У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000176 за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 липня 2015 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасовано, кримінальне провадження щодо нього за ч. 1 ст. 309 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Постановлено стягнути процесуальні витрати за рахунок Державного бюджету України.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що близько 13 год. 21 червня 2014 року на території господарства ОСОБА_7 на АДРЕСА_1 працівники міліції при проведенні огляду автомобіля «Фольксваген-гольф» на іноземній реєстрації НОМЕР_1 в сумочці, яка належить ОСОБА_6 , вилучили згорток із порошкоподібною речовиною, що містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін в кількості 0,433 г., який останній незаконно зберігав без мети збуту.
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно визнав недопустимими доказами протокол огляду місця події та висновок експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_6 виявлено психотропну речовину, також безпосередньо не дослідив усі докази, однак надав їм іншу оцінку, крім того, ухвала апеляційного суду належним чином не мотивована.
В запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 просять залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягаєчастковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
Також ч. 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.
Суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи не дотримався цих вимог закону.
Так, місцевий суд, обґрунтовуючи свій висновок щодо винуватості ОСОБА_6 послався у вироку на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дані заяви дозволу ОСОБА_7 , висновок судово-хімічної експертизи, дані протоколу огляду місця події, ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області та інші матеріали кримінального провадження.
На вирок місцевого суду від 17 липня 2015 року прокурор, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги. При цьому засуджений та його захисник просили вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження через недоведеність вини останнього.
Апеляційний суд, дослідивши лише протокол огляду місця події та висновок судово-хімічної експертизи, не досліджуючи інші докази, які були покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку, прийшов до переконання про відсутність достатніх доказів винуватості ОСОБА_6 , тобто надав іншу оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам, без безпосереднього їх дослідження в апеляційній інстанції.
При цьому апеляційний суд, зазначаючи про недопустимість таких доказів, як протокол огляду місця події та висновок судово-хімічної експертизи, належним чином не мотивував своєї ухвали і не вказав чому, на його думку, інших доказів не достатньо і вони не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_6 . За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції є передчасним.
З огляду на викладене, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона ухвалена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час цього розгляду апеляційний суд має перевірити всі наведені в апеляційних скаргах доводи, врахувати доводи касаційної скарги і постановити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3