11-кп/775/69/2014(м)
263/7105/13-к

Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.125 ч.1,2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
іменем У к р а ї н и
03 березня 2014 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ТопчійТ.В суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя, росіянин, громадянин України, маючий вищу освіту, раніше не судимий, пенсіонер, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 595 грн., за ст.125 ч.2 КК України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2013 р. ОСОБА_10 визнаний винним за ст.125 ч.1,2 КК України за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставинах.
02.05.2013 року приблизно о 08-15 год. ОСОБА_10 , знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_7 , маючи на меті заподіяння тілесного ушкодження останній, використовуючи предмет меблів, як знаряддя для завдання тілесних ушкоджень, за допомогою фізичного насилля, навмисно штовхнув потерпілу ОСОБА_7 в бік дверцят шафи, водночас відкривши їх у напрямку її руху, внаслідок чого потерпіла ударилася головою о дверцята шафи, завдав їй тілесне ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: синця у чоловій області зліва, струсу головного мозку, що у своїй сукупності за ступінем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, що потребують лікування більше шести, але менше 21-го дня.
Він же, 02.05.2013 року приблизно о 08-20 год., знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_7 , маючи на меті умисел заподіяння тілесних ушкоджень останній, використовуючи частину електричного дроту, як знаряддя для спричинення тілесних ушкоджень, утримуючи його в правій руці, завдав потерпілій ОСОБА_7 не менше п`яти ударів по верхнім і нижнім кінцівкам, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: садна по зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині і по передній поверхні лівого передпліччя в середній третині, три синця по зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, які як окремо, так і в своїй сукупності за ступенем тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання за ст.125 ч.1, 2, 70 ч.1 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2 550 грн. В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що при призначенні покарання судом не дана належна оцінка обставинам скоєння злочину обвинуваченим, заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень жінці пенсійного віку, яка за своїм фізичним станом не може чинити йому опір. Як знаряддя вчинення злочину обвинувачений використав дверцята шафи та електричний дріт, що вказує на зухвалість та агресивність його дій. Крім того, суд не зважив на те, що ОСОБА_10 не вжив ніяких заходів для відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілій, у вчиненому не розкаявся.
Не погодившись з вироком суду, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що потерпіла, у судовому засіданні описала інший механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень, ніж встановлений слідством, викладений в обвинувальному акті та у вироку. Суд не зважив на суперечності у поясненнях потерпілої стосовно механізму заподіяння їй тілесних ушкоджень, та безпідставно відмовив стороні захисту у призначенні судово-медичної експертизи, яка є обов`язковою згідно ст. 242 ч.2 п.2 КПК України з метою усунення цих суперечностей.
Крім іншого, захисник посилається на суперечності у поясненнях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 стосовно локалізації тілесних ушкоджень, які вони бачили у потерпілої ОСОБА_7 03.05.13 року, вважає пояснення цих свідків недостовірними, оскільки вони суперечать опису тілесних ушкоджень потерпілої, викладених у висновку судово-медичої експертизи.
Захисник вважає недостовірними та недопустимими, згідно з вимогами ст.290 ч.12 КПК України і пояснення свідка ОСОБА_13 , який свідчив у суді, що бачив 02.05.13 року розвиток конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, находячись у дворі через вікно, оскільки пояснення цього свідка не відкривалися стороні захисту.
Вказує, що суд безпідставно, не вмотивував у вироку свій висновок, відкинув пояснення свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які підтримували позицію захисту, спростовуючи висунуте ОСОБА_10 обвинувачення.
Захисник оспорює і правильність та повноту проведеної по справі судово-медичної експертизи від 08.05.13 р № 481, вважає, що об`єктивних, даних які свідчили б про наявність у потерпілої станом на 03.05.13 року, при зверненні до лікаря, струсу головного мозку - запаморочення, втрату свідомості, нудоту, головний біль встановлено не було. Такі симптоми могли виникнути у потерпілої і в наслідок захворювань, якими вона страждає хронічно, виходячи з записів в її амбулаторній картці. Відповідно, захисник піддає сумніву і правову кваліфікацію дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ст. 125 ч.2 КК України.
Захисник вважає, що постановляючи обвинувальний вирок по справі, суд не зважив на те, що ОСОБА_10 , як в ході досудового слідства, так і в суді послідовно не визнавав своєї вини, заперечував факт заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, потерпіла його обмовляє, оскільки між ними існує спір з приводу розподілу майна.
