№755/6132/15-к
1-в/755/734/16

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст. 380 КПК України за поданням начальника установи-начальника арештного дому Покровської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) про роз`яснення судового рішення,
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року (суддя ОСОБА_2 ) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст.70 КК України та призначено йому покарання у вигляді 8 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання останньому термін попереднього ув`язнення, а саме з 10 лютого 2015 року по дату набрання даним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21 листопада 2016 року у провадження суду надійшло подання начальника установи-начальника арештного дому Покровської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) про роз`яснення вироку від 01 березня 2016 року в частині застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України та передане для розгляду судді ОСОБА_1 .

Суд, перевіривши виконання вимог ст. 380 КПК України, приходить до наступного.

Згідно положень ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Але, у даному випадку, заявник подав до суду звернення у формі подання, а не заяви, що не узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 380 КПК України та вказує, що ним обрано не вірний спосіб захисту порушених та оспорюваних прав.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подання заявника за своєю суттю є сумнівним, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), а тому останнє, з урахуванням норм ч. 6 ст. 9, ст. 7 КПК України, підлягає поверненню заявнику.

Також суд звертає увагу на той факт, що заявник фактично піддає сумніву судове рішення, що є неприпустимим так, як відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

Таким чином, у даному випадку, суд не може піддавати сумніву вирок від 01 березня 2016 року будь-яким іншим рішенням суду, у зв`язку з тим, що це прямо суперечать принципу правової впевненості, оскільки в такий спосіб заявниками фактично здійснюється процедура «апеляційного оскарження» рішення у спосіб, який не передбачений КПК України.

Вирок суду набрав законної сили та згідно ст. 533 КПК України, це судове рішення є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України, незалежно від їх відношення до нього.

Крім того, виходячи з положень ч. 4 ст. 380 та ст. 392 КПК України, дане судове рішення оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 26, 369-372, 376, 380, 392 КПК України, суд

ухвалив:

Подання начальника установи-начальника арештного дому Покровської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) про роз`яснення судового рішення, - повернути заявнику.

Повернення подання не є перешкодою для повторного звернення до суду в порядку Кримінального процесуального Кодексу України.

Копію ухвали та подання направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою для безумовного виконанню на всій території України.

Суддя: