Справа № 642/8475/14-к
Провадження № 1-кп/642/31/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2016 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001775 за обвинувальним актом відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севан, Вірменія, громадянина Вірменії, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.2 ст.27, п.2 ст.28, ч.1 ст.203-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування обвинувачується ОСОБА_10 , в тому, що діючи умисно, за попередньою змовою в групі з невстановленими особами та суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, з метою отримання прибутку в період з 01.01.2013 по 22.01.2014 року вчинив кримінальні правопорушення а саме зайняття гральним бізнесом при наступних обставинах.

Так, з початку 2013 року (точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_10 , діючи спільно з невстановленими в ході досудового слідства особами, з метою проведення азартних ігор підшукали нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , з метою використання якого, склали від імені ОСОБА_11 з власником даного приміщення ОСОБА_12 договір оренди приміщення, в якому встановили заздалегідь придбані 10 (десять) гральних автоматів.

Для реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_10 , діючи спільно з невстановленими в ході досудового слідства особами, підшукали сторонніх осіб для роботи грального закладу, а саме: касира-адміністратора та охоронця, яким сплачували за роботу у гральному закладі грошову винагороду.

В подальшому, ОСОБА_10 , діючи спільно з невстановленими особами, реалізуючи свій злочинний намір направлений на зайняття гральним бізнесом, а саме діяльність по створенню умов організації та проведенню азартних ігор на гральних автоматах з метою отримання прибутку, де умовою гри є внесення учасником азартних ігор (гравцем) ставки, що є обов`язковою умовою участі в якій є сплата гравцем грошей, що дає змогу учаснику як отримати виграш (приз), так і не отримати його і результат, якої повністю або частково залежить від випадковості, переслідуючи при цьому корисливу мету наживи, організував в даному приміщенні діяльність по зайняттю гральним бізнесом.

22.01.2014 року о 16.00 год. в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено приміщення, в якому знаходилось гральне обладнання, а саме: 10 (десять) гральних автоматів, з яких, згідно висновками судової компьютерно-технічної експертизи від 15.05.2014 за №№ 2779, 4134, 4135, 4136, 4137, 4138, 4139,4140, 8 (вісім) одиниць є технічними пристроями - гральними автоматами.

Крім того, 20.06.2013 року (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_10 діючи повторно, умисно, за попередньою змовою в групі з невстановленими в ході досудового слідства особами, з метою проведення азартних ігор підшукали нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , для використання якого, склали від імені ОСОБА_13 з власником даного приміщення ОСОБА_14 договір оренди приміщення від 20.06.2013 року, в якому встановили заздалегідь придбані гральні автомати та стіл для гри в покер.

Далі, ОСОБА_10 , маючи намір сховати свою злочинну діяльність, діючи спільно з невстановленими особами, склали договір суборенди нежитлового приміщення б/н від 20.06.2013 (який є нікчемним у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 не є фізичною особою підприємцем, але в копії даного договору суборенди зазначено що, даний договір укладений між ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_13 , згідно якого ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_13 приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та згідно додатку № 1 до договору суборенди нежитлового приміщення від 20.06.2013 отримав майно, яке на той час знаходилось в цьому приміщенні, а саме 9 (дев`ять) гральних автоматів, стіл для покеру з метою подальшої організації та проведення азартних ігор.

Після чого, для реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_10 , діючи спільно з невстановленими особами, підшукали осіб для роботи грального закладу, а саме: касира-адміністратора: ОСОБА_15 та охоронця: ОСОБА_16 , яким сплачували за роботу у гральному закладі грошову винагороду.

В подальшому, ОСОБА_10 , діючи повторно, умисно, спільно з невстановленими особами, реалізуючи свій злочинний намір направлений на зайняття гральним бізнесом, а саме діяльність по створенню умов організації та проведенню азартних ігор на гральних автоматах з метою отримання прибутку, де умовою гри є внесення учасником азартних ігор (гравцем) ставки, що є обов`язковою умовою участі в якій є сплата гравцем грошей, що дає змогу учаснику як отримати виграш (приз), так і не отримати його і результат, якої повністю або частково залежить від випадковості, переслідуючи при цьому корисливу мету наживи, організував в даному приміщенні діяльність по зайняттю гральним бізнесом.

