Єдиний унікальний номер:343/1835/16-к
Номер провадження: 1-в/0343/472/16
У Х В А Л А
про відмову умовно-дострокового звільнення від відбування покарання
07 жовтня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Долинського ВЦ № 118 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Долинського районного суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Прокурор в судовому засідання заперечив проти задоволення клопотання засудженого, оскільки адміністрація Долинського ВЦ № 118 не подала спільне клопотання з спостережною комісією Долинської райдержадміністрації згідно вимог ст.154 КВК України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .
У судовому засіданні представник адміністрації Долинського ВЦ № 118 Івано-Франківської області просив відмовити у задоволенні заяви та пояснив, що засуджений з часу прибуття в установу працював періодично, оскільки не виявляв намірів щодо залучення до праці, з часу прибуття у ВЦ (118) працював два місяці, порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, заохочення не оголошувались, на умовно - дострокове звільнення не заслуговує, оскільки ставленням до праці не довів свого виправлення.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вважає себе таким, що підлягає умовно-достроковому звільненню, оскільки місяць працював в польовій бригаді та місяць на підсобному господарстві.
Суд, заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи, вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Положення ч. 2, п. ст. 81 КК України передбачають дві умови для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання: засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному життя, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, гарної поведінки в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.
Ч. 1 ст. 81 КК України вказує, що до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Отже, зміст останньої норми вказує на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Судом встановлено про те, що згідно вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_5 засуджено 10.04.2014 року за ст.15 ч.2, 153 ч.2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.12.2015 року засудженому ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув"язнення з 11.02.2014 року по 13.05.2014 року за правилами ст. 72 ч.5 КК України з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29.02.2016 року засудженому у строк покарання зараховано час слідування його під вартою до Долинського ВЦ№118 з 22.12.2015 року по 26.01.2016 року за правилами ст. 72 КК України з розрахунку одинь день позбавлення волі за два дні обмеження волі.
Згідно ч.6 ст.539 КПК України та п. 6.6 Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, зареєстрованої в МЮУ 14.06.2012 року за №957/21269, до осіб, засуджених за тяжкі злочини до позбавлення волі на строк менше п`яти років або засуджених до довічного позбавлення волі, може бути розглянуто на засіданні комісії тільки після досягнення засудженим необхідного ступеня виправлення, що відображається в характеристиці на засудженого, не раніше ніж через один рік з дня винесення рішення про відмову, а щодо засуджених за інші злочини - не раніше ніж через шість місяців.
З матеріалів особової справи встановлено, що адміністрація установи Долинського виправного центру №118, в якій відбуває покарання засуджений з 26.01.2016 року, не зверталась до суду у встановленому законом порядку про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 після відбуття ним установленої КК України частини строку покарання .
Натомість, як вбачається з особової справи засудженого № 117-Щ-14, зокрема з витягу з протоколу №8 засідання РКВ відділення №2, винесено клопотання перед адміністрацією установи про відмову у застосуванні ст.ст. 81, 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 .
Окрім цього, згідно з виписки з протоколу №5 від 09.03.2016 року засідання комісії Долинського (ВЦ №118) по поданню засуджених до умовно-дострокового звільнення, ОСОБА_6 відмовлено в поданні до суду як такому, що не довів своє виправлення.
З характеристики на засудженого ОСОБА_5 від 06.10.2016 року вбачається, що в установах виконання покарань перебуває з 14.02.2014 року. Порушень вимог режиму тримання під вартою, а згодом і відбування покарання, не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались. 09.04.2015 року оголошувалось одне заохочення у вигляді подяки адміністрацією Личаківської ВК №30, в даній установі не був працевлаштований. Прибувши 26.01.2016 року у ВЦ № 118 був працевлаштований у червні на підсобному господарстві, а у вересні - в польовій бригаді. Посягає на права і свободи, честь і гідність персоналу, публічно демонструє зневажливе ставлення до передбачених законом вимог персоналу установи. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекидає їх виконання на інших засуджених. Допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засудженгих за напрямком "Духовне відродження".
Таким чином, суд приходить до переконання, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, оскільки матеріалами особової справи та в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_5 досягнув необхідного ступеня виправлення згідно вимог згаданої вище Інструкції, по місцю відбування покарання характеризується негативно, працевлаштований був два місяці, самостійно волевиявлення до праці не проявляв, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На підставі викладеного та ст.81 Кримінального кодексу України, ч.3 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України, керуючись ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про його умовно-дострокове звільнення,- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.
Суддя: