Вирок

Іменем України
15 -18 квітня 2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали судового провадження № 1-кп/465/266/16 (справа №465/10361/13 к ) за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, що внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000755 від 10 березня 2013 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, освіта незакінчена вища, одруженого, на утриманні якого двоє малолітніх дітей: дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , учасника бойових дій в зоні АТО, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

тимчасово не працюючого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України

Сторона обвинувачення - прокурори прокуратури Франківського району

м. Львова (Львівської місцевої прокуратури № 3) :

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10
ОСОБА_11
Сторона захисту, - адвокати: ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14

Учасники процесу: потерпілий ОСОБА_15

Згідно змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000755 від 10 березня 2013 року та матеріалів кримінального провадження,

ОСОБА_3 , 04. 10. 1985(984) року народження органами досудового розслідування та прокурором, що здійснював процесуальне керівництво на досудовому розслідуванні у даному кримінальному провадженні, обвинувачується у тому, що близько 02 год. 30 хв., перебуваючи в районі будинку АДРЕСА_3 , в групі з невстановленою слідством особою, вчинили напад на ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою заволодіння майном останнього, поєднаний із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, а саме поваливши потерпілого ОСОБА_16 на землю, нанесли удари ногами по різних частинах його тіла, в результаті чого спричинили тілесні ушкодження, які згідно висновку судово медичної експертизи № 102/2013 від 14.03.2013 року відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також відкрито заволоділи його особистим майном: золотим перснем з каменем « фіонітом»; позолоченим наручним годинником фірми «QQ» , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Як зазначено в обвинувальному акті, вина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_15 , показаннями свідка ОСОБА_17 , протоколами пред`явлення особи для впізнання від 10.10. 2013 року та протоколами пред`явлення речей для впізнання від 18.10.2013 року.

Згідно обвинувального акта, органи досудового розслідування та прокурор прийшли до висновку, що таким чином ОСОБА_3 , своїми умисними діями, вчинив напад поєднаний з насильством небезпечним для життя особи та відкрито заволодів особистим майном ОСОБА_15 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.187 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримуючи обвинувачення висунуте органами досудового розслідування оголосив обвинувальний акт та надав суду, як докази у підтвердження вини підсудного, матеріали кримінального провадження, 0000755 від 10 березня 2013 року в одному томі на 150 (сто п`ятдесят) т. 2)).

ОСОБА_7 , як і інші прокурори, що приймали участь в підтриманні державного обвинувачення, надаючи докази вини підсудного, звертали увагу суду, на покази потерпілого, покази оголошених в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 протоколи пред`явлення особи для впізнання від 10.10.2013 року; протоколи пред`явлення речей для впізнання від 18.10.2013 року, покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , а також висновки судово медичної експертизи, якими, як на думку сторони обвинувачення, встановлено наявність тілесних ушкоджень у потерпілого і ці тілесні ушкодження є наслідком умисних дій підсудного.

Відтак вважає прокурор, вина підсудного доведена у повному обсязі, а його дії за ч. 1 ст. 187 КК України, органами досудового слідства кваліфіковані правильно.

На завершенні судового слідства, сторона обвинувачення підтвердила суду, що ним, як прокурором, що підтримує державне обвинувачення, як і попередніми прокурорами та прокурором, який здійснював нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні, подано всі докази на доведення вини підсудного і саме на цих, наданих доказах, просить визнати винним ОСОБА_3 у нападі на ОСОБА_15 в групі осіб з невстановленою слідством особою, поєднаного із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, завдавши останньому матеріальної шкоди на

суму 5000 тисяч грн.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що станом на березень 2013 року він ніде не працював. Проживав по вул.. Бойчука а на даний час по вулиці Чигиринській. Переселився на Чигиринську, могло бути у жовтні 2013 року. Станом на березень 2013 року був одружений та проживав на ОСОБА_23 . У цей день дружини на ОСОБА_23 не було. Дружина пішла в гості а він мав на другий день робити меблі у сараї на ОСОБА_23 .. Зустрівся з ОСОБА_24 на зупинці навпроти «Магдональдсу». Пішли в кафе. Якщо не помиляється то це кафе «Арс». В «Арсі» випили по 50 грам горілки. В кафе зайшли приблизно об 09 год. побули в кафе десь пів години в самому « ОСОБА_25 » вони не були. В кіоску нічого не пив, випили потрошку пива, ОСОБА_24 пляшку, а він 4 ковтки. Пили з однієї пляшки. З 23 год. до 02 години кіоску та випили одну пляшку пива на двох. В кіоску сиділи розмовляли про футбол, при цьому ОСОБА_26 була присутня з ними постійно. Заяви про те, що на нього напали не писав. З ОСОБА_27 раніше знайомий не був. Але коли відбувався інцидент то він його запам`ятав, а потім упізнав. Упізнав куртку, упізнав візуально, повністю все. Коли давав свідчення зразу ж після інциденту та виклику швидкої, дав свідчення описавши саме таких осіб. Він був зі своїм другом ОСОБА_24 та з ним зустрілись. Випили по бокалу пива, розмовляли про футбол, близько другої години ночі з 09 на 10 жовтня 2013 року розійшлись. Були у «Магдональдсі». З якого часу з ОСОБА_28 були у «Магдональдсі» не пригаджує.. З ним, ОСОБА_24 , ще була його дівчина, зараз дружина. Від « ОСОБА_25 » він ішов в сторону «Барвінку». Дивиться стоять двоє осіб. Він повернув в сторону до дому. Оглянувся, особи ідуть пришвидшеною ходою. Потім почув хтось біжить. Підбіг ОСОБА_27 , вдарив в обличчя. ОСОБА_27 наніс удари, він зловив того за руку. Підбіг другий вдарив по ногах і він впав. Потім копали його в голову як м`ячик. Першим напав ОСОБА_27 і він наніс удар. Його він впізнав по куртці, яка темно синього кольору з погончиками. Ріст, обличчя, малий ніс, ( поправився ну не малий ніс), він зразу впізнав його. Під час події було двоє осіб і обидва наносили удари. Його додому завів ОСОБА_29 . У нього був золотий перстень, з яким каменем він не пам`ятає. Був годинник золотий. Хто знімав годинник і перстень, не бачив тому, що лежав закрився руками. Закрив обличчя. Годинник з позолоченими стрілками. ОСОБА_27 впізнав на першому допиті і впевнений, що це він. Він полежав трохи на снігу намагався встати, потім підійшов ОСОБА_29 і довів його до хати. Він звідкись ішов і завів його додому. Прийшов додому, його побачили і зразу почали викликати швидку та міліцію. Йому невідомо чи міг ОСОБА_24 бачити двох осіб. Чопик підбіг і наніс правою рукою удари в область плеча і обличчя з лівої сторони. Стверджує, що саме ОСОБА_27 пограбував. Від «Котигоршка» до місця де сталася подія десь 30 метрів. Це було біля його будинку з протилежної від входу сторони. Не пам`ятає коли був перший допит. Коли визвали в міліцію то допитали. Потім він сам звернувся щоб зафіксувати тілесні ушкодження. В міліції скерувань на експертизу не давали. Він поїхав у лікарню сам. Потім передзвонили і десь через чотири дні він був на експертизі. При впізнанні були поняті. Представили пару курток, і запитали яка з цих курток, він вказав на куртку темно синього кольору. Чия це куртка не знав. Заяви в міліцію не писав. Після пред`явлення потерпілому заяви ( т.2 ас. 84) , останній підтвердив, що це його підпис, але не пам`ятає де ставив його. Зранку приїхав його знайомий і вони поїхали в лікарню на Топольну, тому, що йому було зле.. В ході допиту свідка ОСОБА_18 , покази якої не відповідали показам потерпілого, ОСОБА_15 пояснив, що у цей вечір футбол не дивився. Просто сказав мамі, що може іти футбол, він раніше робив ставки, останній раз десь напевно роки 2-3 назад. Мамі говорив щоб скоріше вийти з дружиною тому, що мав грати в футбол. З дому вийшов щоб зустрітись з ОСОБА_24 . Не пам`ятає чи був тоді точно футбол. Після ОСОБА_28 ні з ким не зустрічався, ішов прямо додому. Він намагався встати. До нього підійшов ОСОБА_30 допоміг, сказав, як треба буде для слідства, він сказав, що допоможе, він провів його до брами. Підійшов майже відразу. Не пам`ятає чи обмінювались номерами телефонів. Сказав прізвище та ім`я.. ОСОБА_31 більше не бачив.. Брав кредит. Недавно взяв кредит. Станом на 10 березня не брав. Ні перед ким заборгованості не мав, в ломбард печатку та годинник не здавав. Обручку ніколи не знімав. 10 березня 2013 року обручки на руці не було тому, що у нього

був забій руки, рука спухла. Станом на 09 березня 2013 року уже була травма руки
правої, коли робив отвори під завіси, йому вдарило руку. Рука опухла, намастив маззю зняв обручку. Печатку вдягнув сам для себе, щоб гарно виглядати. У той вечір коли його побили то зразу писали протокол, він його читав та підписував. Дали загальний протокол підписувати, проте як то все почалось, як то все сталось, він побитий і так далі. а печатку він носить на лівій руці.