Також, захисник зазначає, що судом були порушені вимоги ст. 349 КПК України щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню. Судом не був встановлений обсяг дослідження доказів в частині кола свідків, конкретних письмових матеріалів справи, що позбавило сторону захисту знати, якими доказами прокурор має намір доводити вину ОСОБА_10 , чим було порушено право обвинуваченого на захист.
Разом з цим, вказує, що з технічного запису судового засідання від 25.07.2013 р. вбачається, що суд не з`ясував у потерпілої чи отримала вона пам`ятку про права та обов`язки та чи зрозумілі їй права, внаслідок чого ОСОБА_17 була допитана в суді з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Захисник вказує на неякісне виконання технічного запису судового засідання від 16.09.2013 р. та від 24.09.2013 р., 17.10.2013 р., внаслідок чого вирок суду підлягає скасуванню в порядку передбаченому ст. 412,415 КПК України.
Вислухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляції, просили її задовольнити, прокурора, потерпілу та представника потерпілої, які заперечували проти апеляційних вимог, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції прокурора та захисника засудженого задоволенню не підлягають за наступними підставами.
Згідно з вимогами ст. 94, 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та мотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, які підтверджують або спростовують обвинувачення.
Приймаючи рішення в межах апеляційних вимог захисника засудженого, колегія суддів вважає, що під час судового слідства суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини засудженого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 та ст. 125 ч.2 КК України, тобто в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Висновки суду, покладені в основу обвинувального вироку стосовно доведеності вини ОСОБА_10 відповідають фактичним обставинам справи, наведеним у вироку доказам, зібраним по справі та дослідженим під час судового слідства в повному обсязі, яким судом була дана належна правова оцінка.
Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази, суд цілком обґрунтовано прийшов до висновку, що саме від дії ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_7 02.05.13 р. були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за обставин наведених в обвинуваченні. Цей висновок суду підтверджується послідовними поясненнями потерпілої ОСОБА_7 , поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які поясняли, що бачили у ОСОБА_7 03.05.13 року тілесні ушкодження на обличчі, руках та ногах, а також поясненнями свідка ОСОБА_13 , який знаходячись у себе у дворі 02.05.13 року вранці, бачив через вікно як ОСОБА_10 розмахував руками, знаходячись поряд з потерпілою.
У колегії суддів не виникає сумнівів в об`єктивності пояснень свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,, оскільки вони послідовно, як під час досудового слідства, так і в суді пояснювали, що бачили потерпілу 02.05.13 року та 03.05.13 року з синцями на обличчі, на руках та ногах, супроводжували її до лікаря. Крім того, вони є особами не зацікавленими в результатах справи.
На думку колегії суддів, істотних розбіжностей, які могли б вплинути на оцінку доказів по справі, в описі тілесних ушкоджень, зафіксованих у висновку судово-медичної експертизи № 481 від 08.05.13 р. (а/с 28-29) та поясненнях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не встановлено, тому посилання захисника в тій частині, де він оспорює пояснення свідків є безпідставними.
Колегія суддів вважає допустимим доказом і пояснення свідка обвинувачення ОСОБА_13 , якого не допитували під час досудового слідства, проте за клопотанням учасників процесу був допитані судом під час судового слідства.
Аргументи, наведені захисником в частині недопустимості пояснень свідка ОСОБА_13 , досліджених судом з порушенням вимог ст. 290 ч.12 КПК України, колегія суддів вважає не обгрунтованими, оскільки пояснення додаткових свідків не можна вважати додатковими матеріалами у розумінні ст. 290 ч.11 КПК України, які необхідно було відкривати іншій стороні кримінального провадження. Допит додаткових свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 під час судового слідства було проведено за клопотанням сторін кримінального провадження. Їх допит обговорювався та узгоджувався судом з учасниками процесу при визначенні обсягу доказів, які підлягають дослідженню, що підтверджується записом фіксування судового засідання.
Колегія суддів погоджується і з висновками суду, наведеними у вироку, в яких він відкидає пояснення свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , про спростування алібі обвинуваченого, мотивуючи своє рішення суперечностями стосовно часу коли свідки бачили ОСОБА_10 в будинку сусідки ОСОБА_15 .
