Справа № 626/775/16-к
Провадження № 1-кп/626/95/2016
Красноградський районний суд Харківської області

04 липня 2016 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: обліченка с.м.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Красноград Харківської області, який має середньо - технічну освіту, працюючий у ПАТ «Харківгаз» Красноградського управління експлуатації газового господарства - слюсар з аварійно - відбудовних робіт у газовому господарстві служби з аварійно-відбудовних робіт, одружений, маючий 2 малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст.89 КК України не судимий,
- в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,
Відповідно до обвинувального акту, органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він у 2010 році з дружиною та двома дітьми переїхав жити за адресо: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 .
Восени 2015 року, точний місяць, дата та час в ході слідства не встановлені, ОСОБА_5 , помітив у голуб`ятні, яка розташована за вищевказаною адресою, паперовий коробок з надписом: «Порох дымный для промысловой охоты обыкновенный №2 Белый медведь», в якому знаходилась сипуча речовина чорного кольору. ОСОБА_5 , розуміючи, що вказана речовина є димним порохом, не маючи передбаченого законом дозволу, діючи з прямим умислом, направленим на придбання та зберігання, переніс до сараю, який розташований за вище вказаної адреси, порох, та став його там зберігати не маючи на те дозволу, що передбачено п.п.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів затвердженої Наказом МВС України №622 від 21.08.1998.
25.02.2016 в період часу з 11:00 год. до 11:50 год., в ході обшуку, за адресо: АДРЕСА_2 , працівниками поліції Красноградського ВП ГУ НП в Харківській області був виявлений та вилучений той самий паперовий коробок з сипучою речовиною чорного кольору, яка згідно висновку судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса №2654 від 29.03.2016 є вибуховою речовиною - димним порохом, масою 110,8 г., яку він зберігав без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, орган досудового розслідування вважає, що своїми умисними діями ОСОБА_5 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, тобто придбання, зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаного злочину не визнав та пояснив, що до 2010 року він разом зі своєю сім`єю мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Потім у 2010 році родичі його дружини переїжджали на постійне місце мешкання до іншого міста і запропонували його сім`ї тимчасово пожити в їх домоволодінні за адресо: АДРЕСА_2 , щоб пригледіти за будинком, на що вони погодились та разом з дружиною і двома дітьми переїхали жити до вказаного домоволодіння, який належить ОСОБА_6 .
Приблизно восени 2015 року, точно він не пам`ятає, в одному з господарських приміщень сараї, що розташований на території домоволодіння в якому вони тимчасово мешкали, серед різного сміття та мотлоху, який там знаходився, він помітив старий мокрий паперовий коробок з написом: «Порох дымный - Белый медведь», однак цьому він ніякого значення не надав, оскільки вказаний коробок йому не належить, крім того він був старий та мокрий, так як там протікав дах і вода потрапляла на мотлох, який знаходився в сараї, в тому числі і на той коробок. Вказаний коробок він не чіпав, не відкривав та його зміст не перевіряв, що в ньому знаходилось, йому не відомо.
На при кінці 2015 року він за вказівкою свого начальника ремонтував газовий котел у одного з співробітників поліції, якого в подальшому узнав, як ОСОБА_7 , і у його будинку він побачив сейф з мисливськими рушницями, після цього у них зайшла розмова про охоту, під час якої він ( ОСОБА_8 ) повідомив йому, що у нього вдома є якийсь коробок з надписом «Порох дымный - Белый медведь», якщо йому необхідно то він може прийти і подивитися його зміст. На що останній повідомив, що це йому не потрібно і порадив викинути цей коробок. Однак він цього не зробив, оскільки, як домоволодіння по АДРЕСА_2 , так і все майно, в тому числі і той коробок, йому не належить, його зміст йому не відомий, і він не має ніякого права розпоряджатися не своїм майном. Весь час з моменту як він побачив цей коробок він його не чіпав і не дивився його зміст, а він стояв на тому ж самому місці, де він його побачив та де його було знайдено та вилучено працівниками поліції.
25.02.2016 року в першій половині дня до нього прийшли працівники поліції Красноградського ВП ГУ НП в Харківській області з понятими, надали ухвалу суду про проведення обшуку та запропонували добровільно видати вибухонебезпечні речовини. Оскільки ніяких таких речовин у нього не було, окрім того коробка з надписом «Порох дымный - Белый медведь», з невідомим йому змістом, то він провів їх у сарай та добровільно вказав на той самий коробок, який помітив восени 2015 року. Після цього слідчий взяв вказаний коробок, який був мокрий, поставив по полицю та відкрив його. Після відкриття він побачив що у вказаному коробку знаходились якісь металеві штучки та мокра чорна сипуча речовина, на що слідчий йому повідомив, що це є порох. Після цього разом з понятими було складено якісь документи та опечатано вилучений коробок.
При цьому в момент виявлення вказаного коробка, він знаходився в тому самому ж місці, де він його помітив восени 2015 року та був мокрий. Оскільки вказаний коробок, як на момент, коли він його помітив в сараї восени 2015 року, так і на момент його вилучення працівниками поліції в лютому 2016 року був мокрий, то він можливо і допускав що в коробці знаходиться саме та речовина, яка написана на ній порох, однак не надавав взагалі цьому ніякого значення, так як вважав якщо там навіть дійсно порох, то гадав що він взагалі не придатний та спорчений, оскільки вказаний коробок був старий та постійно мокрий, тобто постійно був сирий, в зв`язку з чим втратив свої властивості пороху.
Крім того, ОСОБА_5 пояснив, що чоловіка на ім`я ОСОБА_9 , який відповідно до матеріалів кримінального провадження начебто є його знайомим та який повідомив поліції про те що йому відомо про наявність у нього(Обліченка) пороху, йому взагалі не відомий, він його ніколи не бачив та не знає хто це такий, до себе додому ніколи не приводив.
Таким чином, оскільки сарай, в якому було знайдено коробок з порохом, не є його власністю, сам коробок в якому знаходився порох йому також не належить, зміст даного коробка до моменту його відкриття працівниками поліції під час обшуку 25.02.2016 року йому відомий не був, і сам коробок був мокрий, то ніякого умислу на придбання та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, як це інкримінованого йому органом досудового розслідування, а саме димного пороху, у нього не було, в зв`язку з чим просив суд ухвалити виправдувальний вирок.
При цьому на запитання прокурора чому ОСОБА_5 на досудовому слідстві давав покази про те що восени 2015 року він знайшов вказану коробку з порохом, тобто що йому начеб то було відомо її зміст ще на той час, то він пояснив в суді, що дійсний вміст даної коробки він дізнався тільки під час обшуку, коли її відкрили працівники поліції, а коли його допитував слідчій, то це вже було після обшуку, тобто коли зміст коробки йому вже був відомий. В зв`язку з чим він і давав саме такі покази, що восени 2015 року знайшов коробку з порохом, т.я. на момент допиту слідчім зміст даної коробки йому вже був відомий. Насправді ж, дану коробку він не чіпав, не відкривав і до моменту обшуку її зміст був йому невідомий.
У відповідності до положень ст.62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
При цьому, згідно з вимогами ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, покладається на прокурора.
З урахуванням вищевикладеного та загальних вимог діючого КПК, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
При цьому, на обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, сторона обвинувачення посилалась на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо долучені та ретельно досліджені судом, а саме: свідоцтво на право на спадщину, довідку про відсутність у ОСОБА_5 відповідного дозволу на зберігання мисливських рушниць, протокол обшуку від 25.02.2016 року, висновок балістичної експертизи від 29.03.2016 року, протокол огляду предметів від 21.04.2016 року, а також покази співробітників поліції: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , понятих: ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які були допитані в якості свідків та свідка ОСОБА_16 .
Однак, суд дослідивши всі надані докази стороною обвинувачення в їх сукупності та надавши їм належну оцінку приходить до висновку, що жоден з наданих та досліджених безпосередньо доказів не підтверджують винуватість ОСОБА_5 в умисних діях, направлених на незаконне придбання та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.
Так, допитані в судовому засіданні за клопотанням прокурора свідки, показали наступне:
- свідок ОСОБА_13 слідчий Красноградського ВП ГУ НН пояснила, що після надходження оперативної інформації, про те що громадянин ОСОБА_5 незаконно зберігає вибухові речовини, в суді була отримана ухвала на обшук та разом з оперативними працівниками Красноградського ВП та двома понятими вона 25.02.2016 року направилася за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресо: АДРЕСА_2 . По прибутті за вказаною адресою вийшов якийсь чоловік, який в подальшому назвався як ОСОБА_5 , вона йому пред`явила ухвалу суду на проведення обшуку та запропонувала видати заборонені речі або речовини, на що він повідомив, що будинок не його і таких речей у нього не має. Потім вона запропонувала добровільно видати вибухонебезпечні речовини, на що він добровільно пройшов до сараю, який знаходився на території даного домоволодіння та показав на мокрий коробок з надписом «Порох обыкновенный, белый медведь», який знаходився серед різних будівельних матеріалів. Вона дістала вказаний коробок, який був мокрий, після відкриття його в ньому було виявлено чорну сипучу речовину. На її запитання що це таке і кому воно належить, ОСОБА_5 повідомив, що це не його, оскільки ані будинок, ані вказаний коробок йому не належать, звідки там вказаний коробок і кому він належить, йому не відомо. Після чого з усіма учасниками слідчої дії, було складено відповідні процесуальні документи та опечатано вилучений коробок. Більше ніяких процесуальних дій по даному кримінальному провадженню вона не проводила;
- свідок ОСОБА_11 оперуповноважений карного розшуку Краснограсдького ВП пояснив що 25.02.2016 року він разом з іншим оперуповноваженим ОСОБА_10 , слідчим ОСОБА_13 та двома понятими прибули за адресо: АДРЕСА_2 . По прибутті за вказаною адресою вийшов якийсь чоловік, який представся як ОСОБА_5 , йому було надано ухвалу суду на проведення обшуку та запропоновано видати заборонені речі чи вибухонебезпечні речовини, на що він добровільно пройшов до сараю, який знаходився на території даного домоволодіння та показав на якийсь коробок з надписом «Порох обыкновенный, белый медведь», який знаходився серед різних будівельних матеріалів, при цьому він пояснював що це не його, оскільки ані будинок, ані вказаний коробок йому не належать, звідки там вказаний коробок і кому він належить, йому не відомо, після чого слідчий складав необхідні процесуальні документи;
- свідок ОСОБА_10 , інший оперуповноважений карного розшуку Краснограсдького ВП, який також входив до відповідної групи під час обшуку, по суті надав аналогічні свідчення, як і ОСОБА_11 ;
- свідок ОСОБА_7 оперуповноважений карного розшуку Краснограсдького ВП пояснив суду, що наприкінці 2015 року ОСОБА_5 ремонтував йому газовий котел і під час спілкування мова зайшла про охоту і ОСОБА_5 повідомив йому що у нього є коробок з надписом «Порох», однак він цьому на той час ніякого значення не надав, а порадив викинути;
- свідок ОСОБА_12 працівник поліції Краснограсдького ВП пояснив суду, що в лютому місяці 2016 року йому від ОСОБА_9 надійшла оперативна інформація, що ОСОБА_5 зберігає у себе за місцем мешкання вибухові речовини, а саме «Димний порох», однак це йому стало відомо тільки зі слів останнього, тобто ОСОБА_9 ;
- свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , показали суду, що лютому 2016 року вони були запрошені співробітниками поліції в якості понятих під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , звідки вийшов якийсь чоловік, який представився, як ОСОБА_5 . На пропозицію слідчого видати вибухові речовини, він добровільно провів усіх до сараю, який розташований на території даного домоволодіння та показав на старий мокрий паперовий коробок з надписом «Порох», при цьому пояснюючи, що вказаний коробок йому не належить, що в ньому знаходиться він немає ніякої уяви і його змісту він ніякого значення не надавав, оскільки він не хазяїн даного будинку та надвірних будівель, т.я. вказаний будинок йому не належить. В момент виявлення вказаного коробка він був закритий, після відкриття якого там була якась чорна сипуча речовина та якісь металеві деталі;
- свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , належить його рідній сестрі ОСОБА_6 , яка декілька років тому вийшла заміж та переїхала жити до АР Крим, де мешкає і до цього часу, а особисто він не є власником даного будинку. Щоб пригледіти за будинком, коли вона виїжджала на постійне місце мешкання в інше місто, вона запропонувала там пожити сім`ї ОСОБА_8 , на що вони погодились. 25.02.2016 року, коли його поклали до лікарні, йому зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що працівники поліції провели обшук на території домоволодіння та в сараї знайшли коробку з порохом, однак звідки вона там взялася і кому належить йому не відомо. Також вказаний свідок пояснив, що коли їх мати купувала вказаний будинок у 1998 році, то там була купа всілякого мотлоху, частина з якого там знаходиться і до цього часу, в тому числі як на подвір`ї, так і в господарських будівлях.
Крім допитаних заявлених прокурором свідків, в судовому засіданні були досліджені також і інші докази, надані стороною обвинувачення, як в підтвердження скоєння ОСОБА_5 злочину, передбаченого, ч.1. ст.263 КК України. При безпосередньому дослідженні яких в судовому засіданні було встановлене наступне:
- із свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2004 року та відповідного витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.01.2005 року, вбачається що домоволодіння на території якого було знайдено та вилучено коробок з вибуховою речовиною-порохом, за адресо: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_6 (а.с.15, 16 мат. крим. провадження).
Тобто з дослідженого доказу вбачається, що вказане домоволодіння, де було знайдено та вилучено коробок з порохом ОСОБА_5 не належить, тобто він не є його власником, що пояснював як сам ОСОБА_5 в судовому зсіданні, так це підтверджується і органами досудового розслідування в обвинувальному акті і не оспорювалося прокурором в судовому засіданні.
Крім того, з повідомлення про підозру ОСОБА_5 та обвинувального акту, вбачається що вказана коробка з порохом весь час знаходилась на території вказаного домоволодіння по АДРЕСА_2 , до моменту її вилучення працівниками поліції, в тому числі відповідно до обвинувачення, вона там знаходилась ще до того, як її помітив ОСОБА_5 восени 2015 року. При цьому, кому вона належить, звідки та за яких обставин вона там опинилась, органом досудового розслідування так і не встановлно;
- відповідно до довідки інспектора ІРКС від 10.02.2016 року, ОСОБА_5 по базі АІС «Армор» та дозвільним документам, як власник мисливської зброї на обліку не перебуває(а.с.18 мат. крим. провадження).
Того факту що ОСОБА_5 не має дозвільних документів на зберігання мисливської зброї, сам ОСОБА_5 , як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні не заперечував. Однак вказаний доказ також ніяким чином не доводить його вини, що вказана коробка з порохом належить саме ОСОБА_5 і у нього був умисел на його незаконне придбання та зберігання;
- відповідно до протоколу обшуку від 25.02.2016 року, на території домоволодіння за адресо: АДРЕСА_2 , а саме в господарській будівлі сараї, де знаходились різноманітні будівельні матеріали ОСОБА_5 вказав на картонний коробок з надписом «Порох обыкновенный, белый медведь», після відкриття якого, в ньому було виявлено сипучу речовину чорного кольору та металеві частини(а.с.36-43 матер. крим. провадження).
Однак даний протокол обшуку ніяким чином не доводить, що вказана коробка з порохом належить саме ОСОБА_5 , а також що він знав її зміст і мав умисел на його придбання та зберігання цього пороху, як це інкриміновано йому органом досудового розслідування.
Так, в судовому засіданні ОСОБА_5 не заперечуючи факту виявлення та вилучення у вказаному сараї паперового коробка з порохом, пояснював що до 2010 року він разом зі своєю сім`єю мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Потім у 2010 році далекі родичі його дружини переїжджали на постійне місце мешкання до м.Харкова і запропонували його сім`ї тимчасово пожити в їх домоволодінні за адресо: АДРЕСА_2 , щоб пригледяти за будинком, на що вони погодились та разом з дружиною та двома дітьми переїхав жити до вказаного домоволодіння, що належить ОСОБА_6 . Приблизно восени 2015 року, точно він не пам`ятає, в одному з господарських приміщень сараї, що розташований на території домоволодіння в якому вони тимчасово мешкали, серед сміття та мотлоху, який там знаходився, він помітив старий мокрий паперовий коробок з написом: «Порох дымный - Белый медведь», однак цьому він ніякого значення не надав, оскільки вказаний коробок йому не належить, крім того він був старий та мокрий, так як там протікав дах і вода потрапляла на мотлох, який знаходився в сараї, в тому числі і на той коробок. Вказаний коробок він не чіпав, не відкривав та його зміст не перевіряв, що в ньому знаходилось, йому не відомо.
Про те що, як саме домоволодіння, де було знайдено порох, так і сам коробок з порохом не належить ОСОБА_5 , останній повідомляв працівникам поліції, як до початку проведення обшуку, в тому числі і слідчому, який його проводив, так і після його завершення. Вказані факти також в судовому засіданні підтвердили і допитані вище свідки: слідчий ОСОБА_13 , оперуповноважені карного розшуку ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та поняті ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .
Також вказані свідки підтвердили і покази ОСОБА_5 про те що, вилучений коробок з надписом «Порох» знаходився у сараї серед всілякого будівельного мотлоху і коробка була мокра, а також це підтверджується і фото таблицею, яка є не від`ємним додатком до протоколу обшуку від 25.02.2016 року(а.с.41-43 матер. крим. провадж).
Крім того, вказаний доказ - протокол обшуку від 25.02.2016 року, суд взагалі визнає недопустимим доказом по справі виходячи з наступного.
Однак як вбачається з самого протоколу обшуку від 25.02.2016 року він проводиться зовсім іншим слідчим, який не мав на то відповідних процесуальних повноважень старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 ( ОСОБА_19 ). Про те що саме вона проводила обшук у ОСОБА_5 , ніким з учасників процесу не оспорювалося, а також це вона особисто підтвердила в судовому засіданні при допиті її в якості свідка.(а.с.36-43 матер. крим. провадження).
Будь-які доручення або інші належні процесуальні документи на проведення вказаної процесуальної дії саме цим слідчим, в матеріалах наданих суду відсутні.
Крім того за правилами ч.5 ст.237 КК України усі вилучені під час обшуку речі та документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду.
Проте, у порушення зазначеної норми закону вилучені в ході обшуку 25.02.2016 року речі не були оглянуті негайно. Їх огляд фактично було проведено тільки майже через 2 місці після їх вилучення - 21.04.2016 року вже після проведення відповідної судово-хімічної експертизи(а.с.132-133 матер. крим. провадження).
Таким чином вказані процесуальні порушення як самого огляду так і процедури при вилученні речових доказів, позбавляє суд можливості посилатися на них як на фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила такі діяння
Відповідно до положень ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
З урахуванням того, що в ході дослідження зазначеного вище доказу було встановлено порушення вимог закону при його проведенні, суд визнає протокол обшуку господарської будівлі сараю від 25.02.2016 року за місцем проживання ОСОБА_5 за адресо: АДРЕСА_2 , недопустимим доказом.
Визнання недопустимим доказом протоколу обшуку житла обвинуваченого тягне за собою недопустимість й інших доказів, які були отримані у результаті процесуальних дій проведених після обшуку, зокрема висновку судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу №2654 від 29.03.2016 року, протоколу огляду предметів від 21.04.2016 року та постанови про визнання димного пороху, масою 110,8г. речовими доказами, а також сам речовий доказ коробку з порохом(а.с.51-53, 132-133, 134-135 матер. крим. провадження);
- також в якості доказу вини ОСОБА_5 стороною обвинувачення було надано та досліджено судову експертизу вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу №2654 від 29.03.2016 року, відповідно до висновку якої надана на дослідження речовина є вибуховою речовиною димним порохом, масою 110,8г.(а.с.51-53 матер. крим. провадження).
Однак сама по собі вказана експертиза ніяким чином не доводить вини ОСОБА_5 в тому, що він мав умисел на придбання та зберігання даної вибухової речовини, як це йому інкриміновано органом досудового розслідування.
Поряд з цим відповідно по п.6 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» зазначено, що до вибухових речовин належать порох, динаміт, тротил, нітрогліцерин та інші хімічні речовини, їх сполуки або суміші, здатні вибухнути без доступу кисню.
При цьому в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснював, що як на момент коли він знайшов вказану коробку восени 2015 року, так і на момент обшуку вона була дуже стара та мокра, в зв`язку з чим він можливо і допускав що в коробці знаходиться саме та речовина, яка написана на ній порох, однак не надавав взагалі цьому ніякого значення, так як вважав якщо там навіть дійсно порох, то гадав що він взагалі не придатний та спорчений, оскільки вказаний коробок був старий та постійно мокрий, тобто втратив свої властивості пороху. Про те що вказаний коробок з порохом дійсно був мокрий на момент його вилучення, підтвердив і слідчий ОСОБА_13 , яка проводила обшук.
Однак вищезазначене органом досудового розслідування не перевірено, в проведеній експертизі питання - чи придатна вилучена речовина вибухнути без доступу кисню, тобто чи має вона в такому стані взагалі властивості вибуху, не ставилося та не з`ясовувалося.
Крім того вказана експертиза визнана судом, як недопустимий доказ.
- протокол огляду предметів від 21.04.2016 року, як і постанова про приєднання предметів як речових доказів від 21.04.2016 року також ніяким чином не доводить вини ОСОБА_5 в тому, що він мав умисел на придбання та зберігання вказаного пороху, крім того вказані докази також визнані судом, як недопустимі докази(а.с.132-133, 134-135 матер. крим. провадження).
