Ухвала
іменем україни

31 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001879,

в с т а н о в и л а:

За вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2016 року

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього майна, крім житла.

Цим же вироком
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця с. Драгово Хустського району Закарпатської області,
проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,
раніше судимого, останній раз вироком Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 10.11. 2015 р.
за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, крім житла.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, крім житла.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду 04 листопада 2015 року, приблизно о 14.30 год., ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 , який є особою, яка раніше вчиняла розбій, за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, прибули до господарства, належного потерпілому ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 . Застосувавши силу до потерпілого, вони проникли всередину зазначеного будинку і вчинили напад на потерпілого, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя потерпілого, у виді вбивства, за допомогою предмета, який потерпілий сприймав, як ніж, та відкрито заволоділи грошима й майном ОСОБА_4 на загальну суму 13 380 грн.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 порушує питання про зміну судових рішень та про звільнення ОСОБА_5 й ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. В обґрунтування своїх вимог потерпілий зазначає, що призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок суворості, оскільки судами в достатній мірі не враховані всі обставини, що пом`якшують покарання. Вказує на те, що в їх діях відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, натомість наявний склад злочину передбаченого ст. 186 КК.

При цьому, у касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 просить поновити йому строк на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень. Як на підставу для поновлення потерпілий посилається на те, що не отримував ухвалу апеляційного суду від 14 липня 2016 року та не був присутнім в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Перевіривши дотримання скаржником порядку, строків касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 слід поновити строк на касаційне оскарження вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року, оскільки його пропущено з поважних причин, і прийняти касаційну скаргу до розгляду.

Разом із тим, розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши надані до скарги судові рішення, касаційний суд дійшов висновку, про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК, не підлягають.
Крім того, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Твердження ОСОБА_4 про те, що в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК є безпідставним, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено у відповідності до вимог ст. 370 КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.
Зокрема, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України ґрунтується на показаннях самого потерпілого, який підтвердив, що обидва засуджені зайшли в його домоволодіння та, скрутивши йому руки, завели у веранду. ОСОБА_5 , приставивши ОСОБА_4 в бік якийсь предмет, який потерпілий сприйняв як ніж, почали вимагати гроші. Погрожуючи вбивством, засуджені забрали гроші та мішок з горіхами, і зв`язавши останнього, з місця вчинення злочину зникли. Такі показання узгоджуються із даними протоколу слідчого експерименту із ОСОБА_4 , який детально розповів і показав про обставини вчинення щодо нього розбійного нападу в його будинку, розташованому за адресою: ( АДРЕСА_3 ) засудженими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується протоколом та фототаблицями до нього і відеофіксацією даної слідчої дії; показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були присутні в якості понятих під час проведення зазначеного слідчого експерименту та не спростовують слів потерпілого.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, та правильно кваліфікував їх дії.
Крім того, як вбачається з ухвали, суд апеляційної інстанції перевіряв доводи захисників про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК та визнав їх безпідставними.
У суду касаційної інстанції не має підстав не довіряти даним висновкам судів першої та апеляційної інстанцій, а касаційна скарга не містить переконливих висновків, які б спростовували висновки суду в частині кваліфікації дій засуджених.
Враховуючи наведене, за встановлених судом фактичних обставин вчиненого злочину, твердження потерпілого про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ст. 186 КК є необґрунтованими.
Що стосується доводів касаційної скарги потерпілого про суворість призначеного покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , то вони на увагу не заслуговують.
Відповідно до ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказані вимоги закону судом дотримані.
Як убачається з наданих копій судових рішень, призначаючи покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд з достатньою повнотою врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, дані про особи винних. Зокрема, суд врахував, що ОСОБА_5 посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких має хворобливий стан здоров`я, а також що його дружина перебуває в стані вагітності. Що стосується засудженого ОСОБА_6 , то суд взяв до уваги, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних і корисних злочинів.
Також, враховано обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 добровільне відшкодування завданих збитків, а також відсутність вказаної обставини щодо ОСОБА_6 .
Крім того, обставиною, що обтяжує покарання засуджених враховано вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Зважаючи на наведене, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 та ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 187 КК та належним чином мотивував прийняте рішення.
Призначене засудженим покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.
Крім того, апеляційний суд переглянув кримінальне провадження та виніс мотивовану ухвалу, якою визнав покарання, призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вироком суду першої інстанції таким, що в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
Ухвала постановлена з дотриманням положень статей 370, 419 КПК є законною, вмотивованою та обґрунтованою.
З врахуванням даних про осіб засуджених, тяжкості вчиненого ними злочину колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання, як про це зазначено у касаційній скарзі потерпілого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Поновити потерпілому ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження судових рішень.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

судді:

_______________ _______________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3