Отриману від касира-адміністратора ОСОБА_15 за сплату гравцями ставок - грошову винагороду ОСОБА_10 , діючи спільно з невстановленими особами розподіляли між собою та витратили на особисті потреби.

26.06.2013 року о 20.50 год. на момент огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 було виявлено приміщення, в якому знаходилось гральне обладнання, а саме: 9 (дев`ять) гральних автоматів, які були підключені до електромереж і функціонували та стіл для гри в покер, також в залі гральних автоматів знаходився гравець ОСОБА_17 , який з метою проведенні гри та отримання виграшу, поставив ставку, сплативши гроші в розмірі 50 (п`ятдесят) гривень касиру-адміністратор ОСОБА_15 , яка надала у використання гральний автомат та встановивши на ньому ставку для гри, після чого ОСОБА_17 розпочав гру.

Також, 26.06.2013 року, в ході огляду місця події у вказаному приміщенні було вилучено 9 (дев`ять) гральних автоматів, які згідно висновку судової компютерно-технічної експертизи від 19.12.2013 № 8796 є технічними пристроями - гральними автоматами, а також стіл для гри в покер.

Крім того, з липня 2013 року (точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_10 діючи повторно, умисно, за попередньою змовою в групі з невстановленими в ході досудового слідства особами, з метою проведення азартних ігор підшукали нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , для використання якого, склали від імені ОСОБА_11 з власником даного приміщення ОСОБА_14 договір оренди приміщення від 20.06.2013 року, в якому встановили заздалегідь придбані 11 (одинадцять) гральних автоматів.

Для реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_10 діючи спільно з невстановленими особами, підшукали осіб для роботи грального закладу, а саме: касира-адміністратора: ОСОБА_18 та охоронця: ОСОБА_19 , яким сплачували за роботу у гральному закладі грошову винагороду.

В подальшому, ОСОБА_10 діючи спільно з невстановленими особами, реалізуючи свій злочинний намір направлений на зайняття гральним бізнесом, а саме діяльність по створенню умов організації та проведенню азартних ігор на гральних автоматах з метою отримання прибутку, де умовою гри є внесення учасником азартних ігор (гравцем) ставки, що є обов`язковою умовою участі в якій є сплата гравцем грошей, що дає змогу учаснику як отримати виграш (приз), так і не отримати його і результат, якої повністю або частково залежить від випадковості, переслідуючи при цьому корисливу мету наживи, повторно організував в даному приміщенні діяльність по зайняттю гральним бізнесом.

Отриману від касира-адміністратора ОСОБА_18 за сплату гравцями ставок - грошову винагороду ОСОБА_10 , діючи спільно з невстановленими особами розподіляли між собою та витратили на особисті потреби.

24.12.2013 року о 14.40 год. під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 було виявлено приміщення, в якому знаходилось гральне обладнання, а саме: 11 (одинадцять) гральних автоматів, які були підключені до електромереж і функціонували, також в залі гральних автоматів знаходився гравець ОСОБА_20 , який з метою проведенні гри та отримання виграшу, поставив ставку, сплативши гроші в розмірі 50 (п`ятдесят) гривень касиру-адміністратору ОСОБА_18 , яка надала у використання гральний автомат та встановивши на ньому ставку для гри, після чого ОСОБА_20 , розпочав гру.

Також, 24.12.2013 року, в ході обшуку у вказаному приміщенні було вилучено 11 (одинадцять) гральних автоматів, з яких, згідно висновку судової компютерно-технічної експертизи від 07.02.2014 № 1689 є технічними пристроями - гральними автоматами.

Отриману від касира-адміністратора ОСОБА_18 за сплату гравцями ставок - грошову винагороду ОСОБА_10 , діючи спільно з невстановленими особами розподіляли між собою та витратили на особисті потреби.

Таким чином , ОСОБА_10 стороною обвинувачення обвинувачується у тому, що: своїми умисними та протиправними діями, вчинив кримінальне правопорушення передбачене п.2 ст.27, п.2 ст.28, ч.1 ст.203-2 КК України, тобто зайняття гральним бізнесом, у якості співвиконавця злочину, діючи за попередньою змовою групою осіб,крім того, своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення передбачене п.2 ст.27, п.2 ст.28, ч.1 ст.203-2 КК України, тобто зайняття гральним бізнесом, у якості співвиконавця злочину, діючи за попередньою змовою групою осіб.

30 травня 2014 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 , реєстр матеріалів кримінального провадження, розписка підозрюваного і захисника про отримання обвинувального акту.

У судовому засіданні, вислухавши думку учасників процесу, враховуючи невизнання вини підсудним, суд визначив необхідним дослідження доказів кримінального провадження в повному обсязі..

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні винним себе не визнав, зазначив, що злочини не вчиняв, в подальшому від свідчень відмовився в порядку ст. 63 Конституції України.

З огляду на це та, зважаючи на приписи ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", за якими практика Європейського суду з прав людини, є джерелом права, суд приймає до уваги положення констатовані при розгляді справи „Яременко проти України" (рішення від 12 червня 2008 року), за змістом яких в аспекті порушення пункту першого статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини зазначено, що право обвинуваченого не свідчити проти себе та не давати показань є загальновизнаними міжнародними стандартами та складовими права на справедливий суд. Зокрема, право не свідчити проти себе передбачає, що сторона обвинувачення у кримінальній справі повинна доводити вину обвинуваченого без використання доказів, отриманих шляхом застосування методів примусу або пригнічення волі обвинуваченого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п.2 ст. 27, п.2 ст. 28, ч.1 ст. 203-2 КК України сторона обвинувачення, посилалась на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що він працював декілька днів охоронцем у гральному салоні по АДРЕСА_3 , був присутній коли прийшли працівники міліції з метою проведення слідчих дій. Підтвердити факт причетності ОСОБА_10 до зайняття гральним бізнесом за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 він не може.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що декілька разів грав в ігровому салоні по АДРЕСА_2 , з ОСОБА_10 він не знайомий і його ніколи не бачив.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що є власником приміщення за адресами: АДРЕСА_3 . Підтвердити факт причетності ОСОБА_10 до зайняття гральним бізнесом за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 не може. Договір оренди приміщення з обвинуваченим не укладав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що він є відвідувачем грального закладу по АДРЕСА_3 , був присутній у гральному салоні коли прийшли працівники міліції, хто є організатором такої діяльності йому не відомо, з обвинуваченим ОСОБА_10 не знайомий.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що він є відвідувачем грального закладу по АДРЕСА_3 , був присутній у гральному салоні коли прийшли працівники міліції, хто є організатором такої діяльності йому не відомо, з обвинуваченим ОСОБА_10 не знайомий.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що є власником приміщення за адресами: АДРЕСА_2 . Підтвердити факт причетності ОСОБА_10 до зайняття гральним бізнесом за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 не може. Договір оренди приміщення з обвинуваченим не укладав.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що працювала неофіційно у гральному салоні по АДРЕСА_3 , з обвинуваченим знайома, перебували з ним у близьких стосунках, факт причетності ОСОБА_10 до зайняття гральним бізнесом за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 підтвердити не може. Зазначає, що організацією діяльності та виплатою заробітної плати займалась дівчина на ім`я « ОСОБА_22 ».

Інші свідки заявлені стороною обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 судом не допитувались, прокурором їх явку до суду не забезпечено. З матеріалів справи вбачається, що судом вжито заходи щодо належного повідомлення свідків кримінального провадження та вичерпано усі можливості щодо забезпечення їх явки до суду для допиту, в тому числі шляхом застосування приводів.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п.2 ст.27, п.2 ст.28, ч.1 ст.203-2 КК України, сторона обвинувачення посилається на докази, які в судовому засіданні були досліджені.

Проаналізувавши надані докази слід зауважити наступне:

Протокол огляду місця події від 26.06.2013 року (а.с.4-12) не містить оригінал останньої сторінки з підписами усіх учасників слідчої дії. Через неповноту документу неможливо визначити його достовірність та дійсність. Суд визнає такий доказ не належним та виключає з обсягу допустимих доказів. Як наслідок, суд визнає неналежними і отримані на підставі зазначеного протоколу ОМП докази: постанова про визнання вилучених речей речовими доказами від 27.06.2013 року (том 1 а.с. 29-32); висновки судових комп`ютерних експертиз (том 1 а.с. 77-83, 109-117).

Протокол обшуку від 24.12.2013 року за адресою: АДРЕСА_3 проведений з 14-40 до 17-00 складений з процесуальним порушенням та визнається судом недопустимим у зв`язку з тим, що у судовому засіданні був оглянутий протокол допиту свідка (зміст не досліджувався) ОСОБА_18 , який проведено з 15-00 до 16-50 також 24.12.2013 року однією і тією ж процесуальною особою, що є фізично неможливим та суперечить нормам чинного законодавства. Отримані в подальшому на підставі цього протоколу докази також є недопустимими.

Протокол обшуку від 22.01.2014 року за адресою АДРЕСА_2 проведений з 16-00 до 18-00 складений з процесуальним порушенням та визнається судом недопустимим у зв`язку з тим, що у судовому засіданні був оглянутий протокол допиту свідка (зміст не досліджувався) ОСОБА_12 , який проведено з 17-10 до 17-45 також 22.01.2014 року однією і тією ж процесуальною особою, що є фізично неможливим та суперечить нормам чинного законодавства. Отримані в подальшому на підставі цього протоколу докази також є недопустимими.

Надані протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 суд визнає недопустимими доказами та не досліджує, оскільки це суперечить нормам ст.23 КПК України.

Судом досліджено заяву ОСОБА_10 від 09.01.2014 року (а.с.245 том №1), зі змісту якої йдеться про те, що ОСОБА_10 злочин вчинив навмисно, самостійно, щиро розкаюється, тощо. Однак, така заява подана до того як особа отримала статус підозрюваного, без присутності адвоката та не містить відмітки вповноваженою особою про її прийняття. З пояснень обвинуваченого вбачається, що зазначена заява була складена працівниками міліції та помилково підписана ним без розуміння її змісту за відсутності захисника. Зазначає про психологічний примус, вмовляння оперативних працівників Ленінського РВ м. Харкова. З цих підстав визнання ОСОБА_10 своєї вини, без підтвердження такого визнання іншими доказами, судом не приймається до уваги. Крім того, суд приймає до уваги і те, що права захисту буде непоправно порушено, якщо при засудженні особи судом використовуються викривальні показання, отримані під час допиту без присутності захисника (справа „Сальдуз проти Туреччини", заява № 36391/02, пункт 55, ЄСПЛ, 2008). При цьому, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, обвинувачений не зобов`язаний доводити про застосування до нього тиску і тоді, коли особа заявляє небезпідставну скаргу про неправильне поводження з боку правоохоронних органів, має бути проведене ефективне офіційне розслідування, під час якого можна виявити та забезпечити покарання винних осіб. Мінімальні стандарти, викладені в практиці Суду, передбачають проведення незалежного та безстороннього розслідування під контролем громадськості, а від компетентних органів влади вимагають ретельності та оперативності при його проведенні (рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року в справі „Яременко проти України").

Відповідно до ст.159 КПУ України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду. Всупереч наведеній нормі в матеріалах кримінального провадження наявні письмові докази, шлях отримання яких викликає сумніви через відсутність дозволу слідчого судді у вигляді ухвали. Так, том 1 (а.с.93-100) містить договори оренди приміщення по АДРЕСА_3 між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з додатками до них. Том 2 (а.с.236-245) містить матеріали оренди приміщення по АДРЕСА_2 . Том 1 (а.с. 132-138) містить письмові докази, на які посилається прокурор, та які приєднанні до справи за клопотанням ОСОБА_13 . Вказана особа є свідком у кримінальному провадженні та позбавлена можливості збирати докази, клопотати перед слідчим, прокурором. Зазначені докази є неналежними, тому суд не бере їх до уваги.

Судом досліджено постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2013 року по справі № 820/9065/13-а, відповідно до якої до ПП ОСОБА_13 застосовано фінансові санкції за порушення закону при веденні господарської діяльності за фактом виявлених гральних автоматів по АДРЕСА_3 . Зазначена постанова була оскаржена до судів вищих інстанцій, залишена без змін, набула чинності. Рішеннями судів дослідженими у засіданні ОСОБА_10 не притягнутий до відповідальності.

Одним з основних завдань Кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, ОСОБА_10 , маючи статус підозрюваного, обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0001775, має право на беззастережне дотримання вимог чинного законодавства.

Проте, аналіз матеріалів кримінального провадження № 0001775 відносно ОСОБА_10 дає можливість стверджувати про суттєві порушення норм кримінально-процесуального законодавства, які полягають в наступному:

Статтею 29 КПК України регламентовано, що особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення… прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання, подавати скарги… рідною або іншою мовою, якою вони володіють користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З норм ст. 42 КПК України випливає, що одними з основоположних прав підозрюваного (обвинуваченого) є в тому числі право: знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати; ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу; одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення; оскаржувати дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом; користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 41 КПК України вбачається, що слідчий, прокурор,… зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог до п.4 ч.2 ст.52 КПК України, обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.

Так, стороні обвинувачення в особі слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_24 протягом досудового розслідування було достовірно відомо, що ОСОБА_10 є громадянином Вірменії, уродженець цієї ж країни, та участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою. Єдиною рідною для нього мовою є вірменська; за твердженням обвинуваченого російською мовою він володіє недостатньо для того, щоб приймати участь у кримінальному провадженні та здійснювати свій захист; щодо української не розуміє взагалі. Таким чином, вбачається негайна потреба залучення перекладача на стадії досудового розслідування. Проте, всупереч нормам КПК України, 26.02.2014 року повідомлення про підозру ОСОБА_10 було вручено за відсутності захисника та перекладача, про що свідчить друкований текст повідомлення складений українською мовою (арк. справи 158-163 том №2), переклад на вірменську мову відсутній. Інші суттєві для досудового розслідування документи також були складені з порушенням норм КПК, зокрема обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, що тягне за собою порушення права підсудного на захист.

Щодо заяви від ОСОБА_10 про відмову від послуг перекладача (том 2 а.с.156), то суд також критично ставиться до неї, оскільки така заява зі слів ОСОБА_10 ним не складалась, зміст суперечить його потребам, почерк не його, анкетні дані заявника в заяві не зазначені, дата складання відсутня, відомості про реєстрацію документа та підпис захисника також. Враховуючи особливий статус обвинуваченого (іноземець, мовою не володіє), наведена заява свідчить про штучне звуження прав підозрюваного під час досудового розслідування, та не є належним доказом.

Право на захист було порушено також і в наступному. Том 2 а. с. 157 містить постанову про залучення захисника ОСОБА_25 від 26.02.2014 року. Проте, доказів належним чином оформленої відмови або заміни захисника провадження не містить. Таким чином, вбачається, що повноваження адвоката ОСОБА_25 не припинені, навіть після вступу до процесу іншого захисника.

Статтею 219 КПК України передбачено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку передбаченому ст. 294 КПК України, а саме до трьох місяців - районним (міським) або іншим прирівняним до нього прокурором: до шести місяців - прокурором Автономної Республіки Крим, прокурором області, міст Києва та Севастополя чи прирівняним до них прокурорам або їх заступникам: до дванадцяти місяців - Генеральним прокурором України чи його заступниками. ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень 26.02.2014 року, тобто строк досудового розслідування мав сплинути за два місяці. Відповідно до ч. 2 ст. 294 КПК, слідчий або прокурор вручають копію клопотання підозрюваному та його захиснику не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання клопотання прокурору, який уповноважений на його розгляд. Підозрюваний, його захисник мають право подати свої письмові заперечення слідчому або прокурору, який ініціює це питання, до клопотання про продовження строку досудового розслідування. Такі письмові заперечення обов`язково долучаються до клопотання і разом з ним подаються прокурору, уповноваженому на його розгляд. Всупереч наведеним нормам, вбачається, що продовження строків досудового розслідування відбулося з грубим порушенням закону: клопотання про продовження строку досудового розслідування ані підозрюваному, ані захиснику вручені не були. Матеріали справи містять повідомлення адресовані сторонам кримінального провадження, але не містять підтвердження отримання учасниками клопотання, в тому числі шляхом направлення поштової кореспонденції (а. с. 5-8 том №3). Недотримання вимог ст. 294 КПК України, призвело до звуження прав підозрюваного і захисника та позбавило можливості вчасно надати заперечення на клопотання у разі їх наявності. Отже, постанова прокурора Ленінського району м. Харкова ОСОБА_26 від 25.04.2014 року про продовження строку досудового слідства з 25.04.2014 року до 25.05.2014 року ухвалена з недотриманням вимог закону та свідчить про те, що досудове розслідування по кримінальному провадженню завершилось 25.04.2015 року. Таким чином, усі докази отримані поза межами цього строку мають бути визнані судом неналежними. Суд також зауважує, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складені та направленні до суду поза межами кримінального провадження.

Досліджені у судовому засіданні результати негласних слідчих (розшукових) дій не можуть бути визнані належними доказами з огляду на наступне: відповідно до ст.253 КПК України, Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки, Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерства фінансів та Міністерства юстиції України №114/1042/516/1199/936/1687/5 від 16.11.2012 р., особи, конституційні права яких були тимчасово обмежені під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також підозрюваний, його захисник мають бути письмово повідомлені прокурором або за його дорученням слідчим про таке обмеження. Конкретний час повідомлення визначається із урахуванням наявності чи відсутності загроз для досягнення мети досудового розслідування, суспільної безпеки, життя або здоров`я осіб, які причетні до проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Відповідне повідомлення про факт і результати негласної слідчої (розшукової) дії повинне бути здійснене протягом дванадцяти місяців з дня припинення таких дій, але не пізніше звернення до суду з обвинувальним актом. Проте, матеріали справи не містять підтвердження письмового повідомлення про обмеження ОСОБА_10 . Навпаки, вбачається, що зазначені результати негласних слідчих (розшукових) дій містять відомості щодо проведення їх стосовно іншої особи, досліджені аудіо записи виконані не обвинуваченим, зі змісту факт підтвердження вини ОСОБА_10 не вбачається.

Стаття 203-2 КК України передбачає кримінальну відповідальність за зайняття гральним бізнесом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» гральний бізнес - це діяльність, пов`язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних симуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера. Організаторами азартних ігор є - фізичні та юридичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють діяльність з організації і проведення азартних ігор з метою отримання прибутку. Організація і проведення азартних ігор - це діяльність організаторів азартних ігор, що здійснюється з метою створення умов для здійснення азартних ігор та видачі виграшів (призів) учасникам азартних ігор.

Під час судового слідства прокурором не надано суду будь яких доказів, що ОСОБА_10 отримав будь-який прибуток від здійснення діяльності, направленої на організацію азартних ігор та докази того, що між будь-якими особами були чітко розподілені ролі під час зайняття гральним бізнесом, чи наданні доступу до гральних автоматів, комп`ютерів, видачі виграшів, тощо. Також не надано належних доказів, що підсудний створив умови для зайняття гральним бізнесом, особисто, чи за допомогою сторонніх осіб відшукував гравців, обладнував гральні місця та встановлював і налаштовував гральні обладнання для проведення грального бізнесу, купував його, переміщував його, тощо.

Окрім того, необхідно зауважити, що органами досудового слідства інкриміновано ст.27 чи ст.28 КК України, оскільки диспозиція ст. 203-2 КК України взагалі не передбачає кваліфікації дій, як зайняття гральним бізнесом за попередньою змовою групою осіб, а тим більше за попередньою домовленістю.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, п. 23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Оскільки стороною обвинувачення не була доведена винуватість ОСОБА_10 поза розумними сумнівами, тому всі сумніви щодо доведеності винуватості останнього слід тлумачити на його користь.

Суд розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення.

Дослідивши у повному обсязі докази, надані сторонами, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що у ході судового розгляду не було здобуто достатніх доказів, які б доводили вчинення саме обвинуваченим зазначеного у обвинувальному акті та інкримінованого йому злочину, передбаченого п.2 ст.27, п.2 ст.28, ч.1 ст.203-2 КК України, а тому вважає за необхідне виправдати його на підставі ч.1п.2 ст. 373 КПК України у зв`язку із тим, що не доведено його винуватість у вчиненні даного злочину.

Згідно до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, що містяться у ч.2п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно із вимогами ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, суд, безпосередньо, всебічно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене п.2 ст.27, п.2 ст.28 , ч.1 ст. 203-2 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_10 .

Жодного належного та допустимого доказу яким би підтверджувалась вина ОСОБА_10 в інкримінованому органами досудового слідства йому злочину прокурором не надано, а пред`явлене йому обвинувачення ґрунтується на доказах отриманих незаконним шляхом, з істотними порушеннями вимог КПК України та на власних припущеннях органів досудового слідства. Рішення Європейського суду "Волохи проти України, "Балицький проти України", "Яременко проти України".

Відповідно ст. 129 Конституції України, ст.7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом ; повага до людської гідності.

Законодавець визначає, що вирок суду вирішує питання достовірності обвинувачення, висунутого щодо конкретної особи, по суті. Вирішення цього питання пов`язане із з`ясуванням великого кола питань, які є невід`ємною складовою частиною складу кримінального правопорушення. Лише в результаті судового розгляду і лише за вироком суду особа може бути визнана винною у вчиненні злочину.

Ухвалення судом вироку Іменем України є свідченням того, що саме держава Україна в особі суду надає правову оцінку особі та вчиненому нею діянню; вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового з точки зору їх належності, допустимості і достовірності; сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого вмотивованого судового рішення.

Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Відповідно до ст.373 КПК України, вирок - найважливіше процесуальне рішення суду першої і апеляційної інстанції, результат всієї передуючої його ухваленню процесуальної діяльності органів досудового розслідування в суду, акт правосуддя. Виправдувальний вирок - один із видів остаточного судового рішення, яким вмотивовано проголошується невинуватість обвинуваченого у вчиненні попередньо інкримінованого йому кримінального правопорушення,а також визначаються правові наслідки визнання особи виправданою.

Основною із правових підстав ухвалення виправдувального вироку є недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, тобто, не доказано сам факт кримінального правопорушення.

З врахуванням норм ст. ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчинені інкримінованого правопорушення.
Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст.7, 368-370, 373 КПК України, ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд, Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», -

В И Р І Ш И В:
ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених п.2 ст. 27, п.2 ст. 28, ч.1 ст. 203-2 КК України визнати невинуватим та виправдати, зв`язку з не доведенням його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Витрати на проведення компьютерно-технічних експертних досліджень в сумі 7838 грн. ( сім тисяч вісімсот тридцять вісім грн.) віднести на рахунок держави.

Речові докази по справі 9 гральних автоматів, стіл для покеру, колоди карт в кількості 13 шт., градині фішки, електронний годинник, дзвінок настільний, пластикові картки у кількості 3 шт. системний блок торгівельної марки «Мaestro», три гральні комп`ютерні плати, мобільний телефон «Nokia» ( здані по квитанції № 1023) та грошові кошті в сумі 330 гривень, які знаходяться на зберіганні в фінансовому відділі Холодногірського ВП ГУНП в Харківські області, 11 гральних автоматів, (здані по квитанції № 1069), механічні ключі, системний блок, ключі механічні в кількості 71 одиниця, картки лотереї "Шанс", які знаходяться в камері схову Холодногірського ВП ГУНП в Харківські області, грошові кошти в сумі 1830 грн., які знаходяться на зберіганні в фінансовому відділі Холодногірського ВП ГУНП в Харківські області, зошит жовтого кольору з записами, звязка ключів з десятьма механічними ключами та одним магнітним ключем з брелком з надписом "Ставка", пакет з документацією грально закладу, залишити на зберіганні - до вирішення справи, щодо осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1