печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою від 13.01.2016 Печерського районного суду м. Києва на грошові кошти, за клопотанням прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001389 від 21.12.2015,-

В С Т А Н О В И В :
10.03.2016 до Печерського районного суду надійшло клопотання про скасування арешту, накладеного на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку платіжної картки ОСОБА_5 за № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.01.2016 у кримінальному провадженні № 0001389.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Присутній у судовому засіданні представник заявника вимоги клопотання підтримав, просив їх задовольнити шляхом скасування арешту.

Прокурор у судовому засіданні вимоги клопотання просив залишити без задоволення, посилаючись на необхідність вжиття такого заходу забезпечення у кримінальному провадженні, оскільки можливо у подальшому банківський рахунок може використовуватися для протиправних дій.

Вивчивши клопотання, дослідивши письмові докази та заслухавши обґрунтування учасників розгляду, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що Генеральною прокуратурою України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001389 від 21.12.2015 за ч. 4 ст. 368 КК України, та 13.01.2016 у межах якого прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подано клопотання про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках платіжних карток № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , та № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299), юридична адреса: вул. Набережна перемоги, 50, м. Дніпропетровськ.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 13.01.2016 за результатом розгляду клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 вимоги, вказані у клопотанні, задоволено.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 13.01.2016, прокурор ОСОБА_6 , обґрунтовуючи клопотання, посилався на те, що незастосування арешту на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку платіжної картки ОСОБА_5 , відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк», може призвести до незаконного відчуження коштів, на які спрямоване кримінальне правопорушення та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому з метою розкриття злочину, відшкодування завданих злочинним шляхом збитків та можливої конфіскації майна, виникла необхідність у накладенні арешту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», яким користується ОСОБА_5 , для отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту розглядалося без повідомлення власників майна або їхніх представників, вбачаючи це необхідним з метою забезпечення арешту майна. ОСОБА_5 про призначене судове засідання з розгляду клопотання не повідомлялася, та, згідно із ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Посилаючись на безпідставність застосування арешту, представник заявника вказав, що картковим рахунком № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» (МФ0305299) ОСОБА_5 користується для отримання своєї пенсії та зарплати, оскільки вона є працюючим пенсіонером, вона не має процесуального статусу, визначеного вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України особи, на чиє майно може бути накладено арешт, а саме вона не є підозрюваним, обвинуваченим або особою яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, що є необхідною умовою для прийняття рішення про накладення арешту згідно вимог ч. 1 ст. 170 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт на майно допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди ч. 2 ст. 170 КПК України.

Підставами для скасування заходу забезпечення кримінального провадження є такі обставини, що не перевірено та не встановлено наявності належних підстав для арешту майна; відсутні достатні докази, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; не встановлено розмір шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірності обмеження права власності; невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України; розгляд клопотання слідчого про арешт майна за відсутності власника майна; підозрюваний, обвинувачений, їх захисник чи законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ст. 170 КПК України встановлено, що для накладення арешту слідчий, прокурор, що звернувся до слідчого судді з таким клопотанням, зобов`язаний довести наявність підстав для вжиття такого виду заходів забезпечення провадження, а саме, що

- майно фізичної або юридичної особи відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 цього Кодексу);

- майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 КК України (ч. 4 ст. 170 цього Кодексу);

- майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 цього Кодексу);

- майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 цього Кодексу).

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 4962, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

За таких обставин, враховуючи, що допустимих та достатніх в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказів, які б могли свідчити про відповідність грошових коштів на картковому рахунку ОСОБА_5 критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, органом досудового розслідування в судовому засіданні не представлено, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстави, які визначають ступінь необхідності вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, не встановлено у судовому засіданні, участь у якому беруть як представник особи, на майно якої накладено арешт, так і представник органу досудового розслідування, та не наведено доводів для подальшого застосування арешту.

Слідчий суддя приходить до остаточної думки, що органом досудового розслідування передчасно зроблено висновок про те, що вказане майно відповідає вимогам ст. 167 КПК України, відтак відсутні підстави для подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою від 13.01.2016 Печерського районного суду м. Києва на грошові кошти, за клопотанням прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001389 від 21.12.2015 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою від 13.01.2016 Печерського районного суду м. Києва, на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку платіжної картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , відкритого у Публічному акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк» (МФО 305299, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1