Справа № 357/6449/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1193/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 27.09.2016

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника
Білоцерківської ВК №35 ОСОБА_7 ,
засудженого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання про умовно-дострокове звільнення за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення засудженого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11.01.2005 року за ч.1 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до 2-х років позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки;

вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23.05.2006 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ст.ст.70, 71 КК України до 3-х років 1-го місяця позбавлення волі. Звільнений 04.07.2008 року, змінено виправні роботи з утриманням 10%. Не відбута частина покарання склала 10 місяців 15 днів, згідно ст.82 КК України,
від подальшого відбування покарання умовно-достроково з місць позбавлення волі.
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28.10.2013 року, ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.187 КК України до 3-х років позбавлення волі.

З 11 серпня 2014 року засуджений ОСОБА_8 знаходиться в місцях позбавлення волі, 06.09.2014 року ОСОБА_8 прибув до Білоцерківської виправної колонії №35.

06 червня 2016 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково, мотивуючи заяву тим, що характеризується від задовільно, на виробництві не працює за станом здоров`я.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2016 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання умовно-достроково. Своє рішення суд мотивував тим, що під час відбування покарання ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, мав три стягнення, які погашені та одне заохочення, не працевлаштований, протипоказань до праці немає.
На вказану ухвалу засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, оскільки вважає, що заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Маючи три стягнення він зробив для себе належні висновки щодо своєї поведінки та ставлення до праці і вже майже рік не порушував режиму утримання та сумлінно працював за що отримав заохочення. Тому просить задовольнити його клопотання про умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.
Заслухавши:

доповідача суддю апеляційного суду;

засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив звільнити його умовно-достроково;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого;

перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно зі ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд особливу увагу повинен приділяти поясненням представників органу, який відає виконанням покарання.
З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання допускав порушення порядку відбування покарання, характеризується посередньо, не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Не приймає участь у роботі самодіяльних організацій.
За даних обставин, висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, є правильними та законними.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам закону, апеляція засудженого задоволенню не підлягає, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2016 року необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Головуючий: ____________________ ОСОБА_2

Судді: ____________________ ОСОБА_3
____________________ ОСОБА_4