- також в судовому засіданні були оглянуті і речові докази паперовий коробок з надписом: «Порох дымный для промысловой охоты обыкновенный №2 Белый медведь», в якому знаходилась сипуча речовина чорного кольору.
Того факту, що саме цей коробок було вилучено співробітниками поліції в господарській будівлі за адресо: АДРЕСА_2 , сам ОСОБА_5 не заперечував, пояснюючи що вміст картонної коробки йому не відомий і йому вона не належить. Однак цей речовий доказ також ніяким чином не доводить вини ОСОБА_5 в тому, що він мав умисел на придбання та зберігання вказаного пороху.
Поряд з цим, вказаний речовий доказ суд також визнає недопустимим доказом по справі, оскільки взагалі була порушена процедура його вилучення під час обшуку, про що зазначалося судом вище.
При цьому відповідні процесуальні доручення в порядку ст.290 КПК України, розписки про відсутність інших доказів та про отримання обвинувального акту і реєстру досудового розслідування надає та складає інший прокурор - прокурор Красноградського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_21 . Також цей же прокурор ОСОБА_21 затверджує та підписує обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 за ч.1 ст.263 КК України(а.с.165-166, 169, 170 матер. крим. провадження, а.с.3-5, 6 матер. судового провадження).
Однак належні процесуальні документи, оформлені відповідно до вимог діючого КПК України, про надання вказаному прокурор процесуальних повноважень здійснювати процесуальне керівництво по даному кримінальному провадженню в досліджених матеріалах відсутні.
Так, в наданих прокурором матеріалах кримінального провадження, які були дослідженні в судовому засіданні, мається супровідний лист та постанова про призначення групи прокурорів від 22.04.2016 року, якою даного прокурора ОСОБА_21 було включено до відповідної групи по даному кримінальному провадженню. Однак на даних документах відсутній підпис уповноваженої особи керівника Первомайської місцевої прокуратури, а також дата і вихідний номеру направлення їх до Красноградського відділу поліції, що позбавляє вказані документи взагалі будь-якої юридичної сили(а.с.137-138 матер. крим. провадження).
При цьому в судовому засіданні стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження були надані в повному обсязі, прошиті, пронумеровані та з відповідним описом, що свідчить про те що саме в даному кримінальному провадженні знаходяться оригінали всіх документів, в тому числі і вищезазначених.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 затверджено та підписано прокурором, який не мав та то відповідних процесуальних повноважень, згідно з нормами діючого КПК України.
Крім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження, підставою для проведення обшуку у ОСОБА_5 стала оперативна інформація отримана працівником поліції Красноградського ВП ОСОБА_12 від громадянина на ім`я ОСОБА_22 , а саме що в лютому місяці 2016 року йому як співробітнику поліції ОСОБА_9 повідомив що ОСОБА_5 є його знайомим і він зберігає у себе за місцем мешкання вибухові речовини, а саме порох. Вказане підтверджується дослідженими матеріалами кримінального провадження, а також ці факти повідомив під час допиту і сам свідок ОСОБА_12 .
В зв`язку з викладеним, під час судового розгляду виникла необхідність допитати в якості свідка вказану особу ОСОБА_9 , про що прокурором було заявлене відповідне клопотання, яке судом було задоволене. Проте незважаючи на всі заходи прийняті судом для забезпечення його явки в судове засідання, зазначена особа жодного разу до суду не з`явилася, неодноразові ухвали суду про привід вказаного свідка залишилися невиконаними. Відповідно до рапортів працівників поліції Красноградського ВП, ОСОБА_9 близько останніх 3 місяців за місцем свого мешкання не з`являється, місце його знаходження невідоме. При цьому стороною обвинувачення відповідно до вимог ч.2 ст.327 КПК України, явка вказаного свідка також забезпечена не була. Таким чином після неодноразової неявки даного свідка, прокурор зняв своє клопотання та не наполягав в подальшому на його допиті і вважав за можливе завершення судового розгляду без його допиту, на чому також не наполягали і інші учасники судового розгляду, в зв`язку з чим суд завершив судове слідство без допиту даного свідка.
За таких обставин, коли місцезнаходження вказаного свідка встановлено не було, то стороною захисту було заявлене клопотання про дослідження показів свідка ОСОБА_9 , наданих ним під час досудового розслідування, які прокурором були долучені раніше разом з усіма матеріалами кримінального провадження, про що не заперечувала і сторона обвинувачення в судовому засіданні. Оскільки вказані покази були долучені стороною обвинувачення, а також по суті це не суперечить положенням ч.3, 4 ст.97 КК України, то суд задовольнив вказане клопотання та дослідив їх.
