Дата документу Справа № 1

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 334/2056/16-к Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11сс/778/230/16 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 13 квітня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 квітня 2016 р., якою обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Самійлівка, Новомиколаївського району Запорізької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

адвокат ОСОБА_8 ,

підозрювана ОСОБА_6 .

Як вбачається з оскаржуваної ухвали органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрювалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 297 КК України, що згодом було змінено на правову кваліфікацію злочину за ч. 3 ст. 297 КК України за наступних обставин.

Так, в період часу з 09 березня 2016 року по 10 березня 2016 року ОСОБА_6 перебуваючи разом із ОСОБА_9 і діючи з ним за попередньою змовою, ігноруючи загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, незважаючи на загальнолюдські цінності, прийшли на «Правобережне» кладовище, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Братська, і знаходячись на території кладовища, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, шляхом прикладання фізичних зусиль заволоділи предметами наявними в місцях поховань, а саме: металевими столиками з могили померлих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , після чого сховали викрадене майно в лісопосадці для подальшого продажу та отримання коштів. Своїми діями ОСОБА_6 та ОСОБА_9 спричинили матеріальний збиток ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17

10 березня 2016 року до ЄРДР внесено відомості за №0001752 за ознаками ч.4 ст. 297 КК України.

01 квітня 2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 297 КК України.

11 квітня 2016 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше висунутої підозри на ч.3 ст. 297 КК України.

01 квітня 2016 року слідчий СВ Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області звернувся до суду з клопотанням про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обгрунтування якого послався на наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину та її підтвердження зібраними у справі доказами, тяжкість інкримінованого їй злочину та тяжкість можливого покарання у випадку визнання її винуватою, наявність ризиків, передбачених п.п.1,5, ч.1 ст. 177 КПК України і відсутність можливості запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовуючи до вказаної особи запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 з забороною залишати житло з 20 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. з 01 квітня 2016 року по 30 травня 2016 року, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність в матеріалах провадження достатніх доказів, що свідчили б про наявність зазначених у клопотанні ризиків, наявність обгрунтованих підстав вважати, що до ОСОБА_6 можливо застосувати альтернативний запобіжний захід.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність та не обгрунтованість ухвали, неналежне дослідження всіх обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, наявність ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, що з урахуванням підозри ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого злочину та тяжкості можливого покарання у випадку визнання її винуватою, наявності у ОСОБА_6 декількох місць проживання, за одним з яких вона зареєстрована, а за іншим фактично проживає, відсутності в неї стійких соціальних зв`язків, постійного джерела прибутку та дітей на утриманні, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів та недостатність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, підозрювану та її захисника, які висловили заперечення доводам та вимогам апеляції, перевіривши матеріали провадження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, колегія судів переглянула оскаржуване судове рішення у межах апеляційної скарги.

Так, сторонами не оспорюється обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_6 підозри за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, який, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, у зв`язку із чим посилання в апеляції на скоєння підозрюваною особливо тяжкого кримінального правопорушення є безпідставним.

Колегія суддів, з урахуванням не працевлаштованості ОСОБА_6 та відсутності постійного джерела прибутку, наслідком чого і стало скоєння вказаного кримінального правопорушення погоджується з твердженням щодо наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України стосовно можливого продовження підозрюваною злочинної діяльності.

Натомість, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання і вирішуючи питання щодо іншого виду запобіжного заходу, а саме у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя послався на недоведеність слідчим та прокурором обставин, які підтверджували б недостатність застосування до підозрюваної ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Клопотання слідчого не містить доводів на підтвердження тієї тези, що жоден із альтернативних запобіжних заходів не зможе запобігти визначеному ризику.

Обґрунтування цієї обставини не наведено і у судовому засіданні суду першої інстанції, що обґрунтовано прийнято до уваги слідчим суддею, а також не доведено і у суді апеляційної інстанції.

Одночасно у суді апеляційної інстанції встановлено виконання підозрюваною покладеного на нею обраним запобіжним заходом обов`язку, явку ОСОБА_6 до органу досудового розслідування в цілях участі у проведенні слідчих та процесуальних дій.

За наведеними даними на теперішній час досудове розслідування по даному кримінальному провадженню закінчено, обвинувальний акт скерований до районного суду.

Розглядаючи доводи апеляції з приводу тяжкості злочину та очікуваного покарання, колегія суддів виходить з наступного.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Колегія суддів наголошує, що тяжкість злочину та очікуване покарання не може бути єдиною підставою для застосування відносно підозрюваної особи найсуворішого запобіжного заходу та повинно враховуватися у сукупності з іншими, визначеними ст. 178 КПК України обставинами.
Слідчим суддею при вирішенні зазначеного клопотання, згідно до вимог ст. 178 КПК України, фактично враховано вперше притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, наявність місця проживання, задовільних характеристик, наявність двох неповнолітніх дітей.

Таким чином, слідчий суддя, взявши у сукупності обставини справи, відомості щодо особистості підозрюваної дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування підозрюваній ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, обравши останній, у відповідності до вимог ч.4 ст. 194 КПК України, більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, що також відповідає вимогам ст.ст. 177-178 КПК України.

Застосований слідчим суддею до ОСОБА_6 запобіжний захід, на думку колегії суддів, здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної і запобігти настанню визначеного ризику.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обгрунтованою, відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається, наслідком чого є відмова у задоволенні апеляції.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 квітня 2016 року про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4