покриттю автодороги до станції Прикар`єрна з боку ПАТ ЦГЗК.

Під час руху, в районі посту охорони №50, що в Покровському районі міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області водій ОСОБА_6 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав за межі проїжджої частини праворуч, де здійснив наїзд передньою правою частиною свого автомобіля на дерево, чим грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3.6), та 12.1. Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №3375-16 від 14.07.2016, порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України привело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої:

- пасажиру ОСОБА_12 , спричинено тілесні ушкодження, а саме: дві забитих рани в скроневій ділянці праворуч; синець на передньо-внутрішній поверхні правого плеча в нижній третині; забита рана на внутрішній поверхні правого передпліччя у верхній третині; множинні садна - на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині та на тильній поверхні правої кисті; 8 саден - на передній поверхні правої гомілки у середній третині; шість синців на зовнішній та внутрішній поверхнях правої гомілки від верхньої до нижньої третини та на тильній поверхні правої стопи; крововиливи у м`які покривні тканини голови в лобній області праворуч; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку; крововиливи у шлуночки головного мозку; крововиливи в обидві плевральні порожнини у кількості по 200 мл; повні косо-поперечні переломи 7,8,9 ребер праворуч по середньо-ключичній лінії без ушкодження пристінкової плеври; деревоподібний розрив на діафрагмальній поверхні правої частки печінки.

Всі тілесні ушкодження відносяться до комплексу сполученої травми та оцінюються у сукупності, за своїм характером, відносяться до категорії ТЯЖКОЇ ступені тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, які призвели 01.05.2016р. до смерті потерпілого, що підтверджується висновком судово - медичної експертизи № 863/1 від 14.05.2016р.;

- пасажиру ОСОБА_13 , спричинено тілесні ушкодження, а саме: від трепанаційного вікна в ділянці тім`яно-потиличної кісток праворуч відходить лінія перелому у напрямку справа - наліво, зверху-вниз та сліпо затухає в проекції лямбдо видного шва, крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку, розм`якшення мозкової речовини з утворенням детриту та правої скроневої частки, розрив брижі тонкого кишечника, повний лінійний перелом правої вертлюжної западини, консолідований перелом правої стегнової кістки у верхній третині, які призвели до смерті потерпілого 06.06.2016 р. у відділенні політравми КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2»ДОР», що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 1084/1 від 24.06.2016.

Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання положень ст.75 КК України.

Прокурор звертає увагу на те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням не врахував тяжкості скоєного ним злочину, внаслідок якого загинуло дві людини.

На думку прокурора наведене свідчить про підвищену суспільну небезпечність і неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого за допомогою інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, у такому випадку мета покарання не буде досягнута.

Прокурор, який брав участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив її задовольнити, скасувати вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23.08.2016р., ухваливши свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р., в іншій частині рішення суду відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, кожна окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, наполягали на залишенні вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , без змін.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції відносно нього, без змін.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_10 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, просив залишити їх без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу відносно ОСОБА_6 , без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Колегія суддів, вважає доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при призначені покарання обвинуваченому, необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з приписами ст.65 КК України, яка встановлює загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини кримінального Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин;

2) відповідно до положень Загальної частини кримінального Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину,

особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленума ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що при призначенні покарання, в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди

мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані

враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу

винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У п.3 Постанови Пленума ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ №7від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних

стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу, що при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням, ст.75 КК України, суд першої інстанції додержався встановлених вимог закону і роз`яснень вказаних Пленумів Верховного Суду України.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції враховав те, що злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України, є необережним і згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів (ар.пр.62).

Обставинами, які пом`якшують покарання суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.66 КК України, визнав щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання судом не були встановлені, у зв`язку з іх відсутністю.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд першої інстанції врахував, те, що обвинувачений працює священиком, глибоко релігійна особа, має подяки від єпархії (ар.пр.32, 38, 39, 40).

Суд першої інстанції також врахував і характер порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, які хоч і знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, проте не виражалися в їх свідомому нехтуванні, як то керування в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння тощо.

Врахував суд і особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався (ар.пр.33), має постійне місце проживання, де характеризується позитивно (ар.пр.37), працює (ар.пр.41), його поведінку після дорожньо-транспортної пригоди, позицію потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та відсутність з їх сторони претензій до обвинуваченого, які не наполягали на призначенні ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі, а навпаки просили не позбавляти його свободи.

Врахувавши наведені вище обставини, а саме тяжкість вчиненого злочину, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, його ставлення до цих порушень та його поведінку після вчинення злочину, думку потерпілих, особу винного, а також сукупність всіх обставин справи, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання в межах санкції частини 3 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі, однак дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки встановлені в ст.76 КК України, в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, та з позбавленням права керування транспортними засобами.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , без відбування покарання в місцях позбавлення волі, саме таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення і не вбачає підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2016р., яким ОСОБА_6 , визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України - без змін.

Скасувати ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного на досудовому розслідуванні і продовженого судом першої інстанції до набрання вироком законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4