АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/684/16 Справа № 705/2860/16-к Категорія: ч.2 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 08 лютого 2011 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 2) 25 лютого 2016 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 901 гривня

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено попередню - домашній арешт.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Умань Черкаської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 22 липня 2010 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень; 2) 06 квітня 2011 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, звільненого від відбування покарання 10 липня 2014 року по відбуттю строку покарання; 3) 03 березня 2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на 4 місяці і 3 дні на підставі ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 19 січня 2016 року

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання в виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.03.2015 та остаточно призначено покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередню - тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_8 вирішено обраховувати з моменту затримання з 22 березня 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме: з моменту фактичного затримання з 22.03.2016 по дату постановлення вироку включно, тобто по 27.04.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення трасологічної експертизи в сумі 660 гривень 30 копійок; за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 491 гривня 04 копійки.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_10 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що ОСОБА_10 17 лютого 2016 року близько 21 години 00 хвилин, біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , шляхом пошкодження замків передньої правої двері та кришки багажнику автомобіля марки ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , таємно викрали із салону вказаного автомобіля майно, що належить ОСОБА_11 , 1987 року народження, а саме: автомобільну магнітолу марки «SHUTLE-SUD-310» залишкова вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4/307 від 26 лютого 2016 року, на момент її викрадення могла складати 530 гривень, автомобільну полицю із двома акустичними колонками марки «Autofun-AS 962», залишкова вартість колонок згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4/307 від 26.02.2016 року, на момент їх викрадення, могла складати 200 гривень; комплект ключів марки «Intertool», середня ринкова вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4/307 від 26.02.2016 року, на момент його викрадення, могла складати 510 гривень та автомобільний домкрат, вартістю 200 гривень, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 1640 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок, застосувати до нього положення ст.69 КК України та остаточно призначити покарання у вигляді 1 року 8 місяців за ч.2 ст.185 КК України. На підставі ч.5 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.03.2015 року та остаточно призначити покарання у виді 1 року 9 місяців позбавлення волі. Скасувати судові витрати за проведення трасологічної експертизи у сумі 660 грн. 30 коп.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду є занадто суворим, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та характеризуючим його даним. Вважає, що щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину є підставами для застосування положень ст.69 КК України і пом`якшення йому покарання. Крім того, звертає увагу суду на те, що стягнення судових витрат за проведення трасологічної експертизи є необґрунтованим, оскільки він та ОСОБА_10 вину у вчинені кримінального правопорушення визнали повністю, а тому проведення трасологічної експертизи було непотрібно.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , який виступив в підтримку вимог апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених мотивів, захисника ОСОБА_9 , яка підтримала позицію ОСОБА_8 , прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року відповідає вказаним вимогам.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом першої інстанції, в порядку ч.3 ст.349 КПК України та ніким не оскаржується.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 до апеляційного суду не надходило, то й апеляційний перегляд в цій частині не проводиться. Крім того, оскільки апеляційна скарга надійшла лише від обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний перегляд вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_10 не проводиться.

Апеляційна скарга ОСОБА_8 фактично зводиться до застосування відносно нього ст.69 КК України і внаслідок цього пом`якшення йому призначеного судом першої інстанції покарання.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про особу винного, всіх обставин кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом також враховано, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі та у відповідності до ч. 5 ст. 71 КК України - остаточно призначено покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, та особі обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, не одружений, не працевлаштований, на шлях виправлення не став і в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив злочин проти власності, з урахуванням пом`якшуючих обставин (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), відсутності обтяжуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення покарання і застосування положень ст.69 КК України до обвинуваченого ОСОБА_8 , про що в апеляційній скарзі просить останній, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Стаття 66 КК України визначає, які обставини є пом`якшуючими при призначенні покарання, серед яких щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину відносяться до однієї обставини, що пом`якшує покарання. Дану обставину суд першої інстанції врахував при призначенні покарання ОСОБА_8 . Інших пом`якшуючих обставин обвинуваченим в апеляції не наведено, і колегією суддів не встановлено, а тому відсутні підстави для застосування положень ст.69 КК України.

Щодо доводів апелянта про скасування судових витрат за проведення трасологічної експертизи, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними, оскільки обвинуваченим не оспорюються фактичні обставини справи, а проведення експертизи є одним із способів збирання доказів на стадії досудового розслідування, з метою встановлення фактичних обставин, що мають значення для кримінального провадження.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав передбачених ст.ст.408, 409 КПК України для його зміни чи скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Зарахувати ОСОБА_8 у відповідності до ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання час перебування в СІЗО з 22.03.2016 року по 29.07.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий :

Судді :