У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 червня 2016 року
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Харків,громадянина України,мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.366 ч.1,ч.2 ст.410 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:
В провадження Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшли матеріали вказаного вище кримінального провадження,по якому заступником військового прокурора Запорізького гарнізона ОСОБА_3 затверджений обвинувальний акт.
В підготовчому судовому засіданні прокурор просить суд призначити судовий розгляд кримінального провадження відповідно до обвинувального акта,у відкритому судовому засіданні,вважає обвинувальний акт складеним з додержанням всіх вимог ст.291 КПК України,кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м.Запоріжжя. Підстав для прийняття іншого процесуального рішення не вбачає.
Обвинувачений та захисник заперечували проти призначення судового розгляду кримінального провадження та заявили клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.
В обґрунтування клопотання обвинувачений посилається на порушення його права на захист,яке полягає у тому,що слідчим не було виконано вимоги процесуального закону щодо повного та неупередженого досудового слідства у справі,стороні захисту не було створено умов для збирання доказів,зокрема,не проведена документальна ревізія товарно-матеріальних цінностей,у викрадені яких він звинувачуються,хоча вона була ініційована стороною захисту.
Також обвинувачений вказує на порушення строків досудового розслідування та прийняття процесуальних рішень за межами цих строків після їх спливу,зокрема,щодо відмови у задоволенні клопотання захисника від 19.01.2016 р.та складання і затвердження обвинувального акта 09.02.2016 р.
Захисник зазначає,що в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення,обвинувачення пред*явлено не конкретно,що порушує право обвинуваченого на захист.
Крім того,після повернення обвинувального акта прокурору строк досудового розслідування сплив та не продовжувався,проте за його межами приймались процесуальні рішення,зокрема про складання і затвердження даного обвинувального акта прокурором,що перешкоджає призначенню судового розгляду кримінального провадження.
Прокурор з приводу клопотання захисту висловився про його безпідставність.
Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши відповідність обвинувального акту вимогам процесуального закону,суд дійшов висновку про повернення обвинувального акта прокурору як такого,що не відповідає вимогам КПК України,виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального судочинства, у тому числі, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні щодо учасників кримінального провадження здійснюється судом при проведенні підготовчого судового засідання.
Як передбачено ст.314 ч.3 п.3 КПК України,у підготовчому судовому засіданні суд може прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору,якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 291 КПК України ,обвинувальний акт має містити такі відомості:
1)найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2)анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3)анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4)прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5)виклад фактичних обставин кримінального провадження, правову кваліфікацію кримінального правопорушення;
6)обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
8)розмір витрат на залучення експерта;
9)дату та місце його складання та затвердження.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню,зокрема:подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та в установлених цим Кодексом випадках, - потерпілого.
Виконання,зокрема,вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України про викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор з урахуванням приписів ст.91 КПК України вважає встановленими, передбачає викладення цих обставин в однозначно зрозумілій формі,конкретно та повно.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 59 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу вагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
З метою забезпечення дотримання слідчим та прокурором вказаних норм закону,законодавцем надано право суду перед вирішенням питання про призначення справи до судового розгляду перевіряти обвинувальний акт на предмет відповідності критеріям прийнятності, які викладені в ст. 291 КПК України, та у разі встановлення невідповідностей
закону, повертати обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.
Обвинувальний акт має містити не лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, але й формулювання обвинувачення з зазначенням правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті.
В підготовчому судовому засіданні суд дійшов висновку, що обвинувальний акт був складений без дотримання положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки,на переконання суду,фактичні обставини кримінального правопорушення,які прокурор вважав встановленими, формулювання обвинувачення,правова кваліфікація самого кримінального правопорушення,викладені в обвинувальному акті суперечливо, неоднозначно,не конкретно та неповно.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у заволодінні військовим майном, а саме: томатною пастою виробництва приватного підприємства «Наш продукт» вагою 800 кг. на суму 16674 грн. 45 коп., шляхом зловживання службовим становищем, а також у внесенні службовою особою неправдивих відомостей до офіційних документів.
В порушення вимог наведених вище приписів процесуального закону, в обвинувальному акті не зазначені місце вчинення кримінально караних дій і обставини, за яких обвинувачений заволодів згаданим майном шляхом зловживання службовим становищем.
Відтак,за відсутності встановленого місця вчинення кримінально караних дій, суд не може перевірити дотримання прокурором при направленні обвинувального акта до суду дотримання ним вимог ст.32 КПК України щодо територіальної підсудності даного кримінального правопорушення саме Шевченківському районному суду м.Запоріжжя.
ОСОБА_4 є обвинуваченим за двома статтями (частинами статей) закону про кримінальну відповідальність, які утворюють реальну сукупність,водночас,обвинувальний акт не містить правову кваліфікацію і формулювання обвинувачення за кожним з інкримінованих ОСОБА_4 епізодів злочинних посягань, з його змісту не можна вивести, які з дій обвинуваченого утворюють склад злочину, що передбачений ч. 2 ст. 410 КК України, а які склад кримінально караного діяння, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України.
Обвинуваченому інкриміновано заволодіння шляхом зловживання службовим становищем майном на суму 16674 грн. 45 коп., що дає підстави для висновку про наявність особи, якій вказаними діями заподіяно майнову шкоду, проте обвинувальний акт не містить відомостей про потерпілого, та ніякої інформації про те, кому належало зазначене майно, що унеможливлює захист ОСОБА_4 від пред`явленого обвинувачення шляхом вчинення дій,передбачених ст.20 КПК України.
Про вказані обставини прокурор,що затвердив обвинувальний акт,був обізнаний,оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 вже повертався з підстав,передбачених п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 279 КПК України, у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.
Із реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається,що ці вимоги виконані.
У реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено,що після складання 29.09.2015 р.старшим слідчим військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_6 обвинувального акта відносно ОСОБА_4 (п.52 розділу іі реєстру),який був повернутий прокурору в порядку ст.314 КПК України,процесуальні дії по кримінальному провадженню не проводились,процесуальні рішення органом досудового розслідування не приймались до 19.01.2016 р.,в цей день заступником військового прокурора Запорізького гарнізону при здійсненні процесуального керівництва була винесена постанова про відмову у задоволенні клопотання адвоката(п.57 розділу іі реєстру) та старшим слідчим військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_6 складений даний обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 (п.58 розділу іі реєстру).
Таким чином,повторне звернення прокурора до суду з обвинувальним актом без усунення недоліків,ігноруючи ухвалу суду як першої,так і апеляційної інстанції,вказує про єдину мету - направлення обвинувального акта до суду будь-яким шляхом,всупереч приписам ст.8,9 КПК України про здійснення кримінального провадження з додержанням принципів законності та верховенства права. Крім того,повернення обвинувального акта прокурору і його повторне звернення до суду з аналогічним обвинувальним актом призводить до порушення однієї із загальних засад кримінального провадження, а саме розумності строків (ст. 28 КПК України)та права людини на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом ,який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення(ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Крім того, заслуговують на увагу доводи клопотання в частині тверджень про порушення строку досудового розслідування.
В силу ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Однією з форм закінчення досудового розслідування згідно з главою 24 КПК України є звернення до суду з обвинувальним актом.
З наведених норм кримінального процесуального законодавства випливає, що складання обвинувального акта є завершальною стадією досудового розслідування, а ця процесуальна дія має бути вчинена під час досудового розслідування.
Як встановлено судом, строк досудового розслідування в кримінальному провадженні продовжений до 8 жовтня 2015 року (а. с. 35-36), і це означає необхідність вчинення всіх процесуальних дій на стадії досудового розслідування до вказаної дати.
Обвинувальний акт відносно обвинуваченого вперше був складений і затверджений протягом зазначеного строку, а 7 жовтня 2015 року в порядку ст. 291 КПК України вже надійшов до суду.
Водночас, після повернення обвинувального акта прокурору ухвалою суду від 04.11.2015 року, яка набрала законної сили 16 грудня 2015 року, строк досудового розслідування не продовжувався, тому складання обвинувального акту, а також вчинення інших процесуальних дій (винесення постанови про відмову у задоволенні клопотання захисника від 19.01.2016 року, як випливає з реєстру прийнятих під час розслідування процесуальних рішень) у відсутність процесуальних підстав для вчинення цих дій є таким, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Доводи прокурора проти такої позиції захисту зводяться до того,що він не вбачає необхідності для продовження процесуального строку у зв`язку з невчиненням будь-яких процесуальних дій,що спростовано матеріалами доданого до обвинувального акту реєстру прийнятих під час досудового розслідування процесуальних рішень,з якого видно,що після спливу строку досудового розслідування стороною обвинувачення вчинялись процесуальні дії по завершенню досудового розслідування складанням даного обвинувального акта та приймались процесуальні рішення,зокрема,постанова від 19.01.2016 р.
Аналізуючи наведене,під час підготовчого судового засідання суд встановив підстави для прийняття рішення,передбаченого п.3 ч.3 ст.314 цього Кодексу про повернення обвинувального акта прокурору.
Керуючись ст.314-316,392 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст.366 ч.1,ст.410 ч.2 КК України, повернути прокурору для приведення обвинувального акта у відповідність з положеннями ст.291 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1