н/п 1-кп/640/574/16
ВИРОК

13.07.2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого
судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, українця, громадянина України, холостого, освіта вища, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -
Встановив:
05 квітня 2014 року ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України.
18.09.2014 р. наказом начальника штабу військової частини НОМЕР_2 №74 ОСОБА_4 звільнено з вказаної військової частини. З 19.09.2014 військовослужбовець ОСОБА_4 вважається таким, що посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків на посаді номера обслуги 1 гарматного розрахунку 1 вогневого взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (дислокується АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ).
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, військовослужбовець ОСОБА_4 , порушуючи вищевказані вимоги чинного законодавства України, 15 листопада 2014 року вирішив стати на злочинний шлях та без поважних самовільно залишив місце служби.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 15 листопада 2014 року, в порушення вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9,11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, самовільно залишив місце служби військову частину НОМЕР_1 , а вільний час, що з`явився у зв`язку із цим, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.
16 травня 2016р. військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 був затриманий у пункті пропуску через державний кордон в АДРЕСА_4 .
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби, без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
В підготовчому судовому засіданні прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_6 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, надана укладена з підозрюваним ОСОБА_4 угода про визнання винуватості.
Згідно вказаної угоди підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; щиро кається та зобов`язується активно сприяти розкриттю злочину.
Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.407 КК України з урахуванням ст.ст. 69, 69-1 КК України, необхідного й достатнього для його виправлення покарання, а також з метою попередження вчинення ним нових злочинів, яке є більш м`яким, нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 407 КК України, замість позбавлення волі на строк від 2 (двох) до 5 (п`яти) років покарання у виді арешту з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 6 (шість) місяців.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з вимог п.1 ч.3 ст.314 КПК України, якою передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному проваджені може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, у вчиненні якого підозрюваний ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до ОСОБА_4 у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та і підозрюваним ОСОБА_4 та призначення узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст. 314, 369, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд -
Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 липня 2016 р., укладену прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання, з застосуванням ст. 69, 69-1 КК України у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 16.05.2016 р.
Згідно з ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, зарахувати час перебування під вартою ОСОБА_4 з 16.05.2016 р. по день набрання вироком законної сили, в строк відбування покарання.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити підозрюваному та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: суддя ОСОБА_1