Справа № 489/1315/16-к 30.08.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2016 року апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за апеляцією прокурора Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , уродженця с. Петрівка Іванівського району Одеської області, раніше судимого:

-05.05.2004р. Одеським обласним судом за п. 7, 12 ч.2 ст.115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ст. 70 КК України до 13-ти років позбавлення волі. 21.12.2004р. ухвалою Верховного суду України вирок змінено, засуджено за п. 7, 12 ч.2 ст.115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ст. 70 КК України до 12-ти років позбавлення волі, звільнено 24.10.2012р. з заміною на виправні роботи на 1 рік 11 місяців.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

прокурор ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляції прокурор просить вирок районного суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасувати.

____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 11кп/784/522/16р. Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 2 cт. 186 КК України Суддя апеляційної інстанції ОСОБА_1

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

У ході апеляційного розгляду повторно дослідити матеріали провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду від 22.04.2016, ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінальної виконавчої інспекції.

Узагальнені доводи апеляції.
Свою апеляцію прокурор мотивує тим, що суд при призначенні покарання належним чином не вмотивував підстави прийняття рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Вважає, що судом безпідставно визнано такими обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, як щире каяття та вибачення перед потерпілою, оскільки ОСОБА_6 в судовому засіданні вину не визнав, показав суду, що обставини злочину не пам`ятає, у зв`язку з тим, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, стверджував, що умислу на грабіж не мав.

Крім того, на думку апелянта, судом у порушення вимог ч. 2 ст. 67 КК України у вироку не зазначено мотивів не визнання рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_6 . Не взято судом до уваги і той факт, що ОСОБА_6 зухвало та цинічно вчинив два тяжких злочини щодо жінок, в тому числі щодо 15-річної дівчини.

Також вказує, що при ухваленні вироку суд не дав належної оцінки даним про особу обвинуваченого, а саме наявність у нього не знятої та не погашеної судимості за вчинення ряду злочинів, в тому числі особливо тяжкого, відсутність у нього місця роботи, невжиття ним жодних заходів до відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_10 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку районного суду ОСОБА_6 визнано винним в тому, що 28.01.2016 близько о 1520 годині, перебуваючи на вході у другий під`їзд

будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя потерпілої ОСОБА_11 , заподіявши ОСОБА_11 ушкодження у вигляді підшкірної гематоми в потиличній області справа, крововиливу в шкіру шиї справа і ззаду, садна в області лівого ліктьового суглоба, заволодів її жіночою сумкою, вартістю 600 гривень, двома збірниками музичних нот вартістю 100 гривень кожний, загальною вартістю 200 гривень, косметичкою, вартістю 100 гривень, набором ключів з 4 шт., загальною вартістю 80 гривень., чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 980 гривень.

Крім того, ОСОБА_6 28.01.2016 близько 1540 години, перебуваючи за адресою: м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 21, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя, штовхнув ОСОБА_10 та заволодів її мобільним телефоном марки «Samsung» вартістю 3845 гривень, заподіявши останній матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити апеляцію прокурора без задоволення, а вирок районного суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши обставини, що стосуються даних про особу обвинуваченого та перевіривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає подану апеляцію такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина засудженого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин викладених у вироку, доведена, підтверджується зібраними та дослідженими по справі доказами і апелянтом не оскаржується, як і не оскаржується кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд врахував особу обвинуваченого, а саме позитивну характеристику за місцем проживання та наявність у нього на утриманні двох малолітніх дітей.

Також, враховано характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, а саме обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом помилково визнано щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій, вибачення перед потерпілими, так як ОСОБА_12 своєї вини в судовому засіданні не визнав, мотивуючи це тим, що знаходився в стані алкогольного сп`яніння і нічого не пам`ятає, шкоду потерпілій ОСОБА_10 не відшкодував.

Разом з тим, звільняючи ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням суд у вироку не навів переконливих доводів про доцільність такого звільнення та залишив поза увагою тяжкість вчинених ним злочинів, наявність не погашеної і не знятої в установленому законом порядку судимості за особливо тяжкі злочини.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та його схильність до продовження злочинних діянь, а звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, не сприятиме його виправленню та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про можливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки після вчинення попереднього злочину за який його було засуджено до позбавлення волі та звільнено з заміною покарання на виправні роботи, обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та продовжив вчиняти тяжкі злочини.

Що стосується посилань апелянта про неврахування судом при призначені покарання рецидиву, як обтяжуючої покарання обставини, колегія суддів вважає їх слушними та такими, що підлягають врахуванню при призначенні покарання.

Згідно ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Так судом першої інстанції та апеляційним судом встановлено, що вироком Одеського обласного суду від 05.05.2004р. ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів передбачених п. 7, 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ст. 70 КК України до 13-ти років позбавлення волі. 21.12.2004р. ухвалою Верховного суду України вирок змінено, засуджено за п. 7, 12 ч.2 ст.115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ст. 70 КК України до 12-ти років позбавлення волі, звільнено 24.10.2012р. з заміною на виправні роботи на 1 рік 11 місяців.

Дана обставина залишена судом першої інстанції поза увагою, що спричинило не врахування її при призначенні покарання як обтяжуючої.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок районного суду в частині звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України та постановити новий вирок.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляцію прокурора Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду від 22.04.2016р. відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду від 22.04.2016р. відносно ОСОБА_6 в частині звільнення його від відбуття покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду Миколаївської області вступає в силу з моменту його проголошення та може бути оскаржено в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через апеляційний суд Миколаївської області протягом 3-х місяців з дня його оголошення.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3