АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 6445/9521/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/868/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України

В И Р О К
6 червня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25 січня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець с.Кам`яна Яруга Чугуївського району Харківської
області громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , урод
женець м.Лозова Харківської області, гр.України, з середньою
освітою, не працюючий, не одружений, не судимий, зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнані винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.289 КК України - 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
З підстав, передбачених ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 5 /п`ять/ років позбавлення волі кожному, без конфіскації майна.
З підстав, передбачених ст.75 КК України, від відбуття призначеного покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнені з іспитовим строком на 3 /три/ роки. Відповідно до ст.76 КК України їх зобов`язано не виїжджати за межі місця проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
До набрання вироком законної сили залишено обраний засудженим раніше запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на корисгь держави судові виграти за проведенням судових експертиз у розмірі 1328 грн. 08 коп.
10.09.2014 рокуОСОБА_7 та ОСОБА_8 , приблизно о 02 годині 00 хв., діючи за попередньою змовою, знаходячись біля буд. № 254 по Салтівському Шосе в м.Харкові, шляхом підбору ключа відкрили двері автомобіля ВАЗ-2107, державний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_12 , з якого таємно викрали домкрат вартістю 100.00 грн., кутову шліфовальну машинку вартістю 760 грн., набір гайкових ключів вартістю 390.00 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1250 гривень.
29.09.2014 рокуОСОБА_7 та ОСОБА_8 , приблизно о 02 годині 00 хв., діючи за попередньою змовою та в групі, знаходячись біля будинку № 262-А по Салтівському Шосе в м.Харкові, шляхом підбору ключа відкрили двері автомобіля ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_14 , з якого таємно викрали магнітолу «Pioneer MVH-150 UB» вартістю 587 грн. та аудіо колонки, вартістю 290 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 877 гривень.
07.10.2014 рокуОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в період часу з 01 год. 00 хв. до 02 год. 00 хв., діючи за попередньою змовою, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, на автомобілі ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_4 , під`їхали до будинку АДРЕСА_4 , де знаходився автомобіль ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_8 , що належить ОСОБА_16 . Продовжуючи спільні дії, згідно розподілених ролей ОСОБА_8 підібрав ключі до замка та відчинив водійські двері автомобіля, а ОСОБА_7 запустив в салоні двигун. Надалі ОСОБА_8 за кермом свого автомобіля ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_4 , а ОСОБА_7 за кермом автомобіля потерпілого ОСОБА_16 з місця скоєння злочину зникли, помістили автомобіль у гараж в с.Кам`яна Яруга Чугуївського району Харківської області.
В апеляційній скарзі прокурор, що приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок районного суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України, призначенням покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, даним про особу обвинувачених в наслідок м`якості. Просить постановити вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними у вчиненні інкримінованих злочинів. Кожному за ч.2 ст.185 КК України призначити 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України 6 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити кожному 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
В обґрунтування вимог посилається на призначення судом покарання з порушенням вимог п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Апелянт вважає, що суд немотивувано застосував обвинуваченим ст.75 КК України, оскільки в достатньому обсязі не врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх кількість та системність.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримував викладені в апеляційній скарзі мотиви скасування вироку, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог встановлено, що суд першої інстанції кримінальне провадження щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розглянув відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачені, їх захисник, потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , прокурор по справі не заперечували проти такого порядку розгляду. Їм з достатньою повнотою було роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку. Суд обгрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показів обвинувачених та дослідження даних про особу обвинувачених. При цьому встановлено, що суд першої інстанції в межах визначеного судом обсягу з достатньою повнотою дослідив обставини вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів, обгрунтовано прийшов до висновку про їх винуватість за ч.2 ст.185 КК України та ч.2 ст.289 КК України, що ніким не оспорюється. Таким чином, суд вимог ч.3 ст.349 КПК України не порушив. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування у будь-якому разі судового рішення, не допустив.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував вимоги ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши їх від відбування покарання з випробуванням, тобто, застосував закон, який не підлягає застосуванню що, згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України, являється підставою для скасування вироку в цій частині з наступних підстав.
За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими у вчинення п`яти злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України та трьох злочинів, передбачених ч.2 ст.289 КК України, які вчинятись систематично, впродовж короткого періоду часу: з кінця серпня 2014 року по жовтень 2014 року, з періодичністю через 1-2 тижні.
Вказані злочини, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працездатні, однак до засудження ніде не працювали, даних про виконання ними робіт по договорам не надали, тобто суспільно-користною працею не займались, а стали на шлях вчинення злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченим із застосуванням ст.75 КК України суд першої інстанції недостатньо врахував вказані вище конкретні обставини справи, виважено не підійшов до наслідків вчиненого, даних про особу обвинувачених. Вказані обставини, на думку колегії суддів, з врахуванням вимог п.9 Постанови пленуму Верховного суду №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», не давали суду першої інстанції підстав для застосування щодо обвинувачених, при призначенні їм покарання в виді позбавлення волі, вимог ст.ст.75,76 КК України.
Вивченням даних про особу обвинувачених суд першої інстанції встановив, з чим погоджується колегія суддів, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше не засуджувались, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризуються позитивно, заподіяну шкоду потерпілим відшкодували повністю.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим суд обгрунтовано відніс: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, обтяжуючих покарання обставин суд не встановив, не встановлено їх і судом апеляційної інстанції.
Вказані обставини та дані про особу обвинувачених в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, ступінь їх суспільної небезпечності. З врахуванням наведеного, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, відшкодування потерпілим заподіяної шкоди, які не мають будь-яких претензій до обвинувачених, дачі обвинуваченими визнавальних показань, які сприяли розкриттю злочинів, на думку колегії суддів, являються такими, що дають підстави для застосування обвинуваченим при призначенні їм основного покараня за ч.2 ст.289 КК України в виді позбавлення волі, вимог ст.69 КК України, призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленого санкцією цього закону, але наближеного до мінімальної межі, без конфіскації майна. З призначенням обвинуваченим покарання за ч.2 ст.185 КК України в виді трьох років позбавлення волі колегія суддів погоджується.
Призначаючи остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, колегія суддів при ухваленні свого вироку застосовує принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважає, що покарання в виді чотирьох років позбавлення волі являтиметься необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню ними нових злочинів, відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Оскільки колегія суддів погодилась з необгрунтованим застосуванням судом вимог ст.75 КК України, в цій частині апеляційна скарга прокурора обґрунтована та підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволити частково.
Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25 січня 2016 року стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання: - за ч.2 ст.185 КК України 3 /три/ роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, 4 /чотири/ роки позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 основне покарання в виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки без конфіскації майна.

Призначити ОСОБА_8 покарання: - за ч.2 ст.185 КК України 3 /три/ роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, 4 /чотири/ роки позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 основне покарання в виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки без конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Відбування покарання відраховувати з дати приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили негайно, але може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги учасниками судового провадження безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І:

_____________ ________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4