Ухвала
іменем україни

23 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000259, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дії його підзахисного кваліфікував неправильно, оскільки між ОСОБА_5 і ОСОБА_8 склалися цивільно-правові відносини. Також захисник вказує на те, що суд апеляційної інстанції формально розглянув його апеляційну скаргу та не спростував наведених ним доводів, у зв`язку з чим судові рішення не відповідають вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 3 ст. 190 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, у 2005 році ОСОБА_5 познайомився з потерпілим ОСОБА_8 , який здійснював підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі мобільними телефонами в приміщенні магазину «Мобілка», що знаходився у м. Коломия на вул. Січових Стрільців, 45.

На початку лютого 2006 року ОСОБА_5 , зловживаючи довірою потерпілого, попросив останнього позичити йому грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що за курсом НБУ складало 20 200 грн, які зобов`язався повернути найближчим часом, однак, фактично наміру повертати позичені кошти засуджений не мав та заволодів ними.

Крім того, 13 лютого 2006 року ОСОБА_5 умисно, з метою заволодіння шахрайським способом майном потерпілого ОСОБА_8 , знову попросив останнього негайно позичити йому 1 000 доларів США, що за курсом НБУ становило 5 050 грн, фактично наміру повертати потерпілому ці грошові кошти засуджений не мав та заволодів ними.

У 2006 році ОСОБА_5 запропонував потерпілому ОСОБА_8 придбати вживану побутову техніку в Республіці Польща. Потерпілий, за пропозицією ОСОБА_5 , придбав кілька десятків телевізорів іноземного виробництва загальною вартістю 5 000 доларів США, що за курсом НБУ складало 25 250 грн. Після чого обвинувачений запропонував потерпілому ОСОБА_8 перевезти зазначені телевізори для перевірки їх технічної справності до телемайстра, на що потерпілий, довіряючи обвинуваченому, погодився. Однак, після цього останній в період з вересня по 23 жовтня 2006 року без дозволу та відома потерпілого забрав з місця ремонту зазначені телевізори та розпорядився ними на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 запропонував потерпілому ОСОБА_8 придбати за низькими цінами партію мобільних телефонів, переконавши потерпілого в тому, що це є вигідним для останнього. 18 жовтня 2006 року потерпілий, будучи введеним в оману засудженим, передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 14 500 доларів США, частиною з яких, а саме , 7 500 доларів США, що за курсом НБУ становило 37 875 грн, засуджений незаконно заволодів та розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_8 , незаконно заволодів грошовими коштами останнього у великому розмірі на загальну суму 17 500 доларів США, що за курсом НБУ становило 88 375 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом першої інстанції обставини; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Цих вимог кримінального закону суд апеляційної інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, подав апеляційну скаргу, в якій, із наведенням відповідних обґрунтувань, просив його скасувати та кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити за відсутністю складу злочину в діях останнього.

При цьому захисник вказував на те, що ОСОБА_5 не мав умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 шляхом обману або зловживання довірою та матеріали провадження не містять достатніх доказів винуватості його підзахисного у інкримінованому злочині.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 без зміни, належним чином не перевірив зазначених в апеляційній скарзі доводів, не навів переконливих мотивів для їх спростування та не зазначив обґрунтованих підстав, через які залишив їх без уваги.

Крім того, суд апеляційної інстанції на підтвердження своїх висновків про винуватість ОСОБА_5 лише перерахував докази сторони обвинувачення, викладені у вироку, без їх належної оцінки відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Наведене свідчить про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного розгляду суд має перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3