Так, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 10.02.2016 року, останній надав свідчення, що у нього в оточенні є його знайомий ОСОБА_23 , який мешкає по АДРЕСА_2 , який йому розповідав, що у нього вдома є вибухові речовини, а саме порох та патрони. Через деякий час він зайшов до нього додому і ОСОБА_5 показував йому банку, в якій знаходився порох та патрони та казав, що в разі необхідності може дати частину і йому.
При цьому, сам ОСОБА_5 в ході всього судового розгляду пояснював, що вказану особу ОСОБА_9 він взагалі не знає, ніколи її не бачив та ніколи до себе додому його не приводив та не розповідав йому про порох, оскільки сам не знав про вміст картонної коробки.
Під час судового розгляду справи такі покази ОСОБА_5 стороною обвинувачення не спростовані.
Крім того, відповідно до вказаних показів ОСОБА_9 пояснював, що начебто ОСОБА_5 показував йому банку з порохом, однак відповідно до матеріалів кримінального провадження, в тому числі самого протоколу обшуку від 25.02.2016 року, фото таблиці до нього і самого безпосередньо дослідженого речового доказу в судовому засіданні, порох знаходився не в банці, як про це начебто стверджував ОСОБА_9 , а в іншій ємкості - в картонній коробці.
Таким чином достовірність таких показів ОСОБА_9 викликають певний сумнів у суду, а виявлені суперечності та достовірність таких показів ОСОБА_9 в судовому засіданні усунути чи перевірити, не виявилося можливості.
Окрім того, з незрозумілих причин допит вказаного свідка ОСОБА_9 на досудовому слідстві, проводив не слідчій, а той же працівник поліції ОСОБА_12 без належних на то повноважень. Так, відповідно до доручення слідчого ОСОБА_18 від 10.02.2016 року він доручає провести допит свідка ОСОБА_9 оперативним працівникам ОСОБА_24 , однак будь-які данні про доручення проведення вказаного допиту саме вказаній особі ОСОБА_12 , в наданих прокурором матеріалах відсутні. Окрім того з досліджених в суді матеріалів, в тому числі з самого протоколу допиту, вбачається, що вказаний працівник поліції ОСОБА_12 взагалі не є оперуповноваженим Красноградського ВП, якому доручалося проведення допиту, а є молодшим інспектором-кінологом кінологічного центру Красноградського ВП.
Саме ці свідчення вказаного свідка ОСОБА_9 і стали підставою для внесення в суд клопотання про проведення обшуку, отримання ухвали суду на обшук, а в подальшому і проведення самого обшуку. Однак оскільки вказані свідчення отримані особою, яка не мала права на проведення такого допиту, то всі послідуючі докази отримані на підставі цих свідчень, суд також визнає недопустимими.
Поряд з цим, всупереч положенням ч.2 ст.214 КПК України, яка передбачає, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, воно фактично було розпочате ще до внесення таких відомостей до відповідного реєстру.
Однак фактично досудове розслідування почалося ще до внесення відповідних відомостей до ЄРДР, ще 05.02.2016 року, оскільки відповідні запити стосовно характеристики на ОСОБА_5 та дані про реєстрацію нерухомого майна були надіслані до державних установ та отримані на них відповіді саме 05.02.2016 року, тобто ще до внесення відповідних відомостей в ЄРДР(а.с.1, 7 матер. крим. провадження).
Окрім того, фактичний збір особистих даних стосовно ОСОБА_5 розпочався ще навіть до повідомлення про начебто скоєння кримінального правопорушення останнім.
Так, згідно картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону до Красноградського відділу поліції, відповідна інформація стосовно незаконного зберігання за місцем свого мешкання вибухових речовин ОСОБА_5 надійшла по телефону 05.02.2016 року о 18-00год., начеб то від громадянина ОСОБА_9 , якого незважаючи на всі зусилля суду, допитати в судовому засіданні так і не надалося можливості(а.с.2 матер. крим. провадження). Саме цією датою 05.02.2016 року датовані деякі запити до державних установ та отримані відповіді на них, однак яким чином та на якій підставі в не робочий час державних установ(після 18-00год.) та до офіційного початку досудового розслідування без внесення відомостей в ЄРДР надсилалися ці запити та отримувалися на них відповіді, сторона обвинувачення в судому засіданні не змогла пояснити.
Зазначені вище факти вказують на грубе порушення вимог ст.214 КПК України, стосовно початку досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.
