Справа № 750/2591/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/913/2016
Категорія - ч.2 ст.289, ст.290 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 липня 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, працюючого слюсарем ПАТ «ЧеЗаРа», не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ст.290 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 липня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.289 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна, за ст.290 КК України у вигляді одного року обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну місця проживання та роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2810 грн. 28 коп. процесуальних витрат.

Позов потерпілого ОСОБА_11 залишено без розгляду.

Як встановлено судом першої інстанції, 9 січня 2016 року, приблизно о 02 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку № 80, що розташований по вул. Г. Полуботка в м. Чернігові, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом руйнування механізму замка та ручки передньої правої дверці, проник до салону автомобіля, від`єднав блок сигналізації, шляхом зняття та скручування проводів контактної групи замка запалювання, запустив двигун і після цього перемістив транспортний засіб марки «DAEWOO ESPERO», державний номерний знак НОМЕР_1 до автомобільного автокооперативу № 26, що по вул. Кільцевій у м. Чернігові, тим самим, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки «DAEWOO ESPERO», державний номерний знак НОМЕР_1 з номером кузова НОМЕР_2 , 1997 року випуску, що належить ОСОБА_12 , чим спричинив останньому значну матеріальну шкоду на суму 69576,50 грн., згідно з висновком автотоварознавчої експертизи № 427/16-24.

Також, 10 січня 2016 року, в денний час, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел та намір приховати свій злочин, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом «DAEWOO ESPERO», державний номерний знак НОМЕР_1 , усвідомлюючи, що своїми діями порушує встановлений порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів № 1388 від 07.09.1998 року, шляхом вирізу металевої панелі та подальшого її вварювання, здійснив заміну індивідуального номеру кузова та шляхом відриву, та подальшого кустарного закріплення замінив номерну панель з ідентифікаційним номером транспортного засобу на викраденому автомобілі марки «DAEWOO ESPERO», державний номерний знак НОМЕР_1 з номером кузова НОМЕР_2 , 1997 року випуску, на номери вузлів та агрегатів, які були встановлені на його автомобілі марки «DAEWOO ESPERO», а саме: державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 1996 року випуску, не маючи дозволу відповідних органів, чим порушив контрольоване використання засобів, їх вузлів та агрегатів.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.289 КК України у виді штрафу в розмірі 1100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 18700 гривень, за ст.290 КК України у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 2550 гривень. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 18700 гривень. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню. Зазначає, що судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 незаконно заволодів транспортним засобом, належним потерпілому ОСОБА_12 , чим спричинив останньому значну матеріальну шкоду на суму 69576,50 гривень. Однак вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом та повернуто потерпілому, тобто реальної шкоди не заподіяно. Таким чином, висновком автотоварознавчої експертизи №427/16-24 визначено вартість автомобіля на момент викрадення, а не реальні збитки від кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 ,. питання щодо вартості відновлювального ремонту експертом не ставилось. Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом. Також зазначає, що застосування ст.75 КК України не буде дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів внаслідок м`якості. Враховуючи, що ОСОБА_7 працює та має дохід вважає, що призначення покарання у виді штрафу буде більш доцільним, необхідним та достатнім для його виправлення.

Від представника потерпілої надійшло заперечення проти апеляційної скарги, в якій вона просить залишити вирок суду без змін, оскільки обвинуваченим було змінено індивідуальний номер кузова авто, що позбавляє власника як продати, так і експлуатувати транспортний засіб. Крім того, міра покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника, які також підтримали апеляційну скаргу прокурора, представника потерпілого, яка заперечила проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора має бути задоволена частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та щиро розкаявся.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами.

Дії ОСОБА_7 , що виразились в заміні індивідуального номеру кузова та заміні номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу без дозволу відповідних органів вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ст.290 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції невірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що незаконно заволодів транспортним засобом, належним потерпілому ОСОБА_12 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 69576,50 гривень. Однак вказаний автомобіль марки «DAEWOO ESPERO», д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом та повернуто потерпілому, а відповідно до примітки до ст..289 КК України матеріальна шкода визнається значною у разі заподіяння реальних збитків.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №427/16-24 визначено вартість автомобіля на момент викрадення, а не реальні збитки від кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 ,. питання щодо вартості відновлювального ремонту експертом не ставилось.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Якщо транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень унаслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує або сума відповідних витрат менша від зазначеної у п. 3 примітки до ст. 289 КК, така кваліфікуюча ознака, як заподіяння значної або великої шкоди, відсутня.

Враховуючи, що матеріли кримінального провадження не містять даних про заподіяння реальних збитків, то така кваліфікуюча ознака як заподіяння значної матеріальної шкоди відсутні.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора частково та дії обвинуваченого ОСОБА_7 перекваліфікувати з ч.2 ст.289 КК України на ч.1 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Разом з тим, при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання особу обвинуваченого, його сімейний стан та обґрунтовано призначив остаточне покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст..75 КК України встановивши випробувальний термін.

Враховуючи, що обвинувачений добровільно сплачує шкоду потерпілому, його дохід та сімейний стан, колегія суддів вважає за недоцільне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Таким чином, апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок місцевого суду підлягає зміні шляхом перекваліфікації дій обвинуваченого ч. 2 ст.289 КК України на ч.1 ст.289 КК України за зменшенню відповідно міри покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404,405,419 КПК України, КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 липня 2016 року задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 липня 2016 року змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.289 КК України на ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання за даною статтею у виді 3 років позбавлення волі.

За ст.290 КК України вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання, визначеного судом першої інстанції у виді одного року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

В решті вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4