Номер провадження: 11-кп/785/1223/16
Номер справи місцевого суду: 495/9470/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.09.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі матеріали кримінального провадження №0003939 від 25.12.2014 рокуза апеляційною скаргоюпрокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Білгород-Дністровський, Одеської області, українець, не одружений, офіційно не працюючий, зареєстрований та до взяття під варту проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним та засуджений за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк тримання під вартою обвинуваченому обчислюється з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з 24.12.2015 року. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченому у строк відбування покарання строк його тримання під вартою, як запобіжного заходу з 24.12.2015 рокуз розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

встановив:
Згідно з оскаржуваним вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення у тому, що 25.11.2014 року, приблизно о 2000 год., знаходячись у барі «Охотнічий», який розташований по вул. Маяковського, м. Білгород-Дністровський, Одеської області побачив потерпілого ОСОБА_10 , у якого при собі знаходилася чоловіча сумка чорного кольору. В той час у обвинуваченого ОСОБА_8 виник намір на відкрите викрадення чужого майна. Після чого він з корисливих мотивів, підійшов до сидячого за столом потерпілого ОСОБА_10 , де шляхом ривку відкрито викрав чоловічу сумку вартістю 1500 грн., у якій знаходилось наступне: 8000 доларів США по курсу НБУ на 25.11.2014 року, що становить 120 000 грн.; 2000 Евро по курсу НБУ на 25.11.2014 року, що становить 34000 грн.; 40 000 грн.; ланцюжок із золота 585 проби вагою 11,8 грамів на суму 3918,19 грн.; хрестик чоловічий 585 проби вагою 7,8 грамів на суму 2589,99 грн.; перстень чоловічий 585 проби вагою 5 грамів на суму 1660, 25 грн. Всього обвинувачений ОСОБА_8 відкрито викрав майна потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 203668,43 грн.
За результатами судового розгляду суд першої інстанції перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.4 ст.186 та ч.1 ст.186 КК України, визнав його винним за вказаною нормою закону та призначивйому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор зазначає, що судом допущена невідповідність висновків суду фактичним обставинам, які були встановлені під час судового розгляду, суддав оцінку не всім доказам, які були досліджені під час судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, зазначив, що судом, при ухвалені вироку були допущені порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, оскільки в мотивувальній частині вироку суд не зазначив формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, а також вказав, що суд розглянув обвинувальний акт, який не відповідав вимогам ст.291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення викладене в ньому суперечить фактичним обставинам кримінального правопорушення; захисниката обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги, але положення ч.2 ст.404 КПК України дає можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що вина ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України не знайшла свого підтвердження за результатами судового розгляду та визнав його винним за ч.1 ст.186 КК України.
Проте, апеляційний суд не може погодитися з таким рішенням районного суду, в зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню, з огляду на таке.
Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України, однією з підстав скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції - є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Під час апеляційного перегляду вироку районного суду були встановлені істотні порушення вимог КПК України, допущені районним судом під час розгляду кримінального провадження, які тягнуть за собою скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань, зокрема, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час постановлення вироку щодо ОСОБА_8 районний суд не дотримався, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, дослідивши доказі по справі, районний суд прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, виклав в мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення за ч.4 ст.186 КК України,дав аналіз дослідженим доказам та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.186 КК України. Разом з цим, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду.

Вказані порушення у відповідності до положеньп.3 ч.1 ст.409 КПК України, тягнуть за собою скасування вироку суду.

Крім того, апеляційним судом встановлене істотне порушення вимог КПК України, яке тягне за собою скасування вироку районного суду, але не дає апеляційному суду прийняти рішення за результатами апеляційної скарги прокурора та висловитися щодо кваліфікації дії обвинуваченого, наявності в його діях складу злочину та ухвалити остаточне рішення щодо обвинувачення.

Так, одним із завдань кримінального провадження у відповідності до положень ст.2 КПК України - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно положенням ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні. У випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, суд, згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, повинен повернути прокурору обвинувальний акт.

Відповідно до положень п.13 ч.1 ст.3, ч.4 ст.110, ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт - це процесуальний акт - документ, яким завершується досудове розслідування та у якому формулюється твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, який після його складання слідчим (прокурором) затверджується прокурором. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогамст.291 КПК України.

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого останній підозрювався на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація інкримінованого кримінального правопорушення. Разом з цим, формулювання обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті,не відповідає змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті.

Зокрема, відповідно до формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті, ОСОБА_8 відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_10 , зокрема: чоловічою сумкою з грошима на загальну суму 203668 гривень 43 коп.

Однак, відповідно до фактичних обставин справи, які викладені в обвинувальному акті, обвинувачений ОСОБА_8 відкрито заволодів майном потерпілого, зокрема:чоловічою сумкою вартістю 1500 грн., у якій знаходилися: 8000 доларів США по курсу НБУ на 25.11.2014 року, що становить 120 000 грн.; 2000 Евро по курсу НБУ на 25.11.2014 року, що становить 34000 грн.; 40 000 грн.; ланцюжком із золота 585 проби вагою 11,8 грамів на суму 3918,19 грн.; хрестиком чоловічим 585 проби вагою 7,8 грамів на суму 2589,99 грн.; перснем чоловічим 585 проби вагою 5 грамів на суму 1660, 25 грн., всього на загальну суму 203668 гривень 43 коп.(а.с. 5-7).

Таким чином, можна констатувати, що сформульоване обвинувачення викладене в обвинувальному акті не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та є неконкретним.

За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_8 , за передбаченою законом процедурою, висунуте не було.

Таким чином, суд першої інстанції на невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України уваги не звернув, фактично розглянув не висунуте у встановленому законом порядку обвинувачення та ухвалив оскаржуваний вирок.

Такі дії районного суду не відповідають вимогам ст.2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права закріпленому в ст.8 КПК України та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, оскільки саме з моменту доведення «обвинувачення» до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Отже, враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, чинне законодавство, практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що встановлений факт недотримання судом вимогп.2 ч.3 ст.374 КПК України, фактичної невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України та недотримання судом належної правової процедури під час підготовчого провадження, судового розгляду та ухвалені оскаржуваного рішення, що регламентовано ст.2 КПК України, яка визначає завдання кримінального провадження, не дають апеляційному суду процесуальної можливості ухвалити за результатами апеляційного розгляду своє рішення по суті обвинувачення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Необхідно зауважити, що зазначені положення цієї статті Кодексу є підставою для скасування вироку.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження судпід час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

Згідно положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на вищенаведене та положення КПК України та практику Європейського суду з прав людини, враховуючи те, що встановлені апеляційним судом порушення, які були допущені судом першої інстанції, не можуть бути усунені в порядку апеляційного розгляду, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає вказані порушення істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час підготовчого провадження районному суду необхідно неухильно дотримуючись вимог КПК України, виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, приймаючи до уваги, що ризики, які були враховані слідчим суддею та районним судом під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 не перестали існувати і матеріали кримінального провадження не містять даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, а стороною захисту такі відомості також не були надані, апеляційний суд, враховуючи положення ч.3 ст.197, 331 КПК України та керуючись вимогами п.3 ч.1 ст.419 КПК України, приходить до висновку, що строк дії обраного обвинуваченому під час досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає продовженню.

Керуючись ст.ст.331, 376, 404,405,407,412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2016 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акту відносно ОСОБА_8 по кримінальному провадженні №0003939 від 25.12.2014 року, за правовою кваліфікацією за ч.4 ст.186 КК України, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишити без змін, на строк до 25 листопада 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4