Під час судового розгляду в судовому засіданні були досліджені всі докази, надані сторонами, допитані всі свідки, заявлені стороною обвинувачення, оглянуті речові докази та розглянуті всі заявлені клопотання. При обговоренні питання про можливість завершення судового слідства, всі сторони кримінального провадження, в тому числі і сторона обвинувачення, заявили що будь-яких доповнень чи клопотань не мають і судове слідство можливо завершувати і ухвалювати вирок, на підставі долучених і досліджених доказів, які є в розпорядженні суду. Клопотання про допит свідка ОСОБА_9 , яке прокурор заявляв на початку судового розгляду, після неодноразової його неявки та невиконання кількох ухвал суду про привід вказаної особи, сторона обвинувачення зняла його та не наполягала на його виклику та допиті, з чим погодились також сторона захисту і не заперечував сам обвинувачений. В зв`язку з чим суд керуючись положеннями ст.22 КПК України про змагальність сторін з приводу надання доказів, вважав за можливе завершити судове слідство без допиту вказаного свідка.
Враховуючи всі докази надані стороною обвинувачення, які були безпосереднього дослідженні в судовому засіданні, покази свідків, обвинуваченого та інші матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину передбачений ст.263 КК України, оскільки а ні матеріалами справи, а ні показами свідків не було встановлено умислу, вини та інших обставин, необхідних для правильної кваліфікації дій обвинуваченого.
Крім того, під час судового розгляду було встановлено ряд грубих порушень діючого КПК України під час проведення досудового розслідування, внаслідок чого ряд доказів по справі було визнано недопустимим, що також позбавляє суд можливості ухвалити обвинувальний вирок, на чому наполягав прокурор в судовому засіданні.
Так, згідно із вимогами ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Обов`язок доказування наведених вище обставин, згідно ізст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора.
Про необхідність встановлення мотиву та мети винних осіб, зазначається і в п.1 Постанови пленуму ВСУ №3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», де зазначається, що при розгляді цих справ необхідно вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування всіх обставин злочину, звертаючи особливу увагу на виявлення джерел викрадення, придбання, виготовлення зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв або радіоактивних матеріалів, встановлення мотиву та мети винних осіб.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України - обвинувальний акт, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
В судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 притягується до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.263 КК України, лише на підставі одного тільки факту - це факту вилучення коробка з порохом на території домоволодіння, яке самому ОСОБА_5 не належить. Під час розслідування та судового слідства не було встановлено форму вини обвинуваченого, мотив, мету вчинення кримінального правопорушення, кому належить вилучений коробок з порохом, а також що ОСОБА_5 знав його вміст та мав умисел на придбання та зберігання вибухових речовин. Надані стороною обвинувачення докази, які досліджені в ході судового слідства, також не підтверджують цих обставин, жоден з допитаних свідків також не підтвердили вказані факти.
Відповідно до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Крім того, перелічені вище докази в своїй сукупності викликають сумніви, а ряд з них взагалі визнані судом недопустимими, відповідно до положень ст.87-89 КПК України, в зв`язку з чим суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, а відтак виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину, не приймає їх як докази сторони обвинувачення та відкидає їх.
Пункт 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.(Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
Таким чином, суд, розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст.337 КПК України, дотримавшись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_5 обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України, не знайшло свого підтвердження. Достатніх та допустимих доказів доведення його участі у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, у зв`язку із чим, у силу презумпції невинуватості, закріпленого у ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, суд вважає необхідним виправдати ОСОБА_5 , у зв`язку із недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
При цьому суд керується положеннями ст.62 Конституції України, ч.1 ст.373 КПК України, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» з наступними доповненнями та змінами, відповідно до яких, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви, щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. У випадку, коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Таким чином версія обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу його непричетності до придбання та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу не спростована дослідженими в судовому засіданні доказами, показами свідків та стороною обвинувачення.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, судові витрати за проведення експертиз необхідно відшкодувати за рахунок держави.
Заходи забезпечення кримінального провадження під час проведення розслідування, в тому числі міра запобіжного заходу, не застосовувались.
На підставі викладеного та керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.373-376 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправдати у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Речові докази по справі паперовий коробок з димним порохом, який знаходиться в камері схову Красноградського ВП ГУ НП в Харківській області - знищити.
Судові витрати по справі за проведення судової експертизи вибухових речовин №2654 від 29.03.2016 року в сумі 2114,40коп. - віднести за рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя