АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 квітня 2016 року у кримінальному провадженні №0001530 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого,одруженого,на утриманні малолітня дитина,працюючого робітником у гімназії №2,уродженця та мешканця АДРЕСА_1 за ст. 191 ч.1 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.1 КК України та йому призначене покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, безпосередньо пов`язані із зберіганням, продажем, перевезенням переданих йому цінностей терміном на 3 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням із трирічним іспитовим строком та покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишений у виді домашнього арешту. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ТОВ «Корпорація Новус» завдану майнову шкоду в розмірі 12 тис. 652 грн. 64 коп.

Провадження№11-кп/794/226/16 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8
Категорія:ст.191 ч.1 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 із проханням скасувати вирок з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме-безпідставного застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 .Посилається на те,що обвинувачений раніше судимий за скоєння умисного злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та знову вчинив умисний злочин,отже,має місце рецидив злочинів.

За таких обставин,за твердженням апелянта,суд не мав підстав вважати,що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства,а тому апелянт просив в частині призначення покарання вирок скасувати та ухвалити новий,яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора,яка підтримала апеляційну скаргу частково та просила призначити основне покарання у виді виправних робіт без додаткового покарання,доводи обвинуваченого,який погодився із такою позицією прокурора,перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Районним та апеляційним судом встановлено,що ОСОБА_6 , працюючи торговим представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Новус», що розташоване в м. Чернівці по вул. Севастопольській, 36, будучи матеріально-відповідальною особою, умисно, з корисливих мотивів, у період часу з 21 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року привласнив товарно-матеріальні цінності та грошові кошти вищезазначеного Товариства, що були йому ввірені, на загальну суму 12652 гривні 64 копійки за наступних обставин.
Зокрема, 01 квітня 2015 року ОСОБА_6 , відповідно до наказу № 44 директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Новус» ОСОБА_9 був прийнятий на посаду торгового представника та укладений із ним договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
У період часу з 01 квітня 2015 року по 06 жовтня 2015 року ОСОБА_6 , виконуючи покладені на нього обов`язки торгового представника за визначеним маршрутом у Хотинському, Вижницькому, Глибоцькому та Заставнянському районах Чернівецької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення умов договору про повну матеріальну відповідальність, виписав наступний товар для контрагентів товариства: 21 липня 2015 року за видатковою накладною № 4075 на ОСОБА_10 на суму 1234 гривень 35 копійок; 28 липня 2015 року за видатковою накладною № 5392 на ОСОБА_11 на суму 1001 гривень 43 копійки; 05 серпня 2015 року за видатковою накладною № 6917 на ОСОБА_12 на суму 639 гривень 38 копійок; 06 серпня 2015 року за видатковою накладною № 7162 на ОСОБА_13 на суму 670 гривень 75 копійок; 28 серпня 2015 року за видатковою накладною № 11333 на ОСОБА_14 на суму 740 гривень 61 копійку; 31 серпня 2015 року за видатковою накладною № 11521 на ОСОБА_15 на суму 364 гривень 13 копійок; 10 вересня 2015 року за видатковою накладною № 13652 на ОСОБА_16 на суму 1234 гривень 35 копійок; 10 вересня 2015 року за видатковою накладною № 13649 на ОСОБА_17 на суму 1282 гривень 38 копійок, який вищезазначені контрагенти не отримали, так як він був реалізований ОСОБА_6 в іншому місці, за невстановлених обставин, а отримані від реалізації готівкові кошти в сумі 7167 гривень 38 копійок ним в касу не внесено, а привласнено на власні потреби.
В подальшому, ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих мотивів, користуючись тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Новус» йому надано право на отримання готівкових коштів у контрагентів, в порушення умов договору про повну матеріальну відповідальність, отримав у контрагентів: ОСОБА_18 у серпні 2015 року за видатковою накладною №8352 від 13 серпня 2015 року готівкові кошти в сумі 964 гривень 96 копійок; ОСОБА_19 26 серпня 2015 року за видатковою накладною № 8116 від 12 серпня 2015 року готівкові кошти в сумі 1361 гривень 78 копійок; ОСОБА_20 02 вересня 2015 року за видатковою накладною № 11520 від 31 серпня 2015 року готівкові кошти в сумі 289 гривень 22 копійки; 17 вересня 2015 року за видатковою накладною №12794 від 07 вересня 2015 року готівкові кошти в сумі 148 гривень 36 копійок; ОСОБА_21 02 вересня 2015 року за видатковою накладною № 10801 від 26 серпня 2015 року готівкові кошти в сумі 447 гривень 49 копійок; 09 вересня 2015 року за видатковою накладною № 12015 від 02 вересня 2015 року готівкові кошти в сумі 246 гривень 84 копійки; ОСОБА_22 03 вересня 2015 року за видатковою накладною № 9718 від 20 серпня 2015 року готівкові кошти в сумі 300 гривень 66 копійки; ОСОБА_23 07 вересня 2015 року за видатковою накладною № 10249 від 24 серпня 2015 року готівкові кошти в сумі 543 гривень 53 копійки; ОСОБА_24 09 вересня 2015 року за видатковою накладною № 1082 від 26 серпня 2015 року готівкові кошти в сумі 596 гривень 43 копійки; ОСОБА_25 14 вересня 2015 року за видатковою накладною № 12824 від 07 вересня 2015 року готівкові кошти в сумі 585 гривень 99 копійок, на загальну суму 5485 гривень 26 копійок, які ним в касу не внесено, а привласнено на власні потреби.
Всього ОСОБА_6 своїми умисними діями заподіяв ТзОВ «Корпорація «Новус» матеріальної шкоди на загальну суму 12652 грн. 64 коп.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Висновок районного суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку,є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується доказами,які безпосередньо та повно досліджені районним судом.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст.191 КК України як привласнення чужого майна,яке було ввірене особі.

Вирок суду в частині доведеності винуватості та юридичної оцінки дій обвинуваченого апелянтом не оспорюється.

За таких обставин судова колегія, керуючись п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 15.05.2006 року «Про практику постановлення вироків( постанов) при розгляді кримінальних справ у апеляційному порядку`не наводить у вироку доводи на підтвердження тих висновків суду першої інстанції,які не оспорені у апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судова колегія вважає,що таких вимог суд першої інстанції дотримався не у повній мірі.

Так,призначаючи ОСОБА_6 покарання,суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення,який є злочином середньої тяжкості,дані про особу обвинуваченого,який раніше судимий,по місцю проживання характеризується позитивно.Обставинами,що пом`якшують покарання,суд прийняв щире каяття,активне сприяння розкриттю злочину,наявність на утриманні малолітньої дитини. Обставин,що обтяжують покарання,суд не встановив.
Врахувавши викладене,районний суд призначивши ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі, прийшов до висновку про можливість застосування вимог ст.75 КК України та звільнення від його відбування з випробуванням.
При цьому суд формально зазначив,однак фактично не врахував,що ОСОБА_6 був раніше засуджений за вчинення умисного злочину та знову вчинив умисний злочин,а тому слушними є доводи прокурора про те,що обвинуваченому слід призначити реальне покарання,без застосування вимог ст.75 КК України.Отже,вирок суду в частині призначення покарання слід скасувати та ухвалити в цій частині новий,задовольнивши апеляційні вимоги прокурора,які ним підтримані в апеляційному суді.
При цьому,визначаючи вид основного покарання,яке слід призначити ОСОБА_6 , судова колегія виходить із наступного.
Санкцією ч.1 ст.191 КК України,за якою ОСОБА_6 обгрунтовано визнаний судом винуватим,передбачені альтернативні основні покарання у виді штрафу,виправних робіт,обмеження волі та позбавлення волі.
Відповідно до правових позицій,викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції постанови від 06.11.2009 року,коли санкція закону,за яким особу визнано винною,нарівні із позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання,при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання,не пов`язаного із позбавлення волі.У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути мотивоване у вироку.

Як вбачається зі змісту вироку,суд при призначенні покарання саме у виді позбавлення волі,яке є найбільш суворим згідно санкції , не обгрунтував свого рішення в цій частині та не зазначив,з яких підстав прийшов до такого висновку.
Судова колегія вважає,що у провадженні відсутні докази,які би вказували на те,що саме найсуворіший, згідно санкції ч.1 ст.191 КК України, вид покарання-позбавлення волі буде необхідним для виправлення обвинуваченого.
Із таким висновком погодився прокурор у апеляційному суді,оскільки просив призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді виправних робіт
Враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину,який не відноситься до категорії тяжких,обставини,які пом`якшують покарання-щире каяття,активне сприяння розкриттю злочину,фактичні обставини провадження,дані про особу обвинуваченого,який позитивно характеризується по місцю проживання,має міцні соціальні зв`язки,оскільки одружений,на його утриманні малолітня дитина 2015 року народження,працює робітником у гімназії №2 м.Чернівці,на даний час частково відшкодував матеріальні збитки товариству,а також зважаючи на молодий вік обвинуваченого, колегія вважає,що необхідним та достатнім для його виправлення буде реальне основне покарання,передбачене санкцією ч.1 ст.191 КК України, у виді виправних робіт.Про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю,яке є альтернативним згідно санкції,прокурор,порушуючи в апеляційній скарзі питання про скасування вироку в частині призначення ОСОБА_6 покарання в цілому,апеляційних вимог не заявляв,відповідно-не просив його призначити при висловленні своєї позиції у апеляційному суді.
Із викладених вище підстав подана прокурором апеляційна скарга ,яка частково підтримана у апеляційному суді, підлягає задоволенню,а вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_6 покарання,а також звільнення від його відбування з випробуванням-скасуванню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407,418,420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 за ст. 191 ч.1 КК України скасувати в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ст. 191 ч.1 КК України у виді 1(одного) року виправних робіт із відрахуванням 10(десяти)% із заробітку у дохід держави.

В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3