Справа № 428/2074/16-к
Провадження № 11-сс/782/59/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши апеляційну скаргу заступника начальника відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 лютого 2016 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_7 погодженого з прокурором відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 лютого 2016 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_7 погодженого з прокурором відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу стосовно ОСОБА_8 .

В ухвалі слідчий суддя вказав, що відповідно до ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів повинно містити:
- виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особ у вчиненні кримінального правопорушення і посилання на матеріали що підтверджують ці обставини;
- посилання на один або де кілька ризиків зазнанених у ст. 177 КПК України;
Згідно з ч.4 ст. 189 КПК України, слідчий суддя відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини, вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.
Слідчим в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_7 на думку слідчого судді підозра у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України обгрунтовується лише протоколом огляду ресурсів мережі інтернет від 18.01.2016 року, який на думку органу досудового розслідування підтверджує, перебування ОСОБА_8 на посаді «помічника прокурора м. Красний Луч ФЛП Генеральної прокуратури ЛНР», будь-яких інших доказів до суду не надано.
Таким чином слідчий суддя дійшов до висновку, що надані стороною кримінального провадження докази не містять обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а тому підстав для задоволення клопотання на його думку не вбачається.

На ухвалу суду від прокурора ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга, у якій викладено, що слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області невірно застосовані норми кримінального процесуального законодавства під час розгляду клопотання слідчого про затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчим відділом УСБУ в Луганській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000248 від 06.05.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в березні-квітні 2014 року у м. Луганську нелегітимними представниками окремих районів Луганської області, які назвали себе «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), створене стійке ієрархічне об`єднання, яке, відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», має ознаки терористичної організації.

Організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також має розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно, з єдиним планом спільних злочинних дій.

Завданням зазначеної організації відповідно до злочинного задуму невстановлених осіб, які сумісно її створили, є застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів, викрадення та вбивства громадян, а також інших необхідних злочинних дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяння значної майнової шкоди і настання інших тяжких наслідків з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, шляхом закликів до введення військ Російської Федерації на територію Луганської області, міжнародного ускладнення, дестабілізації суспільно-політичної обстановки в регіоні та державі зокрема, впливу на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, а також привернення уваги громадськості до політичних поглядів терористів, відповідно до яких державна влада в Україні є нелегітимною.

На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.

При цьому на керівників та учасників силового блоку покладається забезпечення стійкості «ЛНР» шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України. У свою чергу представники політичного блоку організовують збір та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їхньої діяльності, чим також забезпечують існування вказаного об`єднання нелегітимних представників тимчасово окупованих територій окремих районів Луганської області.

«ЛНР» має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Реалізуючи свої злочинні наміри, нелегітимними представниками окремих районів Луганської області, які назвали себе «ЛНР», в порушення вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997, а саме ст. 7 (згідно якої місцевий референдум є формою вирішення територіальної громадою питань місцевого значення шляхом прямого волевиявлення; предметом місцевого референдуму може бути будь-яке питання, віднесене Конституцією України, цим законом та іншими законами до відання місцевого самоврядування; на місцевий референдум не можуть бути винесені питання, віднесені законом до відання органів державної влади; порядок призначення та проведення місцевого референдуму, а також перелік питань, що вирішуються виключно референдумом, визначається законом про референдуми) та п.п. 18, 19 ч. 1 ст. 26 (згідно яким виключно на пленарних засіданнях місцевих рад вирішується питання прийняття рішення про проведення місцевого референдуму) організовано та проведено т.зв. референдум з питанням «Чи підтримуєте Ви Акт про державну самостійність Луганської Народної Республіки?», за результатами якого оголошено створення незаконного псевдо державного утворення «Луганська Народна Республіка».
2 листопада 2014 року представники «ЛНР» в м. Луганську та підконтрольній їй частині Луганської області, всупереч вимогам діючого законодавства України, провели вибори т.зв. «Голови ЛНР» та «депутатів Народної Ради ЛНР», за результатами яких обрані «Голова ЛНР» - ОСОБА_9 та депутати до складу «Народної Ради ЛНР», які приступили до виконання повноважень 4 та 17 листопада 2014 року відповідно.

25 листопада 2014 року самопроголошеним «Головою ЛНР» ОСОБА_9 виданий указ № 51/1/01/11/14 від 25.11.2014, згідно якого створена структура виконавчих органів влади «ЛНР», до складу яких, відповідно до «Закону ЛНР Про систему виконавчих органів державної влади Луганської Народної Республіки», крім «Голови ЛНР» увійшли «Рада міністрів ЛНР» та інші органи виконавчої влади (міністерства, комітети, служби, агентства, інспекції, інші).

Крім того, 30 червня 2014 року т.зв. «Народною радою Луганської народної республіки» з метою нормативного регулювання діяльності органів прокуратури Луганської народної республіки, видано документ «Закон ЛНР Про прокуратуру» № 17-1, яким визначено, що завданнями «прокуратури ЛНР» є забезпечення верховенства права, законності та правопорядку на території «ЛНР», охорона та захист прав і свобод людини та громадянина, законних інтересів Луганської народної республіки та її народу, та закріпленого «Конституцією ЛНР» державного устрою і суспільно-політичного строю.

В січні 2015 року у громадянки України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка знала про протиправний характер дій представників «ЛНР» та наявність у неї ознак терористичної організації, виник умисел, направлений на участь в діяльності вказаної організації.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з іншими особами, ініціювала та надала згоду на призначення її в «Генеральну прокуратуру ЛНР» на посаду «помічника прокурора м. Красний Луч щодо дотримання вимог законодавства в галузі освіти Генеральної прокуратури ЛНР».

Так, у січні 2015 року на посаду «помічника прокурора м. Красний Луч щодо дотримання вимог законодавства в галузі освіти Генеральної прокуратури ЛНР», призначена ОСОБА_8 , після чого остання приступила до виконання обов`язків посадової особи незаконно утвореного правоохоронного органу влади «ЛНР», який, відповідно до «Закону ЛНР Про прокуратуру» № 17-1, є складовою частиною єдиної системи правоохоронних органів «ЛНР».

Займаючи посаду помічника прокурора м. Красний Луч щодо дотримання вимог законодавства в галузі освіти Генеральної прокуратури ЛНР» ОСОБА_8 , відповідно до положень «Тимчасового Основного Закону (Конституції) ЛНР» від 18.05.2014 № 17-І та «Закону ЛНР Про прокуратуру» від 30.06.2014 № 17-1, з моменту призначення та до теперішнього часу на території України, визнаній Постановою ВРУ № 254-УІІІ від 17.03.2015 тимчасово окупованою, вчиняє дії, направлені на участь у діяльності вказаної організації «ЛНР», наділеної ознаками терористичної, а саме активно приймає участь в правоохоронній діяльності незаконно створеної «Генеральної прокуратури ЛНР» не відповідно до законодавства України, а керуючись положеннями виданих органами влади «ЛНР» документів з питань організації діяльності силових та політичних одиниць у структурі організації, зокрема відповідно до «Закону ЛНР Про прокуратуру» від

30.06.2014№ 17-1.

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КПК України, слідчий, слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що:

1)підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду;

2)одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Так, в клопотанні вказувалось на те, що на цей час вручити ОСОБА_8 у встановленому КПК України порядку повідомлення про підозру не виявилося можливим, оскільки остання, згідно протоколу огляду від 18.01.2016, перебуває на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим, письмове повідомлення про підозру було вручене в порядку, передбаченому ч.2 ст.135 КПК України.

Тим самим встановлено, що підозрювана ОСОБА_8 переховується від органу досудового розслідування та, обіймаючи посаду «помічника прокурора м. Красний Луч Генеральної прокуратури ЛНР», продовжує кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, чим вчиняє дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу. Зазначені обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваної.

З огляду на це, посилання суду на необґрунтованість підозри не може служити підставою для відмови у задоволенні клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, в порушення п.4 ч.І ст.190 КПК України, слідчим суддею не надано висновку про існування ризику, зазначеного у клопотанні про застосування запобіжного заходу, висновку щодо існування обставин, зазначених у пунктах 1 або 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу.

Просить ухвалу слідчого судді від 22.02.2016 року скасувати, винести нову ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який підтримав доводи апеляції, захисника, який вважає апеляцію безпідставною, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати колегія суддів приходить до наступного.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Вказані вимоги закону були порушені слідчим суддею.

Колегія суддів, вважає, що слідчим суддею було порушено право на захист підозрюваної ОСОБА_8 оскільки не виконані вимоги ч. 1 ст. 52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника в цьому кримінальному провадженні.
З клопотання слідчого про дозвіл на затримання з метою приводу слідує, що ОСОБА_8 підозрюється в тому, що віна на початку 2015 року, маючі злочинний умисел направлений на сприяння діяльності терористичній організації «ЛНР» надала згоду на призначення її на посаду помічника прокурора м.Красний Луч та приступила до виконання своїх обов`язків.
Частина 4 статті 189 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу безпідставно розглядав питання про наявність чи відсутність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваною ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Вказане питання повинно вирішуватися при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України до ОСОБА_8 яка підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, не можуть бути застосовані такі запобіжні заходи: особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава. Отже зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 .
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 переховується від органів досудового розслідування.
Вказані підстави підтверджується діяльністю підозрюваної яка обіймаючи посаду помічника прокурора м. Красний Луч, перебуває на тимчасово неконтрольованій території, в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області, що суперечить законодавству України.
З урахуванням наведеного є також достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 одержавши відомості про звернення слідчого до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, він до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу, зокрема знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
За таких обставин, апеляція прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді на підставі п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 лютого 2016 року якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_7 погодженого з прокурором відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу стосовно ОСОБА_8 скасувати.

Винести нову ухвалу якою задовольнити клопотання слідчого клопотання слідчого ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_7 погодженого з прокурором відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 про дозвіл на затримання з метою приводу стосовно ОСОБА_8 в кримінальному провадженні № 0000248 від 06.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України

Затримати підозрювану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою її приводу до Сєвєродонецького міського суду Луганської області для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала Апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1