Категорія:ч.1,2 ст.185 КК України Доповідач: Філюк П. Т.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді - Філюка П.Т.,

суддів - Клока О.М., Матвієнко Н.В.,

з участю прокурора Романовського О.В.

потерпілої ОСОБА_1,

захисника засудженої ОСОБА_2,

засудженої - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луцьку кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_1 на вирок Луцького міськрайонного суду від 11 жовтня 2012 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженку та мешканку Турійського району, с.Новосілки, вул. 17 Вересня, 52, громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодружену, непрацюючу, має на утриманні малолітню дитину, згідно ст. 89 КК України несудима;

засуджено за ч.1 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі;

за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом повного складання призначено ОСОБА_3 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбуття призначеного основного покарання, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обовязки:

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання;

- періодично зявлятись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу засудженій ОСОБА_3 залишено попередню підписку про невиїзд.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_1 16 700 грн. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди, а всього 20 700 грн.

Вирішено долю речових доказів по справі.

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_3 визнано винною та засуджено за те, що вона в березні 2012 року та крім того, повторно в квітні та травні 2012 року знаходячись у квартирі № 36 за адресою: м.Луцьк вул.Конякіна, 10 де працювала домашньою робітницею, під час відсутності власниці вказаного житла ОСОБА_1, таємно викрала годинник, мобільний телефон та ювелірні вироби на загальну суму 19700 грн.

В апеляції на вирок суду потерпіла ОСОБА_1, не оспорюючи кваліфікації дій і доведеності вчиненого засудженою ОСОБА_3 злочину вказує, що призначене судом покарання ОСОБА_3 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та особі засудженої. Посилається на безпідставність застосування судом ст. 75 КК України. Просить вирок змінити, в частині призначеного покарання, обравши засудженій покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки реально. Крім того, просить задовольнити цивільний позов у повному обсязі та стягнути при цьому моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляції, думку прокурора, засудженої та її захисника, які кожен зокрема не підтримали апеляцію потерпілої, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вчинення ОСОБА_3Ю злочину передбаченого ч.1, 2 ст. 185 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються, так як і кваліфікація дій засудженої.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини Кримінального Кодексу України та з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винного та обставин, що помякшують та обтяжують покарання. При цьому воно має бути необхідне і достатнє для виправлення особи та попередження нового злочину.

Вирішуючи питання про обрання покарання ОСОБА_3 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, всі обставини справи та дані про особу засудженої. Хача засуджена ОСОБА_3 вчинила злочини середньої тяжкості, однак вона, фактично визнала свою вину, щиро розкаялась у вчиненому, що підтвердила під час перегляду справи в апеляційному порядку. Крім того, засуджена ОСОБА_3 має на утриманні малолітню дитину та під час розгляду справи судом першої інстанції потерпіла не настоювала на суворому покаранні засудженої, та погодилась із розміром відшкодування завданої шкоди (а.с.209), що й було враховано судом першої інстанції. При розгляді справи в апеляційному порядку засуджена ОСОБА_3 просила залишити рішення суду першої інстанції без зміни та дати таким чином можливість для повного відшкодування шкоди завданої її злочинними діями. Вказані обставини помякшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення засудженої ОСОБА_3 можливе без ізоляції її від суспільства.

Отже, призначене засудженій ОСОБА_3 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на вищевикладене підстав для зміни чи скасування вироку щодо засудженої ОСОБА_3 за обставин, викладених в апеляції, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Волинської області,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію потерпілої ОСОБА_1, залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 11 жовтня 2012 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

Головуючий:

Судді: