АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/466/16 Справа № 205/8516/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року відносно :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг,Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Дніпропетровської ВК № 89 та спостережної комісії про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
В С Т А Н О В И Л А:
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що, ОСОБА_7 згідно вироку Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області від 07.02.2013 року засуджений за ст.15 ч.3, ст.185 ч.3, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
04.11.2015 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання начальника Дніпропетровської ВК № 89, погоджене з головою міської спостережної комісії з питань громадського контролю за дотриманням прав і законних інтересів засуджених та осіб, звільнених від відбування покарання, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_7 .
Відмовляючи в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що передостанній раз він був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області від 16.04.2008 року за ч.2 ст.307, ч.1 ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі, з конфіскацією особистого майна. 21.10.2011 року звільнений від відбуття покарання умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 11 місяців 8 днів. Однак, не відбувши покарання за вказаним вироком, знову, в період умовно-дострокового звільнення, вчинив кримінальне правопорушення, що посягає на власність. Крім цього, ОСОБА_7 звільнявся раніше умовно-достроково 01.11.2004 року на невідбутий термін 9 місяців 17 днів, що свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення і не довів його своєю поведінкою.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, зазначає, що він у виправні колонії № 89 числиться санітаром, піклується за важко хворими засудженими, має одне заохочення. Адміністрація колонії не заперечує проти звільнення його умовно-достроково. Крім того, у нього померла мати ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько залишився один в пристарілому віці. Просить врахувати його стан здоров`я. Він зробив для себе належні висновки і обіцяє більше не повертатися у місця позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення засудженого, який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області від 07.02.2013 року за ст.15 ч.3, ст.185 ч.3, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Станом на 25.12.2015 року відбув ? строку покарання. За час відбування покарання в ДВК № 89 характеризується позитивно, встановлений режим відбування покарання порушував, за що має 1 стягнення, яке погашено за плином часу, не працевлаштований у зв`язку з хворобою, ставлення до лікування задовільне. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний . Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи лікарні, виконує роботи із самообслуговування. Підтримує зв`язки з рідними. За час відбування покарання має одне заохочення. Раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та звільнявся умовно-достроково, після цього знову скоював кримінальні правопорушення.
Однак, не зважаючи на задовільну характеристику засудженого, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 свого виправлення не довів, не бажає ставати на шлях виправлення та адаптуватися до життя в правослухняному суспільстві, а наявні заохочення, які були застосовані до засудженого під час відбування покарання не свідчать про реальне його виправлення, а навпаки відображають бажання засудженого отримати пільгу та достроково звільнитися від відбування покарання.
Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Разом з тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засуджені дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації.
Про сумлінну працю засудженого додатково може свідчити отримання ним заохочень, передбачених відповідним законодавством (трудовим, кримінально-виконавчим, військовим).
Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення і обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому, який знаходиться під вартою в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: