Справа № 163/2239/16-к
Провадження № 1-кп/163/103/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000128 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, одруже ного, з середньоспеціальною освітою, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України,-
в с т а н о в и в :
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, обіймаючи посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії водія 2 групи ІПС 2 відділення ІПС ВПС «Рівне» та будучи військовою службовою особою на посаді органу державної влади, пов`язаної із здійсненням функції представника влади, тобто будучи працівником правоохоронного органу спеціального призначення, в порушення вимог ст.ст.11, 16 Статуту Збройних Сил України, ст.ст. 2, 6, 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» та посадової інструкції, в середині червня 2016 року, приблизно об 11:00 год., в м. Любомль Волинської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за не вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду невідомої особи, з використанням наданої йому влади та службового становища, одержав від вказаної особи неправомірну вигоду в загальному розмірі 900 доларів США за сприяння у незаконному переміщенні тютюнових виробів в загальній кількості 36 ящиків поза пунктом пропуску ВПС «Рівне», через державний кордон з України на територію Республіки Польща, чим вчинив одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.368 КК України.
На стадії досудового розслідування між військовим прокурором Луцького гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , 31.08.2016 року укладено угоду про визнання винуватості.
За умовами вказаної угоди, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, а саме: одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища.
З метою співпраці у викритті кримінального правопорушення, ОСОБА_4 в ході досудового розслідування добровільно повідомив про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, та розкрив схему можливого вчинення військовослужбовцями, у тому числі військовими службовими особами, аналогічних кримінальних правопорушень, а також погодився розкрити протиправну діяльність громадян, які здійснюють незаконне переміщення товарів різного роду через державний кордон України до Республіки Польща.
Сторонами узгоджено покарання за ч.1 ст.368 КК України, визначивши його у виді штрафу у розмірі 1300 (одна тисяча триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 21000 гривень, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади на строк 1 рік.
При узгодженні такої міри покарання, сторони погодили та врахували: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, зокрема, його позитивну характеристику, перебування на утриманні малолітньої дитини, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також беззастережне визнання останнім вини, його щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.
Сторони підтвердили, що ознайомлені з наслідками укладення даної угоди та наслідками її невиконання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за необхідне затвердити угоду, обвинувачений і його захисник проти цього не заперечили та погодились на призначення узгодженого покарання.
Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, дійшов висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання винуватості та укладення відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.
За інкримінованим обвинуваченням, ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні визнав себе винним в повному обсязі.
Відповідно до ст.468, ч.4 ст.469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, за ч.1 ст.368 КК України, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, та, виходячи з положень статей 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості за викладених вище обставин може бути укладена.
Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується ОСОБА_4 , є обґрунтованим і свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, яке не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.
Узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого ОСОБА_4 за ознаками ч.1 ст.368 КК України також є правильною.
Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає положенням ст.ст.53, 55, 65, 66 КК України.
При узгодженні покарання, сторонами враховано обставини, згідно ст.ст.66, 67 КК України, ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.
Обвинувачений також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, відповідно до ст.476 КПК України.
Таким чином, на переконання суду, умови угоди відповідають положенням ст.472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.
Виходячи з викладеного, угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Питання про долю речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати за проведення судової технічної експертизи документів, що понесені, у зв`язку з доведеністю вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з останнього на користь держави.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, слід залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.
Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 474-475 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
Угоду про визнання винуватості від 31.08.2016 року у кримінальному провадженні №0000128, укладену військовим прокурором Луцького гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , затвердити.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 22100 (двадцять дві тисячі сто) гривень, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади на строк 1 (один) рік.
Речові докази:
- грошові кошти загальною сумою 900 доларів США, а саме: 9 купюр номіналом по 100 доларів США з серійними номерами: KL93870300D, HB44965776N, KB29672167C, HL17697168*, KB98375609F, HD65687453A, HI04427555A, HJ65839583A, KF55989218A, які передані на відповідальне зберігання до фінансової частини військової частини НОМЕР_1 , - конфіскувати в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 351 (триста п`ятдесят одну) гривню 84 копійки процесуальних витрат за проведення судової технічної експертизи документів.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , до вступу вироку в законну силу, залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд Волинської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуюча: суддя ОСОБА_1