У колегії суддів не виникає сумнівів і стосовно проведених по справі судово медичних експертиз № 481 від 08.05.13 р. (а/с 28-29) та № 481/164 від 04.07.13 р. (л/д 59), які містять вичерпні висновки про локалізацію тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої, ступінь їх тяжкості, відповідність механізму їх заподіяння, наведеному потерпілою у своїх поясненнях та в протоколі проведення слідчого експеременту з її участю.
Будь-яких розбіжностей у поясненнях потерпілої стосовно механізму заподіяння їй тілесних ушкоджень від удару дверцями шафи в голову, так і дротом по руках та ногах, з тілесними ушкодженнями, наведеними у висновках експертиз, колегія суддів не вбачає. Висновок експерта, стосовно наявності у потерпілої закритої черепно-мозкової травми, яка обумовлена струсом головного мозку, ґрунтується на суб`єктивних симптомах, наведених ОСОБА_7 при зверненні до лікаря 03.05.13 року короткочасна втрата свідомості, скарги на головний біль, запаморочення, порушення ходи та сну.
Вказані симптоми, що мали місце у потерпілої 03.05.13 р. при зверненні до лікаря обумовили ступінь тяжкості, заподіяних потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та кваліфікацію дії обвинуваченого за ст. 125 ч.2 КК України, з якою погоджується і колегія суддів.
Обставини, наведені захисником в апеляції, стосовно того, що стан потерпілої 03.05.13 року був обумовлений високим артеріальним тиском та хронічними захворюваннями, які були у неї до 02.05.13 року, а також про те, що потерпіла не втрачала свідомість, колегія суддів вважає не переконливими та такими, які суперечать іншим дослідженим судом доказам.
Колегія суддів не погоджується і з доводами апеляції захисника в частині порушення судом правил визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, визначених у ст. 349 КПК України. З запису фіксування судового засідання вбачається, що суд ухвалив допитати обвинуваченого, потерпілу, свідків, дослідити письмові матеріали кримінального провадження. У наступних судових засіданнях, обсяг доказів, які підлягають дослідженню корегувався судом з урахуванням клопотань учасників кримінального провадження, в тому числі і захисту та з`ясування їх думки, що відповідає вимогам ст. 349 КПК України.
Фактично під час судового слідства суд додержався встановленого обсягу дослідження доказів, тому посилання захисника на порушення права на захист обвинуваченого, через відсутність інформації про обсяг доказів, які підлягали дослідженню у судовому засіданні є безпідставними.
Не погоджується колегія суддів і з апеляційними доводами захисника про порушення прав потерпілої під час судового слідства, оскільки про порушення прав сама потерпіла не заявляє. На а/с 117 міститься пам`ятка про права та обов`язки потерпілого, з якими під підпис була ознайомлена ОСОБА_7 . Крім того права потерпілій були роз`яснені судом 19.07.13 р. (а/с 138), були їй зрозумілі, потерпіла була повідомлена судом про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України ( а/с -143). Колегія суддів вважає, що допит потерпілої в суді проводився з додержанням вимог ст. 353 КПК України, тому підстав вважати пояснення потерпілої недопустимим доказом не можна.
Під час апеляційного розгляду також встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_10 фіксувався судом за допомогою технічних засобів в порядку передбаченому ст. 107 ч.4 КПК України без порушень, в тому числі і 16.09.13 р., 24.09.13 р, 17.10.13 р., який може бути прослуханий, тому в цій частині твердження захисника є необґрунтованим.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що за апеляційними вимогами захисника підстав для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції за ст. 412, 415 КПК України не встановлено.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів також вважає, що міра покарання, призначена судом засудженому ОСОБА_10 відповідає вимогам ст. 65 КК України. Суд при призначенні покарання врахував обставини вчинення злочину обвинуваченим, ступінь тяжкості та суспільної небезпечності злочину, який віднесено до злочинів невеликої тяжкості, данні про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, раніше не судим, за місцем проживання характеризується задовільно, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого та призначив покарання у вигляді штрафу в межах санкції ст 125 ч.2 КК України, яка передбачає покарання за вчинений злочин.
З наведених підстав, колегія суддів вважає апеляційні вимоги прокурора про призначення обвинуваченому більш суворого покарання не обґрунтованими, а покарання призначене судом ОСОБА_10 вважає необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись стст.405,407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляції прокурора та захисника засудженого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецькой области від 24 грудня 2013 р., постановлений щодо ОСОБА_10 - залишити без зміни.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді: