АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/215/16 Справа № 695/3368/15-к Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 та прокурора прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.01.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Безбородьки Драбівського району Черкаської області, житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Прийнято рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 і стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь 400 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 3167 грн. 12 коп.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 15.07.2015 року близько 21 години 50 хвилин в порушення вимог дорожньої розмітки 1.1 та пунктів 2.3б), 2.9а) Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем «ВАЗ-2105» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по автодорозі сполученням «Софіївка-Гельмязів» Золотоніського району Черкаської області, зі сторони с. Софіївка у напрямку с. Гельмязів, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, ігноруючи дорожню розмітку, яка розподіляла транспортні потоки протилежних напрямків і на яку в`їзд заборонено, знаходячись на 2 км вказаної автодороги, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на велосипед під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку по зустрічній смузі руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких помер в Золотоніській центральній лікарні.

Порушення ПДР водієм автомобіля «ВАЗ-2105» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого.

В апеляційних скаргах учасники судового провадження, не оспорюючи встановлених фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій, порушують питання:

- обвинувачений ОСОБА_7 про скасування вироку суду першої інстанції та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України - зокрема не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням ст. 75 КК України. При призначенні покарання просить врахувати повне визнання ним вини у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та тяжкий матеріальний стан сім`ї;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну вироку місцевого суду в частині призначеного покарання внаслідок його надмірної суворості та в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 , просить звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, зменшивши розмір відшкодування, що підлягає стягненню. Зазначає, що судом не в повній мірі виконано вимоги ст. 65 КК України і призначено ОСОБА_7 невиправдано суворе покарання, незважаючи на те, що він вину у вчиненому визнав в повному обсязі та засуджує свою неправомірну поведінку, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому та усвідомив протиправність своїх дій і принцип невідворотності покарання, має на утриманні малолітніх дітей. Також, стверджує, що судом не враховано ту обставину, що після ДТП ОСОБА_7 намагався надати потерпілому першу медичну допомогу, викликав швидку допомогу та працівників міліції, частково відшкодував потерпілій ОСОБА_9 спричинену шкоду та вживав заходів для її повного відшкодування. Також вказує, що суд безпідставно відмовив їй в задоволенні клопотання про залучення до розгляду даного провадження ТзОВ «СК «Домінанта», який відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, положень ст. 1194 ЦК України та ст.ст. 22,32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має здійснити страхове відшкодування заподіяної ОСОБА_7 шкоди потерпілій. На думку сторони захисту, розмір задоволеної судом моральної шкоди, що підлягає стягненню в даному провадженні є завищеним і не відповідає постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому підлягає зменшенню в розумних межах;

- прокурор у кримінальному провадженні про скасування судового рішення через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Зазначає, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано обставини, що істотно впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу винного, зокрема вчинення ОСОБА_7 тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, його негативні характеристики як особи, схильної до вживання алкогольних напоїв. Також звертає увагу, що в матеріалах провадження є дані про те, що сесією Броварської сільської ради розглядалось питання про неналежне виконання ОСОБА_7 своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, що ставить під сумнів належне їх утримання останнім.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку поданих ними апеляційних скарг та відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та залишення без задоволення апеляційних скарг сторони захисту, думку потерпілої ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 в підтримку апеляційної скарги прокурора та залишення без задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 про пом`якшення призначеного йому покарання і звільнення від його відбування з випробуванням, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до ст. 94 КПК України та ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

При призначенні ОСОБА_7 основного покарання суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України в повній мірі врахував характер і ступень тяжкості вчиненого ним злочину, данні про його особу, який за місцем проживання та роботи характеризується посередньо, схильний до вживання алкогольних напоїв, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, наявність на утриманні малолітніх дітей, обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, і обгрунтовано призначив ОСОБА_7 наближене до мінімального покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням додаткового покарання, з метою попередження злочинів у сфері дорожнього руху, у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

При таких обставинах суд правильно прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства при призначенні йому покарання у виді реального позбавлення волі, а тому доводи сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до останнього закону про звільнення від відбування покарання з випробуванням та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням ст. 69 КК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин в провадженні та особи винного, є необгрунтованими, а тому підлягають відхиленню.

Також з огляду на наведене, колегією суддів не беруться до уваги твердження прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 внаслідок м`якості, оскільки обставини наведені апелянтом в апеляційній скарзі в повній мірі були враховані судом при винесенні вироку і не слугують підставами для призначення останньому більш суворого покарання внаслідок його розмірності вчиненому.

При розв`язанні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 суд, у відповідності до роз`яснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», правильно прийшов до висновку про те, що в результаті спричиненого ОСОБА_7 ДТП настала смерть людини, батька потерпілої ОСОБА_9 , чим останній нанесені матеріальні збитки, які, як на її думку, частково у сумі 4000 грн. добровільно відшкодував ОСОБА_7 . При цьому вона, потерпіла, погодилась з таким розміром відшкодування завданої шкоди, а звідси суд обгрунтовано прийняв рішення про затвердження вказаної суми.

Також суд дотримався і роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної злочином, визначився в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних потерпілій моральних і фізичних страждань та врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, зокрема заподіяння смерті близькій людині потерпілої у стані алкогольного сп`яніння, ступінь негативних змін, що сталися в її житті внаслідок смерті батька та глибини й тривалості моральних і психічних переживань. Внаслідок цього, розмір моральної шкоди в сумі 400 000 грн., визначений судом, є відповідним заподіяним моральним стражданням.

З огляду на наведене, колегія суддів не знаходить підстав для перегляду розмірів визначених судом стягнень врахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України та ч.5 ст.72 КК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, за період з 15 січня 2016 року по 10 березня 2016 року - тобто на день набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та прокурора прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.01.2016 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - без змін.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 15.01.2016 року по 10.03.2016 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишити попередній тримання під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в частині призначеного покарання, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий :

Судді :