АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1479/16 Справа № 180/745/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , який народився у 1987 році в серпні 07 числа, уродженця м. Марганця Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 02 грудня 2015 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 297 ч.3 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000279 від 15 квітня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати як незаконний та необґрунтований, ухвалити новий вирок, яким виправдати його, або змінити вирок та призначити йому покарання у виді обмеження волі.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що в судовому засіданні він пояснював, що надгробна стала вже лежала на землі, він її не повалив, а дві труби, які виглядали з-під землі, витягнув , а потім продав їх та купив собі їжу, таким чином, вважає, що в його діях відсутній такий признак, як наруга над могилою, в судовому засіданні іншого доведено не було.

Вказує, що на досудовому слідстві його дії було кваліфіковано не вірно, оскільки він не осквернив і не руйнував братської могили чи могили невідомого солдата, а в положеннях ст. 297 ч. 3 КК України значиться, що кримінальна відповідальність настає тільки тоді, коли скоєні дії, передбачені частиною 1 або частиною 2 статті 297 КК України. Суд першої інстанції не став встановлювати істину і ухвалюючи вирок узяв за основу ту кваліфікацію, яка була визначена досудовим слідством.

Також вказує, що як на досудовому слідстві так і в судовому засідання було порушено його право на захист, оскільки йому не було надано захисника за рахунок держави.

Зазначає, що у вироку суду зазначено, що йому залишено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, але в порушення вимог ст. 181 п.1 КПК України, не зазначено, на який термін встановлено даний запобіжний захід.

Вважає, що його вина є у тому, що він погодився на проведення судового засідання в порядку ст. 349 КПК України, але призначене йому покарання є занадто суворим, і тому він змушений оскаржувати вирок суду.

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 297 ч.3 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання, тобто з моменту фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 на набрання вироком законної сили залишено домашній арешт.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні наступного:

14 квітня 2016 року приблизно о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_6 знаходився на кладовищі, розташованому поблизу вул. Пархоменка в м. Марганці Дніпропетровської області, де в нього виник злочинний умисел на викрадення будь-яких металевих предметів з місць поховань, після чого умисно, з корисливих мотивів, ігноруючи моральні принципи в частині поваги до померлих та місць їх поховання, підійшов до могили покійної ОСОБА_8 , повалив надгробну стелу, з-під якої витягнув дві металеві триби, які її утримували, та викрав їх, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 1 230 гривень 60 копійок. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину або пом`якшити йому покарання до непов`язаного з позбавленням волі, тобто до обмеження волі; прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого та вважав законним та обґрунтованим вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 ; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ст. 297 ч. 3 КК України відповідають фактичним обставинам справи.

Як убачається з наданих матеріалів, суд першої інстанції розглядав дане кримінальне провадження за правилами ст. 349 ч. 3 КПК України.

Сам ОСОБА_6 12 травня 2016 року подав письмове клопотання про розгляд справи без дослідження доказів щодо обставин, які ним не оспорюються ( а.с. 20).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, дав показання по суті справи, суд роз`яснив учасникам судового розгляду положення ст. 349 ч. 3 ККПК України, з`ясував чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, а також роз`яснив, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку (а.с. 38).

Виконавши вимоги ст. 349 ч. 3 КПК України та переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим їх положень, суд першої інстанції і прийняв рішення про розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за правилами ст. 349 ч. 3 КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_6 дав показання про те, що перебуваючи на кладовищі, з метою отримати грошові кошти він повалив надгробну стелу з - під якої витягнув дві металеві труби, які її утримували, викрав їх та продав.

Зазначені показання ОСОБА_6 повністю співпадають з інкримінованими йому діями, які були кваліфіковані за ст. 297 ч. 3 КК України.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав відмовлятися від застосування положень ст. 349 ч. 3 КПК України і він обґрунтовано розглянув кримінальне провадження без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників судового розгляду не оспорювалися, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 правильно зрозумів порядок застосування ст. 349 ч. 3 КПК України і добровільно погодився саме на такий розгляд кримінального провадження.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_6 в частині оспорювання ним фактичних обставин не підлягає розгляду в апеляційному порядку у відповідності до положень ст. 394 ч. 2 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що було порушено його право на захист тим, що ні на досудовому слідстві ні в суді йому не надали захисника то вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Як убачається з наданих матеріалів і під час досудового розслідування і в судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_6 було надано пам`ятку про права і обов`язки та роз`яснено право мати захисника, однак обвинувачений ОСОБА_6 не висловив бажання залучити захисника самостійно або з центру надання безоплатної первинної правової допомоги.

Оскільки у відповідності до положень ст. 52 КПК України участь захисника у кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 не є обов`язковою, суд першої інстанції обґрунтовано і розглянув кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 без участі захисника.

Дії ОСОБА_6 відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин правильно кваліфіковані за 297 ч. 3 КК України як наруга над могилою, вчинена з корисливих мотивів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування вироку суду - не встановлено.

Що стосується покарання, призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 то колегія суддів приходить до наступного.

Як убачається з вироку суду першої інстанції при обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, нейтрально характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, до яких згідно з ст. 66 КК України відніс повне визнання вини та щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та виходячи з сукупності зазначених обставин прийшов до висновку про те, що покарання повинно бути пов`язане з позбавленням волі. А також з застосуванням положень ст. 71 ч. 1 КК України, оскільки ОСОБА_6 вчинив новий злочин до відбуття покарання за вироком суду від 02 грудня 2015 року.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 65 67, 71 ч. 1 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та для запобігання вчиненню нових злочинів.

За таких обставин є необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим та про призначення щодо нього покарання у виді обмеження волі.

Оскільки ОСОБА_6 за вироком суду від 02 грудня 2015 року був засуджений за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, не відбував його у зв`язку із застосуванням положень ст. 75 КК України, остаточна міра покарання ОСОБА_6 у відповідності до положень ст. 71 ч. 1 КК України повинна бути більшою ніж 2 роки позбавлення волі, не відбуті ним за попереднім вироком.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 тому його апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо нього залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: