АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/571/16 Справа № 703/1515/15-к Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , останній раз судимий вироком Тетіївського районного суду Київської області від 19.09.2007 року за ч. 2 ст. 289 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 02.03.2011 року постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2011 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 25 днів,

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- ч.4 ст.187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за п.6 ч.2 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне призначено ОСОБА_7 покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тетіївського райсуду Київської області і остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_10 2000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 5000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_11 14500 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 10 000 грн. моральної шкоди;

- держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 2227 грн. 14 коп.

Вирішено цивільний позов ТОВ «Агровест Груп» залишити без розгляду.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 29.08.2011 року близько 15 год., перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 повторно, таємно викрав золоті вироби ОСОБА_12 , чим завдав потерпілій шкоди на загальну суму 7424 грн.

Він же повторно, в червні-липні 2013 року, працюючи сторожем ТОВ «Агровест Груп» в с. Смолдирів Баранівського району Житомирської області під вигаданим ним прізвищем ОСОБА_13 , повторно, таємно викрав з тракторного парку підприємства 120 л. дизельного топлива, чим завдав ТОВ «Агровест Груп» шкоди на загальну суму 1014 грн.

Також він повторно, 25.12.2014 року близько 13 год., перебуваючи на території будинковолодіння АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав 300 грн., чим завдав ОСОБА_14 шкоди на вказану суму.

Одразу після вчинення крадіжки, з метою заволодіння чужим майном, у цьому ж будинку ОСОБА_7 вчинив напад на ОСОБА_14 , поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я, нанісши їй 7 ударів ножем по обличчю і шиї, чим спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, після чого відкрито заволодів її грошима в сумі 4200 грн., завдавши матеріальної шкоди на вказану суму.

Він же, в ході розбійного нападу на ОСОБА_14 з метою вбивства наніс їй 7 ножових поранень обличчя та шиї, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпіла померла на місці.

В апеляційних скаргах:

- прокурор в кримінальному провадженні, не оспорюючи встановлених фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про скасування судового рішення через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за: ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; ч. 4 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна; п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити 13 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна. Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків приєднати частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно призначити до відбування покарання у виді 14 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна. Як на підставу такого скасування зазначає, що ОСОБА_7 вчинив два епізоди особливо тяжких злочинів, в наслідок яких настали тяжкі наслідки у виді смерті потерпілої ОСОБА_14 , при обставинах, що обтяжують його покарання, зокрема вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочинів. Звертає також увагу, що злочини ОСОБА_7 вчинені в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, а після їх скоєння намагався уникнути кримінальної відповідальності, переховуючись від органів досудового розслідування;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити судове рішення та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, мотивуючи тим, що він щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, позитивно характеризується по місцю проживання та утримання. При цьому, зазначає про неправильність кваліфікації його дій по факту викрадення коштів потерпілої ОСОБА_14 , оскільки коли він зайшов в будинок останньої та побачив кошти в сумі 300 грн., поряд нікого не було, а коли з коштами збирався іти геть, побачив в дверях потерпілу. Також зазначає про безпідставність задоволення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 в частині відшкодування їй моральної шкоди.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений звертає увагу на порушення органами досудового розслідування вимог ч. 4 ст. 291 КПК України та направлення обвинувального акта разом з матеріалами кримінального провадження, що заборонено до початку судового розгляду. Крім того зазначає, що обвинувальний акт направлений до суду містить відомості, що не передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема перелік доказів сторони обвинувачення з розкриттям їх змісту.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з СІЗО № 30, його захисника - адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора, який апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні не підтримав, зазначивши про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції і відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 , останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, оцінених відповідно до ст. 94 КПК України та фактично ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за: ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна, повторно; ч. 4 ст. 187 КК України розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу і поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне проиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про безпідставність кваліфікації його дій по епізоду таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_14 , спростовуються його показаннями у суді апеляційної інстанції про те, що коли він зайшов в будинок потерпілої та викрав кошти в сумі 300 грн., поряд нікого не було, але коли коштами заволодів та збирався іти геть, побачив в дверях ОСОБА_14 , після чого напав на неї та вчинив її вбивство, так як вона чинила перепони у подальшому викраденні майна, після чого викрав 4200 грн. З наведених обставин слідує, що ОСОБА_7 в частині таємного викрадення майна, діяв з прямим умислом, який був спрямований на вчинення крадіжки, і свій умисел довів до кінця так як фактично розпорядився викраденим майном, а потім його умисел переріс на вчинення розбою та умисного вбивства.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України в повній мірі врахував ступень тяжкості вчинених ним злочинів, два з яких є особливо тяжкими, данні про його особу, який хоч і характеризується позитивно та є особою молодого віку, однак раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, а у лікаря психіатра хоч і перебуває, однак згідно висновку судово-психіатричної експертизи є осудним, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та обставини, що його обтяжують вчинення злочину щодо особи похилого віку, рецидив злочинів і обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій статтей за якими він засуджений, а призначене покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, є достатнім.

При таких обставинах суд правильно прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства при призначенні йому покарання у виді реального позбавлення волі, а тому доводи обвинуваченого про призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням ст. 69 КК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин в провадженні та особи винного, є необгрунтованими, а тому підлягають відхиленню.

Оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання за попереднім вироком, остаточне покарання за даним вироком йому призначене за сукупністю вироків шляхом приєднання частини невідбутого покарання за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 19.09.2007 року, на підставі ст. 71 КК України обгрунтовано.

Також з огляду на наведене, колегією суддів не беруться до уваги і твердження прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 внаслідок м`якості, оскільки обставини наведені апелянтом в апеляційній скарзі в повній мірі були враховані судом при винесенні вироку і не слугують підставами для призначення останньому більш суворого покарання внаслідок його розмірності вчиненому.

При розв`язанні цивільного позову потерпілої ОСОБА_15 в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 5000 грн., яку на даний час оспорює обвинувачений, суд, у відповідності до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», правильно прийшов до висновку про те, що викрадення у потерпілої ОСОБА_15 золотих виробів у 2011 році, які у повному обсязі до даного часу не повернуті, завдало їй моральних страждань і вони є розмірними визначеній судом компенсації.

З огляду на наведене, колегія суддів не знаходить підстав для перегляду розміру визначеного судом стягнення з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_15 .

Твердження ОСОБА_7 про те, що всупереч ст. 291 КПК України до суду, окрім обвинувального акта та додатків до нього, направлені інші документи, що процесуально заборонено до початку судового розгляду, є доречним, однак в даному провадженні цей недолік не може бути виправлений, оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 вже було предметом розгляду Смілянським міськрайонний судом Черкаської області по суті пред`явленого обвинувачення, по справі було винесено вирок, який скасований судом апеляційної інстанції через недотримання органом досудового розслідування вимог ст. 384 КПК України. На виконання ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18.09.2015 року обвинувальний акт разом з матеріалами кримінального провадження був повернутий Смілянському міжрайонному прокурору для усунення його недоліків, після чого матеріали кримінального провадження повернуті суду першої інстанції з новим обвинувальним актом, затвердженим 21.10.2015 року. Така невідповідність обвинувального акта вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України була предметом апеляційного перегляду в ході якого суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість призначення кримінального провадження за даним обвинувальним актом до розгляду по суті, а звідси і його відповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України та ч.5 ст.72 КК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, за період з 29 грудня 2014 року по 07 червня 2016 року, тобто на день набрання вироком законної сили включно.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 29 грудня 2014 року по 07 червня 2016 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в частині призначеного покарання, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий :

Судді :