Провадження № 1-кп/761/1088/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000410 від 20 грудня 2015р. по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, надійшов з Генеральної прокуратури України після усунення недоліків обвинувального акту до Шевченківського районного суду м.Києва 19.07.2016.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, оскільки на його думку, останній відповідає вимогам КПК України.
Захисник та обвинувачений вважають можливим призначити судовий розгляд.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, яка передбачає вимоги до обвинувального акту, зокрема, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

При цьому обвинувачення, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше), але вказані вимоги КПК України не виконані належним чином.

Як убачається зі змісту обвинувального акту, після усунення недоліків, визначених ухвалою колегії суддів від 29.04.2016 року, в обвинувальному акті зазначено також про викладення формулювання обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

Вирішуючи питання про можливість призначення судового розгляду, колегія суддів враховує, що формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України.

Таким чином, для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
На підставі ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за результатами якого, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити, як на тому наголошується в п.2 ч.3 ст.374 КПК України, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчиненнята наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення та статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Зазначені вимоги закону узгоджуються з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у своїх рішеннях.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «Обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австралії», № 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судовогорозгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Таким чином, формулювання обвинувачення, яке б містило конкретні обставини, передбачені ст. 91 КПК України (місце, час, спосіб, обставини вчинення злочину тощо) як такі, що підлягають встановленню, в обвинувальному акті не зазначено.

Натомість в обвинувальному акті міститься абстрактна (загальна) вказівка про прийняття ОСОБА_7 участі у діяльності терористичної організації, сприяння діяльності, а саме: безпосередньо приймав участь в організації постачання сигарет та хліба, організації забезпечення танкових підрозділів пальним, приймав участь в організації постачання продовольства та сигарет для бронегруп бойовиків, безпосередньо погоджував вилучення майна у приватного підприємця для потреб незаконних збройних формувань, безпосередньо приймав участь в організації завантаження двох машин боєприпасів та транспортування їх до обумовленого місця в Донецькій області для потреб «ДНР», безпосередньо приймав участь в організації надання та заправки автобусів для перевезення на територію України військовослужбовців із м.Ростов Російської Федерації для збройного протистояння українським військовослужбовцям.

Дані істотні порушення норм кримінального процесуального закону неможливо усунути під час судового розгляду, оскільки вони є очевидними на стадії підготовчого провадження.
Таким чином, виявлені недоліки унеможливлюють призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, у зв`язку з чим обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, підлягає поверненню прокурору.

При цьому суд враховує, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Окрім того, такий недолік обвинувального акта в подальшому є перешкодою для суду розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України та порушенням права особи на розгляд кримінального провадження у найкоротший строк.
Вирішуючи питання щодо дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, суд з урахуванням відсутності клопотань у відповідності до ч.3 ст.315 КПК України вважає, що запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою необхідно продовжити.

При цьому колегія суддів враховує серйозність обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, враховує надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений можливістю настання тяжких наслідків не лише для конкретної особи, а й для невизначеного кола осіб, пов*язаний зі створенням умов небезпеки для життя та здоров`я невизначеного кола людей, загрозу власності та передбачає застосування чи погрозу застосування насильства, вказаний злочин є одним з найнебезпечніших злочинів проти громадської безпеки,

Наявність ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного підтверджуються існуванням зв*язків ОСОБА_7 з особами за межами території, контрольованої владою України, тривалості часу здійснення протиправних дій, в яких обвинувачується, такі обставини у сукупності свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують обґрунтовані ризики відповідно до ст.177 КПК України.

При цьому суд враховує особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою обвинуваченого, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики.

Відповідно до ч.5 ст.176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 314 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000410 від 20 грудня 2015р. відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, повернути прокурору.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 23 вересня 2016 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Судді