В И Р О К
іменем України
Справа № 126/1321/15-к

Провадження № 1-кп/126/6/2016

"30" червня 2016 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь кримінальне провадження , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000920 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджену та жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, українку, непрацюючу, з вищою освітою, одружену, інваліда ІІІ групи, раніше не судиму, у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 191 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 громадянина України, українця, непрацюючого, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_4 наказом № 18 від 09.07.2009 року по ТОВ «Осіївське» с. Осіївка Бершадського району Вінницької області призначено на посаду завідувача складу зернового (токового господарства) та 02.01.2013 року з нею укладено договір про повну матеріальну відповідальність щодо ввірених їй матеріальних цінностей.
ОСОБА_4 , будучи матеріально відповідальною особою, якій безпосередньо ввірені цінності, зокрема, на зерновому складі № 2, достовірно
знаючи та усвідомлюючи, що зерно кукурудзи урожаю 2014 року після його отримання та внесення відомостей до реєстру приймання зерна від водія, товаротранспортної накладної, книги складського обліку та книги вагаря, переходить у її відання та вона несе повну матеріальну відповідальність, умисно з метою розтрати на користь ОСОБА_9 зерна кукурудзи під час збору урожаю 2014 року давала усні вказівки водію автотранспортного засобу САЗ 3507 д/н НОМЕР_1 ТОВ «Осіївське» ОСОБА_5 про завезення кукурудзи до овочесховища, яке використовувалось ОСОБА_9 без укладення договору оренди.
Водій ТОВ «Осіївське» ОСОБА_5 , виконуючи усну вказівку ОСОБА_4 , 01.11.2014 після зважування на вагах ТОВ «Осіївське» автомобіля з зерном кукурудзи, яке доставлялось ним з поля №39, та отримання товаротранспортної накладної з відміткою про те, що його зтаровано ОСОБА_10 , не заїжджаючи до приміщення складу №2 до якого мав завозити зерно кукурудзи, поїхав до овочесховища, орендованого ОСОБА_9 . Оскільки двері овочесховища були заздалегідь відімкнені, ОСОБА_5 о 17 год. 42 хв., заїхавши у приміщення, повністю зсипав зерно кукурудзи з кузова автомобіля та поїхав на поле № НОМЕР_2 для завантаження зерна кукурудзи з- під комбайна. Цього ж дня о 18 год. 35 хв., за усною вказівкою ОСОБА_4 водій ОСОБА_5 , після зважування на вагах ТОВ «Осіївське» автомобіля з зерном кукурудзи, яке доставлялось ним з поля №39, та отримання товаротранспортної накладної з відміткою про те, що його зтаровано ОСОБА_10 , заїхав до приміщення складу №2, де частково зсипав зерно кукурудзи з кузова автомобіля та поїхав до овочесховища, орендованого ОСОБА_9 . Після чого, заїхавши до приміщення овочесховища, повністю зсипав зерно кукурудзи, яке залишалось в кузові автомобіля після часткового зсипання в складському приміщенні № НОМЕР_3 , потім ОСОБА_5 поїхав на поле №39 для завантаження зерна кукурудзи з-під комбайна.
02.11.2014 о 18 год. 35 хв. за усною вказівкою ОСОБА_4 водій ОСОБА_5 , після зважування на вагах ТОВ «Осіївське» автомобіля з зерном кукурудзи, яке доставлялось ним з поля №39, та отримання товаротранспортної накладної з відміткою про те, що його зтаровано ОСОБА_10 , заїхав до приміщення складу №2, де частково зсипав зерно кукурудзи з кузова автомобіля, після чого поїхав до овочесховища, орендованого ОСОБА_9 . Оскільки двері овочесховища були заздалегідь відімкнені, ОСОБА_5 , заїхавши у приміщення, повністю зсипав зерно кукурудзи, яке залишилось у кузові його автомобіля після часткового зсипання в складському приміщенні № НОМЕР_3 , потім ОСОБА_5 поїхав на поле №39 для завантаження зерном кукурудзи з-під комбайна.
03.11.2014 о 18 год. 55 хв., за усною вказівкою ОСОБА_4 водій ОСОБА_5 , після зважування на вагах ТОВ «Осіївське» автомобіля з зерном кукурудзи, яке доставлялось ним з поля №39, та отримання товаротранспортної накладної з відміткою про те, що його зтаровано ОСОБА_10 , заїхав до приміщення складу №2, де частково зсипав зерно кукурудзи з кузова автомобіля, після чого поїхав до овочесховища, орендованого ОСОБА_9 . Оскільки двері овочесховища були заздалегідь відімкнені, ОСОБА_5 заїхавши у приміщення повністю зсипав зерно кукурудзи, яке залишилось у кузові його автомобіля після часткового зсипання в складському приміщенні № НОМЕР_3 , потім ОСОБА_5 поїхав на поле №39 для завантаження зерном кукурудзи з під комбайна.
У такий спосіб ОСОБА_5 , за усними вказівками ОСОБА_4 , в період з 1 по 3 листопада 2014 року завезено зерно кукурудзи з поля №39 орендованого ТОВ «Осіївське» на підставі договору оренди загальною вагою 9 320 кг до овочесховища, яким користувався ОСОБА_9 без укладання договору оренди.
Відповідно до довідки департаменту агропромислового розвитку Вінницької облдержадміністрації № 01-02-22/164 від 29.01.2015 року рівень середньозваженої закупівельної ціни на кукурудзу третього класу станом на 01.11.2014р., 02.11.2014 р. та 03.11.2014 року становила 1 700 грн. за одну тонну.
Таким чином ТОВ «Осіївське» заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 15 844 грн.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст. 191 КК України , розтрата чужого майна, яке було їй ввірене.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 191 КК України , пособництво в розтраті чужого майна , яке було ввірене особі .

29 червня 2016 року під час судового слідства в даному кримінальному провадженні між Товариством з обмеженою відповідальністю "Осіївське", яке визнане потерпілим в даному кримінальному провадженні, в особі представника ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_4 , було укладено угоду про примирення відповідно до вимог ч.1 ст.468 КПК України за умовами якої потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій за ч.1 ст. 191 КК України, щодо узгодженого покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., без позбавлення права обіймати керівні посади чи займатися певною діяльністю. Сторони дійшли згоди щодо виплати обвинуваченою ОСОБА_4 невідшкодованої частини збитків у розмірі дві тисячі вісімсот сімдесят дві гривні на користь ТОВ "Осіївське" у строк до 30 червня 2016 року. Сторони дійшли згоди щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст.473 КПК України, щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст.476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про примирення.

29 червня 2016 року під час судового слідства в даному кримінальному провадженні між Товариством з обмеженою відповідальністю "Осіївське", яке визнане потерпілим в даному кримінальному провадженні, в особі представника ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 , було укладено угоду про примирення відповідно до вимог ч.1 ст.468 КПК України за умовами якої потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 191 КК України, щодо узгодженого покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Сторони дійшли згоди щодо виплати обвинуваченим ОСОБА_5 невідшкодованої частини збитків у розмірі дві тисячі вісімсот сімдесят дві гривні на користь ТОВ "Осіївське" у строк до 30 червня 2016 року. Сторони дійшли згоди щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст.473 КПК України, щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст.476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про примирення.

Прокурор в судовому засіданні пояснила, що вважає, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просить угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченим узгоджені в угодах покарання.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні просив затвердити укладені з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 угоди про примирення від 29.06.2015 року та призначити узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та просила угоду про примирення затвердити та призначити узгоджене покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст.191 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та просив угоду про примирення затвердити та призначити узгоджене покарання.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладені сторонами угоди про примирення є добровільними, з наданих суду матеріалів кримінального провадження, суд з`ясував, що скарги обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 під час кримінального провадження не подавали.

Розглядаючи питання про затвердження угод суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено у судовому засіданні, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, а обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 191 КК України. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у разі затвердження угоди судом.

Потерпілий ОСОБА_8 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даних угод відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене суд встановив, що вина обвинувачених у інкримінованих їм злочинах є доведеною та ніким не оспорюється, а тому за вчинені злочини обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають покаранню, яке узгоджене сторонами в угодах про примирення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є добровільне відшкодування частини шкоди у розмірі дев"ять тисяч двісті гривень.

Обставини , що пом"якшують покарання ОСОБА_5 є добровільне відшкодування частини шкоди у розмірі дев`ятиста гривень, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не встановлено.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд

З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 29 червня 2016 року про примирення між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами покарання у вигляд штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 510 (п`ятсот десять) гривень без позбавлення права обіймати керівні посади чи займатися певною діяльністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь підприємства ТОВ "Осіївське", у строк до 30 червня 2016 року, невідшкодовану частину збитків у розмірі дві тисячі вісімсот сімдесят дві гривні .

Затвердити угоду від 29 червня 2016 року про примирення між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 191 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляд штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 510 (п"ятсот десять) гривень, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь підприємства ТОВ "Осіївське" , у строк до 30 червня 2016 року, невідшкодовану частину збитків у розмірі дві тисячі вісімсот сімдесят дві гривні .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1