Ухвала іменем україни 10 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000478,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 січня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого, останнього разу за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2015 року за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк

1 місяць.

За вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2015 року, залишеним без зміни оскаржуваною ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 січня 2016 року,

ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 травня

2015 року, більш суворим, призначеного зазначеним вироком,

ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 зазначеного Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

2 роки.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він за невстановлених слідством обставин повторно незаконно придбав наркотичний засіб макову соломку вагою 221,07 г (у перерахунку на суху речовину), який зберігав без мети збуту.

28 квітня 2015 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_6 незаконно перевозив зазначений наркотичний засіб, перебуваючи в якості пасажира, в автомобілі «Мерседес-Бенц» у м. Ковелі, а після зупинки зазначеного транспортного засобу працівниками міліції, вибігши з машини, викинув на територію дитячого садка, розташованого на АДРЕСА_2 у тому ж місті, пакет з маковою соломкою, який в ході огляду було виявлено та вилучено працівниками міліції.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу через істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого унаслідок суворості. При цьому прокурор стверджує, що до засудженого ОСОБА_6 було безпідставно застосовано положення ст. 75 КК України, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 309 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Виходячи зі змісту касаційної скарги прокурора, сторона обвинувачення вважає застосування до винного положень ст. 75 КК України незаконним та несправедливим, а ухвалу апеляційного суду постановленою з порушеннями положень процесуального закону, що стосуються вимог до її змісту.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

За ст. 419 КПК України у мотивувальній частині апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону

в цій справі належним чином не було виконано.

З матеріалів кримінального провадження видно, що апеляційний розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 проводився за апеляційними скаргами прокурора та засудженого.

При цьому апеляційний суд, залишаючи скаргу сторони обвинувачення без задоволення, усупереч ст. 419 КПК України не надав вичерпної відповіді про те, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, він визнав наведені у ній доводи неспроможними.

Як видно зі змісту апеляційної скарги прокурора, він порушував питання про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_6 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність покарання, призначеного обвинуваченому, тяжкості вчиненого злочину та особі винного унаслідок м`якості, у зв`язку з чим просив апеляційний суд постановити новий вирок.

При цьому основною тезою апеляційної скарги прокурора були безпідставність та недоцільність застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, оскільки дані, що характеризують особу винного, його поведінка протягом досудового розслідування та судового слідства фактично не можуть свідчити про можливість його виправлення та перевиховання без відбування покарання.

Проте залишаючи цю скаргу прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції належним чином не зазначив підстав, на яких він визнав цю скаргу необґрунтованою, не спростував наведених у ній доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, обмежившись загальними фразами щодо правильності

та справедливості виду й розміру покарання, призначеного ОСОБА_6 , та щодо рішення про застосування ст. 75 КК України.

Суд апеляційної інстанції фактично проігнорував вказівки прокурора на позицію ОСОБА_6 щодо вчиненого ним кримінального правопорушення, на регулярність вчинення останнім протиправних діянь та на відсутність ознак наявності у нього реального бажання стати на шлях виправлення, обмежившись загальними фразами щодо відсутності законних підстав для скасування вироку, як того вимагав прокурор у апеляційній скарзі.

Разом із тим, як видно з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити

ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість, дані, що характеризують особу винного, відсутність обставин, які би пом`якшували чи обтяжували покарання винного.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_6 на час судового розгляду кримінального провадження не вживав наркотичних засобів, перебував у стані ремісії, позитивно характеризувався за місцем проживання.

Крім того, суд урахував сімейний та майновий стан обвинуваченого та кількість вилученого наркотичного засобу.

На підставі наведених даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому частини статті КК України, а також дійшов висновку, що до винного можна застосувати ст. 75 цього Кодексу і звільнити його

від відбування покарання з випробуванням.

Суд апеляційної інстанції визнав таке рішення районного суду законним та обгрунтованим.

Однак при цьому, суди не надали належної оцінки тому, що винний не вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, що свідчить про відсутність у нього критичного ставлення до вчиненого протиправного діяння, а також не зважили на відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання винного.

Таким чином, з огляду на наведене рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним

та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Якщо у результаті нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд не встановить нових позитивних даних про особу винного чи нових обставин, що пом`якшують його покарання, то рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з огляду на дані, що характеризують його особу і свідчать про його схильність до вчинення протиправних діянь, слід вважати незаконним та необґрунтованим.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3