У той же час, на досудовому слідстві, ОСОБА_15 будучи допитаним 15 березня 2013 року стверджував, що 09 березня 2013 року протягом дня знаходився вдома. Близько 21 год. 00 хвилин на його мобільний телефон зателефонував ОСОБА_32 та запропонував зустрітися, нащо він, ОСОБА_15 , погодився. На зустрічі було ще багато їх спільних знайомих, хто саме на момент допиту, ( тобто через п`ять днів після події) він не пригадує). Він одягнувся і вийшов з будинку направившись на зупинку навпроти «Магдональдса» по вулиці В.Великого. При собі мав гроші в сумі 300 (триста) грн., золотий перстень вагою близько 5 грам ( обвинувальному акті 4,5) з каменем «Феонітом», вартість якого точно вказати не може, оскільки це був подарунок (приблизно 4000) грн., годинник марки «QQ» металевий, золотистого кольору, з циферблатом квадратним білого кольору, вартістю приблизно 1000 гривень, мобільний телефон та інші особисті речі. Підійшовши на зупинку громадського транспорту він зустрівся з ОСОБА_24 та ще декількома знайомими, де порозмовлявши кілька хвилин на зупинці залишились тільки він та ОСОБА_24 .. Після цього вони пішли в кафе бар яке знаходиться неподалік, назви його не пригадує. Перебуваючи у кафе барі вони розпили по 50 грам горілки та розпивши дані алкогольні напої перебували в барі кафе приблизно до 22 год. 30 хв., після чого знову вийшли на зупинку громадського транспорту, оскільки у кіоску який знаходиться на зупинці працює дівчина ОСОБА_33 . Перебуваючи на зупинці та у приміщенні кафе бару ніяких підозрілих осіб не бачив. У кіоску сиділи та розмовляли на різні теми. Після цього, 10.03 2013 року, близько 02 год. 10 хв., він, ОСОБА_15 , вийшов з приміщення кіоску та попрощавшись з ОСОБА_24 і його дівчиною направився додому по вул. Айвазовського. З вулиці Айвазовського він повернув направо по вул.. ОСОБА_23 , у напрямку свого дому. Повертаючи на вул.. Бойчука біля кафе бару «Котигорошко» він побачив двох невідомих йому осіб, та не придавши цьому особливої уваги направився у напрямку свого дому. Підходячи до будинку АДРЕСА_4 , він повернувшись назад побачив, що вказані особи йдуть у його напрямку прискореною ходою. Після цього підходячи до свого будинку, він почув за спиною біг, та обернувшись побачив, що вищевказані невідомі особи біжать у його сторону. Під час того коли він повернувся, між ним та особами була відстань 1,5 2 м.. один з вищих осіб біг спереду, інший за ним. Вищий невідомий який біг спереду був на зріст близько 170 см., був одягнений у темно синю куртку з капюшоном, лице кругле, ніс маленький. Інший хлопець на зріст близько 185 195 см. (тобто не нижчий), лице худорляве, був одягнений у куртку яскравого коричневого кольору ( рудого) без капюшона. Вказаний хлопець який біг попереду, з ходу наніс йому, ОСОБА_15 , сильні цілеспрямовані удари ( близько 2-3 рази) своєю правою рукою в область голови після чого він, ОСОБА_15 , зловив за праве плече вищевказаного невідомого та відштовхнув його від себе. Після цього інший хлопець, який був позаду, підбігши до нього, збив його, ОСОБА_15 , з ніг і він впав на землю. Проте свідомості не втрачав( мати буде свідчити, що втрачав).

Знаходячись на землі, вищевказані хлопці почали наносити йому сильні удари ногами по всьому тілу, а саме в область голови( більшість ударів) та тулуба. Скільки саме ударів йому було нанесено, точно пригадати не може, однак може вказати, що ударів була нанесена велика кількість. Удари наносили обидва невідомі йому особи. Під час того моменту коли вищевказані невідомі особи наносили йому удари, один з них сказав «Ми шо зря?». Через 40 -45 сек. часу, вищевказані невідомі взяли його ліву руку ( на ній знаходився перстень печатка та годинник) та ривком зняли печатку та годинник. Після цього дані особи побігли у напрямку кафе бару «Котигоршко», куди саме, йому невідомо.. Через декілька секунд, коли він лежав на землі, до нього підійшов невідомий йому мужчина віком близько 60 років, який допоміг йому піднятись з землі і сказав, що він

проходив поряд і бачив, як його, ОСОБА_15 , били. Також сказав, що коли він проходив по вул.. Бойчука біля « Барвінку» то бачив їх як вони там стояли. В подальшому в ході коротенької розмови, яка відбулася між ними, йому, ОСОБА_15 , стало відомо, що мужчину звати ОСОБА_29 , і прізвище у нього ОСОБА_30 . Також він сказав, що живе десь неподалік, точно пригадати не може.
В подальшому він розійшовся з ОСОБА_29 , і пішов, він до свого а той до свого дому де викликав працівників міліції Франківського РВ( мама свідчить, що вона). Сума збитків завданих йому даним злочином становить 6000 (шість) тисяч грн. (раніше говорив, 5000). Із - за цих подій звертався у ЛШМД, що по вулиці Топольній у м. Львові. Осіб , які спричинили йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділи його майном, він зможе впізнати, так як їх добре розгледів. Особа яка після нападу підійшла до нього, будь яких координат, і номеру телефону не залишала (говорив прізвище, ім`я, адресу) але при зустрічі зміг би його впізнати, так як з ним розмовляв і добре його розгледів

Підсудний ОСОБА_3 , будучи допитаним на досудовому слідстві пояснив, що за вказаною адресою проживає без реєстрації разом із мамою ОСОБА_34 . Зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Близько протягом двох років знайомий з ОСОБА_35 , який є родом з Донецька і приїздив у Львів до ОСОБА_36 , з якою має спільну дитину. У перших числах березня 2013 року, ОСОБА_37 перебував у ОСОБА_38 , і починаючи з 05.03. по 07.03 2013 року проживав у нього, так як посварився з ОСОБА_39 і чекав коли йому батьки перекажуть гроші, щоб поїхати додому. ОСОБА_5 нічим не займався , сидів постійно дома за його комп`ютером, а вечорами нікуди не виходив. 06 03.2013 року близько 06 год. 00 хв. ранку він, ОСОБА_3 , пішов на роботу в ТЦ «Арсен», що по вулиці Зеленій у м. Львові і повернувся додому близько 22 год. 30 хв. Що робив цілий день ОСОБА_37 , йому невідомо. У вечері в ОСОБА_40 появилися гроші, і він запропонував піти з ним у кафе, що навпроти «Макдональдса» по вул.. В. Великого у м. Львові, звідки вийшли близько 02 год. ночі 07 березня 2013 року. Після ОСОБА_5 їздив на вокзал, щоб поїхати до себе додому в Донецьку область, але так як не було поїзда, то він лишився в нього до ранку. 07.03.2013 року, близько обіду ОСОБА_5 поїхав на вокзал, і після цього він його вже не бачив 07.03.2013 року він цілий день перебував дома і спав. У вечері цього ж числа, з 22 год. 00 хв. і до 08 год. ранку 08.03.2013 року знаходився в комп`ютерному клубі « Вірус», що по вулиці Сахарова у м. Львові.. 08.03 2013 року цілий день спав, а вечером знову перебував в комп`ютерному клубі «Вірус» з 22 год. 00 хв. до 07. год. ранку 09.03.2013 року.. 09.03.2013 року цілий день спав, а у вечері з 22 год. 00 хв. до 06 год. ранку знаходився в тому ж клубі, після чого поїхав на роботу. 10.03.2013 року цілий день був на роботі, і приїхав додому близько 21 год. 00 хв. вечора. В дома знаходився разом із своєю дружиною ОСОБА_41 і об 24 год. 00 хв. ліг спати. Хронологію подій вказаних днів і своїх дій, він записав, так як 11.03.2013 року до нього приходили працівники міліції, у яких виникла підозра, щодо його причетності до вчинення злочинів, які відбулися у ці дні, і для того, щоб запам`ятати де він знаходився, це записав для себе. Ніколи будь яких злочинів чи правопорушень не вчиняв. Його покази може підтвердити свідок ОСОБА_42 , власник комп`ютерного клубу., а також працівники які там працюють. Окрім цього в даному клубі є відео спостереження, яке мало б зафіксувати.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 , як і на досудовому слідстві свою вину в інкримінованому злочині заперечив, пояснення дав аналогічні викладеним на досудовому слідстві. Крім цього, підтвердив суду, що не причетний до вказаного злочину. У той момент був у клубі з вечора до ранку. 11 березня 2011 року до нього на роботу приїхали працівники міліції. Він відпросився і його забрали у райвідділ де він пояснював місце свого перебування. На наступний день працівники міліції знову забрали його у райвідділ, довго тримали, проводили впізнання. Він нікого не впізнав, стояв біля кімнати чергового. Офіційне впізнання було у жовтні. До того не було, впізнавав потерпілий. Приходило ще декілька людей, три чи чотири, чоловіки і жінки старшого віку. Нікого не було впізнано. Були поняті, писали протокол. До нього працівники міліції ходили дуже часто, без будь яких пояснень забирали, тримали в РВ. Про злочин він взнав пізніше, не пам`ятає коли. Він був у клубі, грав в гру «онлайн», виходити заборонено, двері закриваються. Він нічого не вчиняв. Тепенчак ОСОБА_5 знайомий, жив на протязі двох днів у нього бо посварився з дівчиною, яка вигнала його з хати. Його дівчина є знайомою його дружини. Сьомого числа ОСОБА_37 поїхав. Спільних фотографій з ним не має. Вилучена куртка є у нього дома. Її повернули з міліції. В комп`ютерному клубі він в ній не був. Був сильний мороз , а куртка осіння. Був одягнений в куртку у якій одітий зараз. Куртки вилучили в жовтні, до того не вилучали. З першого по 11 клас вчився в школі № 31 у м. Львові, ОСОБА_43 жодного разу не бачив. Хто в нього викладав математику не пам`ятає, класного керівника теж не пам`ятає, як не пам`ятає прізвищ вчителів. Працівники міліції приїздили до нього на роботу. Куртку вилучили через пів року. Приїздили декілька разів, робили обшук неофіційно, через пів року приїхали офіційно та вилучили куртки. 28 січня 2015 року призваний на військову службу. Зарахований у військову частину НОМЕР_1 . Додаткових доказів та клопотань не має.

Суд , враховуючи результати безпосереднього дослідження поданих сторонами доказів та показів свідків зважаючи на вимоги ст. 23 КПК України та враховуючи також покази та процесуальні дії за участю свідка ОСОБА_44 , що помер не будучи допитаним судом, як у підтвердження, так і в спростування вини підсудного, діючи виключно за принципом загальних засад кримінального провадження, що передбачені ст. ст. 2,8,9,10, 17,22, 23 КПК України в частині: верховенства права; законності; рівності перед законом і судом; презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередності дослідження показань та речей і документів, співставляючи їх з показами допитаних в судовому засіданні підсудного, потерпілого та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , приходить до висновку, що обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_3 не знаходить свого підтвердження.

Такий висновок суду ґрунтується на аналізі доказів наданих стороною обвинувачення, потерпілою стороною та стороною захисту з урахуванням вимог ст. ст. 86, 87, 91,94 КПК України та вимог ст. 23 цього ж Кодексу.

Зокрема, прокурори в судовому засіданні звертали увагу суду на матеріали кримінального провадження в якому містяться: рапорти чергових з відміткою реєстрації в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області, вх. № 2005 та вх. № 2014 від 10.03.2013 року ( т 2. ас 4-5); протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення із зазначеним часом - 03 год.15 хв. та датою 10.03.2013 року ( т. 2 ас. 6-7); доручення слідчому ОСОБА_45 на проведення досудового розслідування від 10.03. 2013 року без дати та зазначення номеру Кримінального провадження, за даними ЄДРДР ( т. 2 ас.1); витяг з ЄДРДР № 0000755 від 10 березня 2013 року здійсненого слідчим ОСОБА_46 з кваліфікацією за ч. 2 ст. 186 КК України без зазначення прізвища прокурора ( т. 2 ас.3); витяг з ЄДРДР № 0000755 від 25 жовтня 2013 року здійсненого слідчим ОСОБА_47 з кваліфікацією за ч. 1 ст. 187 КК України та з внесеним прізвищем прокурора ОСОБА_6 , хоч в матеріалах кримінального провадження постанова про призначення даного прокурора відсутня ( т. 2 ас.2 ); наказ № 117 св від 10.03.2013 року про створення слідчо оперативної групи, яким слідчого ОСОБА_48 призначено старшим групи, проте доручення для розслідування конкретного кримінального провадження надано слідчому ОСОБА_45 ( т. 2 ас.8); повідомлення прокурору за підписом слідчого ОСОБА_49 від 11 березня 2013 року, вих. № 71/4075, про те, що 11 березня 2013 року ним розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні ЄДРДР № 0000755 від 10.03. 2013 року. ( зважаючи на покази потерпілого та свідка ОСОБА_18 слідчі дії, і зокрема допит, проводилися 10 березня 2013 року). Проте, в матеріалах кримінального провадженні процесуальні документи відсутні. Відтак, слід вважати, що органи досудового слідства та державне обвинувачення передали суду не всі процесуальні документи. Відтак покази потерпілого та свідка ОСОБА_18 в цій частині, є неправдивими ( т. 2 ас. 9 ); постанова про призначення групи прокурорів в складі прокурора ОСОБА_7 та ОСОБА_50 від 01 жовтня 2013 року ( т. 2 ас.11); довідка на ім`я ОСОБА_15 про прийняття і реєстрацію заяви за вх. № 71/4964 від 11 березня 2013 року про початок досудового розслідування (т. 2 ас. 14); повідомлення без вихідного номера та дати ознайомлення адресата, на ім`я ОСОБА_15 про призначення судово медичної експертизи від 12 березня 2013 року, постанова про призначення експертизи від 12 березня 2013 року та висновки експертизи № 102/2013 від 14.03.2013 від 14 березня 2013 року. Згідно висновків експертизи, у гр. на ОСОБА_15 є наступні ушкодження: струс головного мозку, перелом кісток носа, садна лобної ділянки, спинки носа, передньої поверхні лівого колінного суглобу,синяки на повіках обох очей, виличнно - скронево щічній ділянці справа, тильної поверхні правої кісті, крововилив в білкову оболонку правого ока, які утворились від неодноразового контакту з тупими предметами, моголи бути причинені 10.03.2013 року при обставинах на які вказує потерпілий, відносяться: струс головного мозку, перелом кісток носа до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; синяки, садна до легкого тілесного ушкодження. Будь які висновки експерта про те, що заподіяні тілесні ушкодження, які отримані потерпілим, в момент їх заподіяння були небезпечними для життя потерпілого чи були спричинені у спосіб небезпечний для життя потерпілого, відсутні , а отже , в цій частині обвинувачення, є надуманим органами досудового розслідування та стороною обвинувачення в особі прокурорів. Привертає увагу також той факт, що при огляді потерпілого не було виявлено травми правої руки, а потерпілий стверджує, що таку травму отримав до подій, що трапилися з ним в ніч з 09 на 10 жовтня 2013 року. ( т.2 ас.15 -18); Знову ж таки, протокол допиту потерпілого ОСОБА_15 від 15 березня 2013 року, покази в якому категорично відрізняються та суперечать показам даних ним в ході судового слідства та показами свідків ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_18 . Згідно вказаного протоколу допиту потерпілий стверджував, що 09 березня 2013 року протягом дня знаходився вдома. Близько 21 год. 00 хвилин на його мобільний телефон зателефонував ОСОБА_32 та запропонував зустрітися, нащо він, ОСОБА_15 , погодився. На зустрічі було ще багато їх спільних знайомих, хто саме на момент допиту, ( тобто через п`ять днів після події) він не пригадує). Не пригадує, причини такої групової зустрічі. Він одягнувся і вийшов з будинку направившись на зупинку навпроти «Магдональдса» по вулиці В.Великого. При собі мав гроші в сумі 300 (триста) грн., золотий перстень вагою близько 5 грам з каменем «Феонітом», вартість якого точно вказати не може, оскільки це був подарунок (приблизно 4000) грн., годинник марки «QQ» металевий, золотистого кольору, де у подальшому стверджуватиме, що годинник був із позолоченими стрілками, а в судовому засіданні вважатиме, що годинник був золотий з циферблатом квадратним білого кольору, вартістю приблизно 1000 гривень, мобільний телефон та інші особисті речі. Проте не пояснив, куди поділися вказані речі. Перебуваючи у кафе барі вони з ОСОБА_24 розпили по 50 грам горілки, раніше давав покази, що по сто грам, а також по бокалу пива. У подальшому змінив покази зазначивши, що у той вечір випили одну пляшку пива на двох , а він зробив тільки чотири ковтка. Після цього 10.03 2013 року, близько 02 год. 10 хв., він, ОСОБА_15 , вийшов з приміщення кіоску та попрощавшись з ОСОБА_24 і його дівчиною направився додому по АДРЕСА_5 . При цьому потерпілий не вказує, що перед тим виходили до таксистів, як зазначив свідок ОСОБА_53 , що допитувався судом за клопотанням самого потерпілого, як і ОСОБА_18 . Під час того коли він повернувся, між ним та особами була відстань 1,5 2 м., один з вищих осіб біг спереду, інший за ним. Вищий невідомий який біг спереду був на зріст близько 170 см., був одягнений у темно синю куртку з капюшоном, лице кругле, ніс маленький. Інший хлопець на зріст близько 185 195 см., лице худорляве, був одягнений у куртку яскравого коричневого кольору( рудого) без капюшона. Вказаний хлопець який біг попереду, з ходу наніс йому, ОСОБА_15 , сильні цілеспрямовані удари ( близько 2-3 рази) своєю правою рукою в область голови після чого він, ОСОБА_15 , зловив за праве плече вищевказаного невідомого та відштовхнув його від себе. Після цього інший хлопець, який був позаду, підбігши до нього, збив його, ОСОБА_15 , з ніг і він впав на землю. Проте свідомості не втрачав.
Знаходячись на землі, вищевказані хлопці почали наносити йому сильні удари ногами по всьому тілу, а саме в область голови ( більшість ударів) та тулуба. Скільки саме ударів йому було нанесено, точно пригадати не може, однак може вказати, що ударів була нанесена велика кількість, потім пригадує, що 3-4 . Удари наносили обидва невідомі йому особи. Під час того моменту коли вищевказані невідомі особи наносили йому удари, один з них сказав «Ми шо зря?». Через 40 -45 сек. часу, вищевказані невідомі взяли його ліву руку ( на ній знаходився перстень печатка та годинник) та ривком зняли печатку та годинник. Після цього дані особи побігли у напрямку кафе бару «Котигоршко», куди саме, йому невідомо.. Через декілька секунд, коли він лежав на землі, до нього підійшов невідомий йому мужчина віком близько 60 років, який допоміг йому піднятись з землі і сказав, що він проходив поряд і бачив, як його, ОСОБА_15 , били. Також сказав, що коли він проходив по вул.. Бойчука біля « Барвінку» то бачив їх як вони там стояли. В подальшому в ході коротенької розмови, яка відбулася між ними, йому, ОСОБА_15 , стало відомо, що мужчину звати ОСОБА_29 , і прізвище у нього ОСОБА_30 . Також він сказав, що живе десь неподалік, точно пригадати не може.
В подальшому він розійшовся з ОСОБА_29 , і пішов, він до свого а той до свого дому, де викликав працівників міліції Франківського РВ. При подальших допитах потерпілий ОСОБА_15 стверджував, що ОСОБА_29 довів його до хати, а у інших випадках, до брами.
Сума збитків завданих йому даним злочином становить 6000 (шість) тисяч грн., коли раніше оцінював вартість годинника у 1000 грн., а печатку в 4000 грн. Із - за цих подій звертався у ЛШМД, що по вулиці Топольній у м. Львові. Його зранку завозив знайомий, у той час, коли свідок ОСОБА_18 стверджує, що завозила сина на своїй машині сама за кермом. Осіб , які спричинили, йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділи його майном, він зможе впізнати, так як їх добре розгледів, коли у заяві зазначено протилежне, а крім того стверджує, що заяви не писав. Особа яка після нападу підійшла до нього, будь яких координат, і номеру телефону не залишала, але при зустрічі зміг би його впізнати, так як з ним розмовляв і добре його розгледів, у той же час стверджує, що особа назвалась ОСОБА_29 та прізвище ОСОБА_30 . Покази потерпілого в судовому засіданні мінялися в залежності результатів встановлених судом та фактів, однак такі не співставляються з матеріалами кримінального провадження ( т.2 ас.19 -21);

В матеріалах кримінального провадження наявне доручення в порядку ст. 40 КПК України, щодо проведення слідчих (розшукових) дій, за змістом якого, питання поставлені слідчим суперечать фактичним обставинам, що були встановлені станом на 12 березня 2013 року ( т. 2 ас.22); рапорти О/у СКР Франківського РВ ОСОБА_54 , від 14, 15, 19,20 березня 2013 року згідно яких, свідка на імя ОСОБА_29 , що проживав в одному районі із потерпілим ніхто не розшукував, незважаючи на те, що під час допиту 15 березня 2013 року потерпілий ОСОБА_15 вказав і ім`я, і прізвище свідка, а саме ОСОБА_55 ( т. 2 ас. 19 27); запити від 26.03.2013 року № 71/6336, за підписом начальника РВ ОСОБА_56 , процесуальне становище якого у кримінальному провадженні № 0000755 від 10 березня 2013 року не визначалося, що суперечить п.8 ч. 1 ст. 3 , ст. ст. 38 - 40 КПК України. При цьому, запитувана інформація, не відповідає матеріалам кримінального провадження та тим обставинам, що були встановлені на час складання запиту. Крім цього, будь які відповіді на зазначені запити у матеріалах кримінального провадження відсутні, а отже досудове слідство не встановило, яким чином розпорядилися викраденим підсудний та особа, на яку покликається державне обвинувачення ( т. 2 ас. 31 - 39) рапорт слідчого ОСОБА_57 на ім`я начальника Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області про долучення до матеріалів кримінального провадження № 0000755 від 10 березня 2013 року матеріалів вх. № Ж-6 від 19 серпня 2013 року та вх. № Ж-7 від 10.09.2013 року, із висновком, що такі стосуються одного і того ж факту, однак жодного рішення за вказаними матеріалами не прийнято ( т. 2 ас.40); відповідь слідчого ОСОБА_48 на скарги гр.. ОСОБА_58 та ОСОБА_59 , з яких вбачається, що останні скаржаться на неналежне досудове розслідування кримінальних проваджень щодо пограбувань. Зокрема: « мого сина викликали в РВ УМВС Франківського району м. Львова і довели до відома, що справу веде ОСОБА_60 . За тиждень часу одного з підозрюваних було затримано. Ним виявився один із мешканців нашого мікрорайону, який у минулому мав проблеми із законом і був притягнутий до відповідальності. Другого ж зловмисника затримати не вдалося, але особу його було встановлено. Протримавши підозрюваного деякий час, його було відпущено з під варти, ніби не маючи доказів складу злочину, хоча син на очній ставці його впізнав. По справі розбійного нападу ці ж особи засвітилися ще за два дні перед цим інцидентом по АДРЕСА_6 напавши на жінку в під`їзді та пограбувавши її. На очній ставці вона впізнала зразу цих же зловмисників. У нашому мікрорайоні ще було скоєно кілька розбійних нападів у цей період часу. Не

виключено, що це справи рук цих же зловмисників…». Слід зазначити, що дані скарги датовані 15 серпня 2013 року, і у них не може йтися про проведення процесуальних дій за участю потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_17 на які покликаються в обвинувальному акті органи досудового розслідування та державні обвинувачі, оскільки такі за матеріалами кримінального провадження проводилися місяцем пізніше, а саме 10 24 жовтня 2013 року. Більш того, за матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_3 раніше не судимий та не мав проблем із законом, на чому наголошувалося у скарзі. Дивним є й той факт, що органи досудового розслідування не пред`явили для впізнання ОСОБА_3 заявниці та ОСОБА_59 ( т. 2 ас. 40 55); рапорт О/у СКР Франківського РВ ОСОБА_61 від 01 жовтня 2013 року, згідно якого, кримінальне правопорушення вчинив гр н ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , раніше не судимий, спільно з гр.. ОСОБА_62 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець м. Макіївки Донецької області, проживає АДРЕСА_7 , ?, не працюючий, раніше судимий, що суперечить фактичним обставинам викладеним слідчим в обвинувальному акті, які прокурор вважав встановленими, а тим більше, тому, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України в групі з невстановленою слідством особою ( т. 2 ас.57).; протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 10 жовтня 2013 року, з якого вбачається, що такий допитувався у кримінальному провадженні №002707 від 13 вересня 2013 року на який покликається обвинувачення як на доказ. Слід зазначити, що у змісті даного протоколу вказана 02 год.00 хв., коли подія із ОСОБА_15 мала місце об 02 год. 30 хв., не вказана конкретна дата березня 2013 року, конкретний будинок по АДРЕСА_3 де був свідком ОСОБА_17 . Не вказано за участю якого потерпілого він був очевидцем. Маючи матеріали скарг поданих ОСОБА_63 та ОСОБА_64 , слідчий ОСОБА_65 уточнюючих запитань ОСОБА_17 не поставив та не перевірив їх достовірність і відношення до ОСОБА_3 , що суперечить вимогам ст. 91, 92,93 КПК України ( т. 2 ас. 82 83): протоколи пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 19. 10. 2013 року, що проводилися за участю ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , з кожним окремо, з яких вбачається, що слідчий перед пред`явленням особи для впізнання, в останніх попередньо з`ясовував чи можуть вони впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вони бачили цю особу, проте у матеріалах кримінального провадження відсутні будь які дані, а тим більш процесуальні документи, які б підтверджували зазначене у протоколі слідчим ( т. 2 ас. 76 -81) ; протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_15 від 19 жовтня 2013 року, з якого вбачається, що допит проводився після впізнання особи за фотознімками та де ОСОБА_15 вказав, що ОСОБА_3 він чітко впізнав по рисах обличчя та тіло будові, що 10.03.2013 року той був одітий у темно - синю куртку з капюшоном, в якій і вчинив відносно нього протиправні дії. Слід зазначити, що у протоколі не вказано, про які саме протиправні дії йдеться та те, що потерпілий, у своїй заяві від 10.03. 2013 року зазначив: «…так бачив двох осіб, на даний момент не впевнений чи зможе упізнати;» а також, що не писав такої. Через п`ять днів, будучи допитаним в якості потерпілого зазначив, що: «…. один з вищих осіб біг спереду, інший за ним. Вищий невідомий який біг спереду був на зріст близько 170 см., був одягнений у темно синю куртку з капюшоном, лице кругле, ніс маленький. Інший хлопець на зріст близько 185 195 см., лице худорляве, був одягнений у куртку яскравого коричневого кольору ( рудого) без капюшона. Щось подібне вказав у протоколі додаткового допиту, після проведення впізнання і так званий «потерпілий» ОСОБА_17 9допитувався як потерпілий) хоч при допиті 10 жовтня 2013 року таких показів не давав ( т. 2 ас. 6-7, 19 -21,58 60, 61 63, 64 66, 76 78, 79- 81, 82 83, 84 86, 87 89, 90 91); Протокол обшуку від 18 жовтня 2013 року без зазначення номеру кримінального провадження та дати його реєстрації, згідно якого проведено обшук по місцю проживання ОСОБА_3 та вилучено дві куртки: « синього кольору з етикеткою «CHAMPS» та куртку темно синього кольору з надписом на правій стороні « G- STORU» та надписом на лівій стороні « GLO 1995». Однак, як вбачається із клопотання до слідчого судді, плануючи проведення обшуку слідство та прокурор мали на меті в ході проведення обшуку відшукати речі, які здобуті злочинним шляхом, в наслідок вчинення даного кримінального правопорушення. Виявлення та вилучення будь яких курток не планувалося. Отримавши копію ухвали слідчого судді, ОСОБА_3 повідомив, що заборонених речей, які б міг видати у нього не має, що й підтвердилося в ході обшуку. Видати куртки, ОСОБА_3 ніхто не пропонував. Як вбачається з ухвали слідчого судді від 16 жовтня 2013 року, слідчому досудового розслідування надано дозвіл на проведення обшуку саме цих речей, а не курток. Іншого в ухвалі не зазначено. Чому в органів досудового розслідування виникла необхідність у вилученні речей, які не вказані в ухвалі слідчого судді відшукування, яких не розглядалося слідчим суддею, невідомо, процесуально не оформлено. Як наслідок, слідчий своєю постановою від 18 жовтня 2013 року визнав обидві куртки речовими доказами у кримінальному провадженні ( не вказавши у котрій конкретно був одягнений ОСОБА_3 ), які під розписку повернув власнику не склавши протоколу їх огляду, як то передбачено ч.2 ст.100 КПК України, не зважаючи на те, що у постанові вказав : « Оглянуті предмети, а саме темно синю балонову куртку з капюшоном, яка має надпис з правої сторони « G- STORU» та надписом на лівій стороні « GLO 1995» та синю балонову куртку з капюшоном з етикеткою «CHAMPS» , визнати речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000755…» , проте протокол огляду вказаних речей у матеріалах кримінального провадження відсутній. Слідчий хоч і покликався на ст. 94,ч.1 ст. 98, ч. 2 ст. 100 та ч. 3 ст. 110 КПК України, проте в чому полягали його дії, як слідчого , при виконанні цих вимог не зазначив у постанові.. Не менш дивною є розписка про отримання на зберігання двох курток, з нечитабельною датою, доцільності такого зберігання, час зберігання та особливості визначені ч. 2 ст. 100 КПК України, зокрема в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зміст вказаної постанови не відповідає протоколу обшуку, оскільки в постанові вказано, що обидві куртки балонові та з капюшоном, коли згідно протоколу обшуку, куртка синя балонова з етикеткою «CHAMPS» значиться без капюшона, що є порушення п. 2 ч. 5 ст. 110, а також не зазначено можливість та порядок оскарження постанови, що є обов`язковим до вимог п. 3 ч. 5 названої статті ( т. 2 ас. 67 65, 92) ; протоколи слідчого експерименту від 22 жовтня 2013 року, що фіксують процесуальну дію, які проведені слідчим ОСОБА_47 , складені з тими порушеннями на які покликається адвокат, і з якими суд у повній мірі погоджується (т. 2 ас 95 106); протоколи допиту свідка ОСОБА_3 від 22 жовтня 2013 року, одночасно з потерпілим, які в силу вимог п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод ОСОБА_3 ( т. 2 ас. 110 116); повідомлення прокурора від 01 жовтня 2013 року та постанова про призначення групи прокурорів від 01 жовтня 2013 року, згідно якої у кримінальному провадженні № 0000755 від 10.03.2013 року призначено прокурора ОСОБА_7 та ОСОБА_66 . Відтак, очевидним є те, що з моменту внесення даних в ЄДРДР - 10.03.2013 року і до 01. 10. 2013 року, прокурор у порядку статті 37 КПК України у даному кримінальному провадженні не був призначений, про що свідчить відсутність відповідних процесуальних документів, а відтак є істотним порушенням ст. 36 -37 КПК України ( т . 2 ас. 10 -11).

Слід також зазначити, що всі дії, у тому числі й вказані вище процесуальні та слідчі, починаючи 09 вересня 2013 року, проведені слідчим ОСОБА_47 який у подальшому склав також обвинувальний акт, проведені не процесуальною особою, оскільки доручення на проведення досудового слідства у даному кримінальному провадженні йому не надавалося та відсутні будь які процесуальні документи відсторонення від досудового розслідування слідчого ОСОБА_49 , який виконував обов`язки слідчого у даному кримінальному провадженні до вересня 2013 року, хоч і не вчиняв процесуальних дій ( т. 2 ас 50 148). Слідчий ОСОБА_65 , маючи достатньо даних про встановлення особи, що на його ж думку та думку прокурора ОСОБА_7 , який безпідставно та в супереч ст. 217 КПК України виніс постанову про виділення в окреме провадження матеріалів відносно ОСОБА_67 , 1983 року народження, жителя м. Макіївки Донецької області, вніс неправдиві відомості в ЄДРДР про те, що ОСОБА_3 разом із невстановленою особою, перебуваючи по вулиці Бойчука, 28 у м. Львові, із застосуванням фізичного насильства , яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, відкрито заволоділи майном гр.. ОСОБА_15 , перекваліфікувавши дії із ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 187 вказаного кримінального Закону. Тобто безпідставно звинувативши особу у більш тяжкому злочині, ніж той, яке органи досудового слідства та прокурор вважають встановленим та повинно кваліфікуватися за відповідною нормою закону.

Обвинувачуючи ОСОБА_3 шляхом завершення досудового розслідування та складанням обвинувального акта від 25 жовтня 2013 року, слідчий ОСОБА_65 скалав обвинувальний акт, в якому зазначає кваліфікуючі ознаки, що не були внесені в ЄДРД, а саме «… ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в групі з невстановленою слідством особою, вчинив напад на ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою заволодіння майном останнього, поєднаний з застосуванням фізичного насильства, небезпечного для його життя та здоров`я ( т. 2 ас.2, т.1 ас. 2-3).
За таких обставин, суд визнає відсутність в діях ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки матеріалами кримінального провадження не підтверджуються фактичні обставини , щодо участі ОСОБА_3 в нападі на ОСОБА_15 об 02 год. 30 хв. 10.03.2013 року , а тим більше його вина у застосуванні фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, що органи досудового слідства кваліфікують за ч. 1 ст. 187 КК України.
В відповідно до ст. 91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню, обставини винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Разом з тим, вказаних вимог слідчий не виконав, а прокурор відповідно до вимог ст. 36 КПК України не відреагував.

Вина підсудного в інкримінованому злочині спростовується показами свідків, частина яких допитувалася за клопотанням прокурора та потерпілого, а саме:

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 ( т. 1 ас. 27, 40 -46) повідомив суду, що є власником комп`ютерного клубу, що по вулиці Сахарова, 58 у м. Львові. ОСОБА_68 знає понад два роки.. Рік часу він є постійним клієнтом клубу. ОСОБА_69 проплатив три ночі заздалегідь. Чи був у цю ніч у клубі точно сказати не можу, але 90% , що був. Жодної ночі не пропускав, якщо було проплачено. Він як постійний клієнт сідав за один і той самий комп`ютер завжди. У них ведеться відео спостереження. Камера зберігає інформацію протягом двох тижнів. Не збереглося тому, що пройшло більше чим пів року. (Суд вважає за доцільне зазначити тут той факт, що про відео спостереження ОСОБА_27 наголошував слідчому). В клуб не допускаються на ніч люди в нетверезому стані. Не можна розпивати спиртні напої. Клієнти з клубу випускаються, якщо це не більше чим на 15 хв. ОСОБА_27 можливо міг вийти з клубу і зайти знову, але це не може перевищувати 15 хв. 04.12.1972

Показами допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_70 матері потерпілого, згідно яких потерпілий це її син. Знає також свідка ОСОБА_19 , це сусід. Підсудного не знає, не бачилися ніколи . Син навчався у 31 школі м. Львова. Вона працює у цій школі вчителем математики в старших класах. Чопика не пам`ятає . В школі було декілька вчителів математики. Їй відомо, що син пішов з друзями дивитися футбол і прийшов десь біля 02 год. ночі. Вона не спала, чекала його. Син повернувся десь 20 березня 2013 року, (уточнила) , ну після 8 березня з суботи на неділю. Зайшов додому сам. Прийшов весь побитий. Вона викликала швидку і міліцію. Лікарі констатували струс головного мозку. Це було з суботи на неділю, після 08 березня, це пригадує точно, але дати не пригадує, могло бути 10 березня. ОСОБА_71 повернувся десь біля 02 год. ночі . Був сам, зайшов до хати. Вона не чула ніякого шуму і бійки. У квартирі пластикові вікна і працював телевізор. У сина щось там з речей повідривалося і вона з дочкою ходили шукати. Син сказав де сталася подія і вони з дочкою взяли ліхтарики та пішли шукати речі, нічого не знайшли. Син коли прийшов то сказав, що його побили. Сказав, що ішов по вул.. Айвазовського біля «Котигорошка» стояли двоє. Він минув, до нього хтось підбіг, наздогнали і вдарили з- заді, сказав, що запам`ятав обличчя, що було двоє. Розказував, що дивилися футбол, де вона не знає, пили пиво і дивилися футбол. Син пив пиво але не був дуже п`яний. Син коли прийшов, все одразу розказав, що вони розійшлись з друзями. Він ішов по ОСОБА_72 , стояли двоє. Він пройшов, наздогнали двоє, ззаду вдарили, удар був в голову, відключився на якийсь момент. Почали копати його. Він прийшов без годинника. Годинник завжди носив. Печатку деколи брав, у той момент взяв печатку. Вони з друзями дивилися футбол. З дому пішов біля 09 год. вечора. Мав бути футбол. Знаю, що був ОСОБА_19 , решту не знаю, не знаю де дивилися футбол, в якому кафе пили пиво з друзями. Казав, що запам`ятав в обличчя, казав, як виглядає і сказав, що зразу би впізнав. Це не сталося біля під`їзду, це сталося збоку біля нашого будинку. В нього була пошкоджена рука. Ми шукали годинник, думали, що обірвався. Він прийшов без нічого, Ми бачили, що було натоптано, була кров. Ми зразу викликали швидку. Швидка не забрала зразу сина. Міліція ще не приїхала. Сина положили, вкололи заспокійливе. Від сина був запах пива, але був абсолютно адекватний. В лікарні його положили прямо на коридорі бо не було місць. Пробув у лікарні один день. Ми сказали, що будемо лікувати дома. Там йому спокою не було, він нервував. Свати його забрали і лікували дома. Десь до двох тижнів проводив лікування. Коли вини виходили на вулицю то міліція ще не приїхала. Приїхали тоді коли вини з дочкою ходили шукали і вони зупинились біля них. Ще біля них проходили, дивились, нічого не знайшли. Пошуки завершили з міліцією. Вони пішли до хати і тоді вже складався протокол. Вони вже разом пішли, протокол складався при ній в хаті, вона підписувала протокол. Нікого не викликали, ще була дочка. Не пам`ятає хто перший приїхав, але у квартирі були разом і міліція і швидка. Про черепно мозкову травму сказав лікар з швидкої, а на наступний день в лікарні на вул. Топольній, лікарі оглянули його і сказали, що є забої. Сина боліла голова, викликало тошноту, лікарі сказали, що струс і на наступний день це підтвердили. Вони зразу положили його, залишили дома і сказали, що потрібен спокій і зробити РМТ. На ОСОБА_73 в поліклініці МРТ не має, тому поїхали на Топольну. Була неділя, вони в приймальне відділення поїхали, все повідомили, їх зразу спровадили в нейрохірургію. Їхали з дому десь біля 10 11 год. своєю машиною. Вона була за кермом. Має ще двох дітей, всі були вдома. Дружина ОСОБА_43 була у своїх батьків. ОСОБА_71 не поїхав до неї бо хотів подивитися футбол. Чому сказав їй, що піде дивитися футбол, а зараз заперечує, пояснити не може. Син сказав, що пішов до друзів. Остап завжди кожну неділю ходить грати у футбол. Коли працівники міліції оглядали місце то понятих не було, огляд проводився з її участю і протокол складався в хаті. Складали загальний протокол давали підписувати про те як то все почалось та сталось. В неї відбирали поясненя коли допитували сина, вона була присутня і уточнювала.
Показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , який повідомив суду, що знає підсудного та потерпілого. Вони навчалися в одній школі та закінчили 11 класів у 2002 чи 2003 роках . Між ними нічого такого не було, вони ніколи не сварилися між собою. ОСОБА_27 і ОСОБА_74 між собою знайомі не були . У цей день була похмура погода, був дощ. Вони з ОСОБА_75 здзвонилися під вечір після роботи, десь біля 21 години і пішли в кафе «Арс», що на перехрестку вулиць Кн. ОСОБА_76 та В.Великого. В барі випили по 100 грам, після цього зайшли до його дружини на роботу в сигаретний кіоск, що навпроти «Мгдональдса» по вул.. В. Великого. Це було десь біля 12 год. ночі. Він, ОСОБА_19 , взяв пляшку пива. ОСОБА_71 відпив близько чотирьох ковтків, а решту допив він. До того як зустрілися з ОСОБА_75 , він випивший не був. Після того, як вони випивали, ОСОБА_71 був випивший але не п`яний не валявся Вони ще підійшли до таксистів поговорити про футбол та розійшлися. З таксистів ніхто не міг перестріти ОСОБА_43 та побити його. Розійшлись з ОСОБА_75 біля світлофора. Вони були тільки вдвох, думали, що підійде брат, але брат не підійшов. ОСОБА_71 пішов додому прямо по ОСОБА_72 на вулицю ОСОБА_23 . У нього, тобто у ОСОБА_43 , в цей вечір був годинник і печатка, він їх бачив. На другий день зранку біля 09 год. Він бачив як мама ОСОБА_43 саджала його в машину. Він, ОСОБА_19 підходив до ОСОБА_43 додому щоб піти на футбол, але мама сказала, що ОСОБА_43 повезли в лікарню. Це було зранку біля 09 год. бо завжди вони збираються на футбол. У них з ОСОБА_75 є телефони, які відомі один одному, але ОСОБА_71 не телефонував йому. ОСОБА_71 взагалі не дзвонив, не казав, що його побили. Про те, що його, ОСОБА_43 , побили розказав йому ОСОБА_71 , але не говорив, що ОСОБА_27 . Про те, що побили розказав брат. Хто побив, брат не сказав, але взнав від брата, що побили Про те, що ОСОБА_43 побили і зняли годинник і печатку, розказав йому ОСОБА_71 , який розказав, що побили, все зняли. Тільки на наступний день стало відомо, що ОСОБА_43 побили, зняли годинник і печатку. Він бачив як мама везла ОСОБА_43 на машині, питався в його брата. З ОСОБА_75 не спілкувався із мамою теж,спілкувався з його братом. Брат не казав хто побив. Очевидцем подій не був. Підсудного знає він сусід його куми. Знає де проживає ОСОБА_27 , але будинку не знає, не знає як вулиця називається, знає, що біля залізничної колії, може бути на Холодноярській. Був у Чопика один раз в гостях, з кумою заходив. Якщо б ішов зі сторони ринку то ішов би по вулиці Айвазовського, а потім звернув би на Сонячну. На його, ОСОБА_19 думку, потерпілий і обвинувачений не могли бути знайомі. Він ніколи не чув і не бачив, щоб ОСОБА_27 когось побив. Підсудний спокійна людина. З жінкою на роботі він сидів постійно, мусів іти до неї. Футбол не дивились.
Вина підсудного також частково спростовується допитаними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_21 , який повідомив суду, що на даний час проживає в АДРЕСА_8 , це гуртожиток, студент НУ «Львівська політехніка». Нікого не знає по справі, чоловіка, вказав на ОСОБА_3 , знає, бачив в Франківському РВ, був свідком коли впізнавали обвинуваченого, був з ним, свідком, його двоюрідний брат, в ОСОБА_77 працює, заочно вчиться. Потерпілого не впізнає, не пам"ятає, здається його бачив, не може сказати 100 відсотків, це було рік тому. Він був свідком впізнання, його запросили працівники бути свідком з братом, вони прийшли, їх завели в кабінет, запросили ще людей, які були статистами, їм пояснили що за справа, був свідок який упізнавав, підписали протокол і пішли. Працівники внутрішніх справ запросили в РВ, на ОСОБА_78 , було чи троє чи четверо людей біля особи яку впізнавали, впізнавав старший чоловік, не знає як звати він просто

вказав на цього чоловіка, вказав на підсудного, особи за зростом були схожі, за тіло будовою не скаже , не худі, середньої статури, були похожі на цього чоловіка, по віку були трохи молодші особа, яка впізнавала, старша, коли він зайшов, вони вже були, він розповів в чому справа, слідчий його запитав, подивився на хлопця, і вказав. Як на нього сумнівів в нього не було, при них заповнювався протокол, здається ознайомлювались з протоколом, дали свої дані розписались і пішли. Минулої осені було, точно не скаже , можливо листопад, можливо жовтень, можливо 10 жовтня, пам`ятає, що це була п`ятниця. Особи, яких впізнавали були одягнені в куртках, не пам"ятає хто як був одягнений, були темні куртки, здається навіть сіра куртка була, точно хто в якій був не скаже. Чоловік, який упізнавав розказував що йшов ввечері від товариша, побачив що двоє чоловіків одного били, сказав що так не чесно, точно вже не пам`ятає. Він здається згадував вулицю, але не пам`ятає район на той час у ОСОБА_38 не орієнтувався, у ОСОБА_38 він живе три роки. Брат на той час вчився у ОСОБА_38 , вони йшли після обіду, можливо 3, 4, 5 година, вони йшли після пар, після обіду в тренажерний зал. Він подивився на нього і вказав, слідча в нього не питалась по чому впізнав, точно сказати не може, запросили, сказали свідком для впізнання, більше нічого не казали, той хлопець на якого вказали, сказав що це не так, слідча не запропонувала сказати прізвище, прізвища всіх були записані до того, як було впізнано, не пам`ятає якого впізнали чи першого чи другого зліва, не пам`ятає, рік пройшов не може згадати чиє назвали прізвище. Як записувались, то чули прізвища. Після оголошення протоколу допиту ( т. 2, ас. 61 62), свідок зазначив, не може сказати чи чув ці прізвища, не пам`ятає , чоловік який впізнав, сказав, що чоловік там був. Після пред`явлення протоколу для огляду, свідок вказав, ось це мої підписи, більше немає, ось братів, по росту приблизно однакові були, все як записано в протоколі все відповідає, ні разу більше понятим не був, не мав конфліктів з міліцією. Стверджує, що впізнання проводила слідча.
Показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_20 , який пояснив, якщо чесно йому дуже мало відомо. З того, що він знає, це що побили потерпілого і викрали речі, його попросили засвідчити те, що на вибір потерпілого при впізнанні куртки ніхто на нього не тиснув і не давав вказівки чи робив дії, які б могли вплинути на його вибір. Його попросили засвідчити як він вже казав, що на потерпілого ніхто не тиснув, не пам`ятає яка слідча дія проводилась, то вже було рік назад, проводилось упізнання куртки, був чоловік старший років 40, не знає як звати, так, особа впізнала куртку, всі куртки були темного кольору, десь було 4-5 курток однакового кольору, він подивився всі були не зимові, легкі, він не відразу впізнав, це точно, вони похожі були, він вагався

не сказав, по чому впізнав, стояв і думав, нічого не говорив. Він йшов з другом по вулиці, більше нікого не було, було двоє хлопців - оперативників, попросили засвідчити, побути присутніми, понятими у справі, це сталось на перехресті Чупринки, попросили на перехресті Чупринки, прийшли в РВ, на другий поверх, хтось був в кабінеті, не пам`ятає таких деталей, точно була слідча, чоловіка який впізнавав куртки не було, зайшов пізніше, його окремо запросили. Куртки були або на декількох стільцях, або на якісь лавочці, не пам`ятає, лежали разом. Не пам`ятає яку куртку впізнав. Слідча їм не говорила, що підлягає впізнанню, куртки були до них, їх при ньому не розставляли. Йому пояснили для чого його викликали, зачитали, що буде проводитись, що свідки є, після того попросили вибрати. Він стояв думав, він довго думав, не чіпав їх, точно не піднімав і не розвертав, довго думав, можливо подивився збоку, дуже акуратно, просто назвав куртку. Не пам`ятає чи казав по чому впізнав куртку, це було рік назад, не пам"ятає , коментарів ніяких не давав, були всі куртки одного типу, приблизно одного кольору, однотонні Після оголошення судом протоколу допиту ( т. 2 а.с. 79 ) свідок повідомив, що куртки були одного тону, наскільки він пам"ятає там всі куртки були темного кольору, якщо є факт, що був світлий колір, то значить він не запам`ятав, строгий колір напевно, шо чорний, не пам"ятає яку куртку впізнав, дуже багато часу пройшло. Він народився в місті Новий Розділ Львівської області, фактично проживаю у Львові, зареєстрований в гуртожитку, є студент. Були вже випадки коли залучався в якості понятого, тоді був з іншою особою. Клопотів з міліцією не мав, деталей впізнання не пам"ятає. Після пред`явлення протоколу свідку, останній заявив, є мій підпис, було все заповнено, довго писали. Йому здається, що таких деталей по погонах не було, були куртки приблизно однакові за розміром, хоча не впевнений, точно не пам"ятає, та куртку, яку впізнали лежала як всі куртки.

Зважаючи на вказані покази, слід звернути увагу, що процесуальну дію проводила слідча, хоч у протоколах значиться прізвище слідчого ОСОБА_79 .. В матералах справи відсутні будь які дані про

призначення слідчої у групу, чи надання слідчій доручення на розслідування кримінального провадження, а тим більше протоколи складені нею.

У зв`язку з цим, суд повністю погоджується з доводами захисту, щодо недопустимості доказів у кримінальному провадженні з підстав істотного порушення прав та свобод людини.

При цьому суд враховує зауваження захисту, що розбій «в групі» передбачає кваліфікацію злочину за ч.2 ст.187 КК України. Очевидним є й те , що за відсутності будь-яких доказів вчинення розбою групою осіб, як і розбою за участю ОСОБА_3 взагалі,останньому інкриміновано . вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України,.

Суд погоджується з твердженням адвоката, що відповідності до п.1.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (далі «Правила»), затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6, тілесні ушкодження це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних та визнає відсутність таки в обвинувальному акті. Суд також визнає, що прокурору було забезпечено можливість використати своє право, передбачене ст. ст.ст. 36, 37, 338, 339 КПК України,

У відповідності до п.2.1.2. «Правил» небезпечними для життя є ушкодження що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні

проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища

(див. п.2.1.3.о) і котрі без надання медичної допомоги, за

звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися

смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної

допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для

життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який

розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від

проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати

з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку. У п.2.1.3. «Правил» наведено вичерпний перелік таких ушкоджень.

Суд погоджується з доводами захисту, що за вказаних обставин, як вони описані в обвинувальному акті, хоча й не відповідають дійсності, логічною була б кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України, а саме: грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Суд визнає, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, слідчими та прокурорами , не неналежно виконано вимоги ч.2 ст.93 КПК України.

Суд визнає доречними зауваження захисту, що через 7 місяців, а саме 10 жовтня 2013 потерпілий «впізнав» ОСОБА_3 серед чотирьох осіб, двоє з яких молодші за нього, ОСОБА_80 на 6 років, а ОСОБА_81 на 11 років, а третій вищий на зріст. При цьому потерпілий, серед іншого, зазначив, що впізнав ОСОБА_3 за «кольором очей», що не може бути визнано судом, оскільки вважає нелогічним роздивитися очі об 2 год. 30 хв. ночі та за обставин вказаних ним про нанесення тілесних ушкоджень. Слушним є зауваження адвоката, що у цей же день ОСОБА_3 «впізнав» свідок ОСОБА_17 де четверо осіб молодші від ОСОБА_3 на 9-10 років. При цьому, допит ОСОБА_17 як свідка, проводиться цього ж дня в іншому кримінальному провадженні , а саме №0002707 від 13.09.2013 року після складання протоколу впізнання, у той же час в протоколі зазначено, що «невідомого для нього хлопця зможе впізнати, так як добре їх розгледів». Слід також зазначити, що даний свідок, не допитувався у суді з підстав смерті. Доречним є застереження адвоката, і які суд приймає до уваги, що ОСОБА_17 прижиттєво повідомив слідству про себе недостовірні відомості щодо місця проживання (реєстрації) по АДРЕСА_9 . Відтак, вказані протоколи впізнання, через порушення ч.1 і 2 ст.228 КПК України підлягають визнанню недопустимими доказами, так як органами досудового розслідування не дотримано процесуальних вимог при проведенні вказаних слідчих дій і зокрема : не названо прикмети, за якими впізнали особу, чи сукупність ознак, а також не дотримано вимоги, відповідно якої «особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами», які, серед іншого, не мають різких відмінностей у віці.

В силу вимог ст. 87 КПК України, підлягає визнанню недопустимим доказом: протокол обшуку помешкання ОСОБА_27 від 18 жовтня 2013 року; постанова про визнання речових доказів від 18 жовтня 2013 року; протоколи пред`явлення особи для впізнання; протоколи про пред`явлення речей для впізнання, протоколи проведення слідчого експеременту від 22 жовтня 2013 року; протоколи допиту свідка ОСОБА_27 .

Неналежним доказом суд вважає й постанову про визнання речовими доказами двох курток, які з порушенням вимог процесуального законодавства, а саме ч.2 ст.100 КПК України передані на зберігання стороні кримінального провадження.

Зважаючи на вимоги ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як здійснення процесуальних дій з порушенням їх суттєвих умов.

Що стосується доводів захисту про неналежність, як доказу, судової експертизи, то суд вважає, що оскільки захистом не заявлялося клопотання на отримання пояснень експерта, така за участю експерта не досліджувалася , а тому визнати таку, що не відповідає вимогам на які покликається захист, є недоречним. Разом з тим, суд приймає до уваги, що у висновках експерта не вказано, що тілесні ушкодження, які малися у потерпілого на час огляду мали характер небезпечності для життя чи здоров`я останнього.

Суд визнає зауваження адвоката аргументованими, що систематичне грубе порушення норм кримінально-процесуального законодавства тривало у ході всього досудового слідства і набуло такий його незаконний характер із самого початку, що в кінцевому результаті призвело до порушення прав обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачених ст. 21, ст. 28 КПК України, ст. 62 Конституції України та ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої, підсудний як людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У зв`язку з визнанням доказів недопустимими, суд не може взяти до уваги твердження прокурора, що даними доказами підтверджується вина підсудного. Що стосується доказів прокурора у вигляді показів самого потерпілого, то суд визнає такі неправдивими, оскільки вони є непослідовними та суперечать решті матеріалів кримінального провадження, що відповідно до вимог ст. 23 КПК України перевірялися судом. Приймаючи дане рішення щодо неправдивості показів потерпілого, суд також бере до уваги, що потерпілий зрозумівши не вдалість своїх дій, перестав прибувати в судові засідання, чим перешкоджав розгляду справи, змінив місце проживання, що призвело до невиконання ухвали суду про стягнення з нього штрафу за неявку в суд.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях підсудного інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд бере до уваги й те, що досудовим слідством не враховано, що з об`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення характеризується поєднанням з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу., або з погрозо застосування такого насильства (розбій)

Разом з тим, досудове слідство не конкретизувало вид тілесного ушкодження взагалі. Крім цього, слідством, яке проводилося у кримінальному провадженні не встановлені складові кримінального правопорушення, що інкримінуються підсудному, і зокрема суб`єктивну сторону.

У той же час, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, яке розглядається , характеризується тільки умисною виною, або умислом винного на заволодіння чужим майном.

Суд надає показам підсудного віри, оскільки вони з початку досудового розслідування є послідовні, підтверджуються показами свідків та матеріалами кримінального провадження, частина з яких судом хоч і визнана, неналежними доказами, проте відображають фактичні обставини, які спростовують вину підсудного у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Суд також критично ставиться до показів свідка ОСОБА_18 , оскільки така не була очевидцем самих поді, такі покази є косвенні та давались зі слів потерпілого, який частково їх заперечував.

Згідно ст.. 92 та 93 КПК України, обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора, та у конкретно визначених випадках, на потерпілого, а збирання доказів на сторін. Суд же, у відповідності до вимог ст.. 94 КПК України, вправі здійснити тільки їх оцінку.

З огляду на викладене, суд вважає не встановленими достатність доказів для доведення винуватості особи в суді і судом вичерпані можливості їх отримання, оскільки це ви виходить за межі розумного сумніву.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, що визначені ст. 7 КПК України , ст. 62 Конституції України та ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», підсудний як людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що підсудний ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні підлягає виправданню з підстав, передбачених п. 2.ч.1 ст. 373 КПК України, а кримінальне провадження в частині його обвинувачення підлягає закриттю з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.

Речові докази по справі відсутні. Запобіжний захід підсудному не обирався, цивільний позов не заявлявся. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86 89, 284, 349, 363, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інкримінованому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, виправдати з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі ст. ст. 86 -87 КПК України визнати недопустимими доказами: протоколи пред`явлення особи для впізнання від 10 жовтня 2013 року ( т. 2 ас. 58 -63); протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 10 жовтня 2013 року ( т. 2 ас.64); протокол обшуку від 18 жовтня 2013 року (т.2 ас. 70 74); постанову про визнання речових доказів та передачі їх на зберігання від 18 жовтня 2013 року ( т.2 ас. 75) протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотографією від 18 жовтня 2013 року та 19 жовтня 2013 року( т. ас.76 78, 84 86)протоколи пред`явлення речей для впізнання від 18 та 19 жовтня 2013 року 9т. 2 ас 79 -81, 87 89) протоколи проведення слідчого експерименту від 22 жовтня 2013 року ( т. 2 ас. 95 106) протоколо допиту свідка ОСОБА_3 та протокол одночасного допиту свідка ОСОБА_3 від 22 жовтня 2013 року ( т. 2 ас. 110 -116).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_82