Справа № 366/1208/16-к
Провадження № 1-кп/366/88/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року смт. Іванків
Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , скаржника ОСОБА_8 , її адвоката ОСОБА_9 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому підготовчому судовому засіданні скаргу ОСОБА_8 в порядку ч. 2, 3 ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУ НП в Київській області, ОСОБА_10 при проведенні досудового розслідування, -

ВСТАНОВИВ:
Під час підготовчого судового засідання адвокатом ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подано скаргу на бездіяльність слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУ НП в Київській області, ОСОБА_10 , при проведенні досудового розслідування.

Відповідно до скарги, 27.11.2015 року о 18 годині 30 хвилин, на 76 км автодороги Київ-Овруч, біля с. Шпилі, Іванківського району, ОСОБА_4 , керуючи вантажним автомобілем «Freightliner», д. н. з. НОМЕР_1 з напівпричепом, допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із задньою частиною автомобіля марки ЗАЗ-1102 «Таврія», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який зупинився перед поворотом та надавав перевагу у русі автомобілям, які рухались зустрічною смугою. В результаті ДТП, пасажир автомобіля ЗАЗ-1102 «Таврія», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_12 , від отриманих тілесних ушкоджень в результаті ДТП, загинув. На момент ДТП, в салоні автомобіля ЗАЗ-1102 «Таврія», д.н.з. НОМЕР_2 , окрім водія ОСОБА_11 , та пасажира ОСОБА_12 , перебувало ще двоє пасажирів: неповнолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які також отримали тілесні ушкодження.

За даним фактом відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, були внесені до ЄРДР за № 0000373.

31.03.2016 року ОСОБА_8 звернулась на адресу першого заступника начальника ГУ НП в Київській області із заявою, в якій просила визнати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 потерпілими, її визнати законним представником потерпілих, з метою визначення ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , призначити судову-медичну експертизу, повернути автомобіль ЗАЗ-1102 «Таврія», д.н.з. НОМЕР_2 , ознайомити її з матеріалами кримінального провадження, та повідомити про результати розгляду її клопотання мотивованою постановою.

Однак, всупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України, 25 квітня 2016 року, за вихідним номером 24/50-10-87 с/к, вона отримала відповідь у формі листа, а не постанову, від слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУ НП в Київській області, ОСОБА_10 , про відмову у визнанні ОСОБА_13 та ОСОБА_14 потерпілими та з інших питань.

На її думку та переконання, дії (бездіяльність) слідчого, є грубим порушенням як вимог кримінального процесуального законодавства, так і прав потерпілого, а тому її скарга підлягає задоволенню, а обвинувальний акт поверненню прокурору.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_9 скаргу ОСОБА_8 підтримав та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 , потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо скарги ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого поклались на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_7 , заперечував щодо задоволення скарги ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого.

Прокурор, ОСОБА_3 , у категоричній формі заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого, оскільки в матеріалах кримінального провадження є висновок судово-медичного експерта, про наявність у неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_14 легких тілесних ушкоджень, інші дані про наявність тілесних ушкоджень, в матеріалах кримінального провадження, відсутні.

Суд, вислухавши думки сторін кримінального провадження, скаржника, представника (адвоката) скаржника, прийшов до висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим -особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

За ч. 3 ст. 303 КПК України під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення і прийняття законного, обґрунтованого і справедливого судового рішення. У свою чергу, процесуальна активність потерпілого залежить від своєчасності визнання особи потерпілим і від належного роз`яснення їй слідчим, прокурором, слідчим суддею і судом процесуальних прав та обов`язків у кримінальному провадженні, на різних його стадіях, і забезпечення можливостей для їх реалізації, у кінцевому підсумку - забезпечення доступу потерпілого до правосуддя.

Потерпілий може подавати слідчому, прокурору, слідчому судді, суду докази, зібрані ним самим або ж заявити клопотання про витребування доказів особою чи органом, який здійснює провадження. Згідно з ч. 3 ст. 93 КПК потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Право потерпілого на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, забезпечується: 1) передбаченим КПК добровільним відшкодуванням підозрюваним, обвинуваченим або за його згодою будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою на будь-якій стадії провадження; 2) стягненням її за рішенням суду, за результатами розгляду цивільного позову; 3) за рахунок Державного бюджету України, якщо вона завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи викладене, на думку суду, слідчим відділу з розслідування ДТП СУ ГУ НП в Київській області, ОСОБА_10 , обмежено ОСОБА_8 в реалізації її прав на забезпечення доступу до правосуддя, що є не припустимим та суперечить вимогам КПК України.

Крім того, відповідно до обвинувального акту, у формулюванні обвинувачення, слідчим не зазначено про розмір заподіяної шкоди власнику автомобіля ЗАЗ-1102 «Таврія», д.н.з. НОМЕР_2 та жодним словом не визначено характер, локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, які отримали пасажири салону автомобіля ЗАЗ-1102 «Таврія», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що у свою чергу суперечить положенням ст. 242 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо: 1) встановлення причин смерті; 2) встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень; 3) визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності; 4) встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості; 5) встановлення статевої зрілості потерпілої особи в кримінальних провадження щодо злочинів, передбачених статтею 155 Кримінального кодексу України; 6) визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Крім того, суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, у відповідності до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України, підлягає поверненню прокурору виходячи з наступного.
Пункт 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Стаття 291 КПК України передбачає вимоги до обвинувального акту та додатків до нього, які є невід`ємною частиною, які повинні бути надіслані до суду.

Відповідно до ч. 4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, слідчим в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не в повному обсязі викладено фактичні обставини кримінального правопорушення та не конкретизовано обвинувачення, а саме: не конкретизовано місце розташування (в салоні автомобіля) потерпілого ОСОБА_12 , не зазначено, які тілесні ушкодження отримав водій автомобіля ЗАЗ-Таврія, ОСОБА_11 , не зазначено чи перебували в салоні автомобіля ЗАЗ - Таврія на момент ДТП інші пасажири (учасники ДТП), та які тілесні ушкодження вони отримали. Крім того, обвинувальний акт не містить будь-яких відомостей щодо стану учасників дорожньо-транспортної пригоди (чи були в тверезому стані чи в стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів).

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 керував автомобілем «Freightliner», д. н. з. НОМЕР_1 з напівпричепом, при цьому, не вказано на яких правових підставах автомобіль «Freightliner», д. н. з. НОМЕР_1 з напівпричепом перебував у користуванні ОСОБА_4 , що в подальшому при пред`явленні цивільного позову ускладнює встановлення належного цивільного відповідача.

Також зі скарги ОСОБА_8 встановлено, що на момент ДТП, в салоні автомобіля ЗАЗ Таврія, під керуванням ОСОБА_11 , окрім загиблого ОСОБА_12 , перебували ще двоє пасажирів це неповнолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , однак в обвинувальному акті взагалі відсутні будь-які відомості про місце розташування (сидіння) неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які тілесні ушкодження вони отримали в наслідок ДТП, що не відповідає фактичним обставинам викладеним в обвинувальному акті слідчим.

Крім того в обвинувальному акті також не визначено приналежність автомобіля ЗАЗ-1102 та матеріальна шкода, завдана його власнику внаслідок ДТП, що є порушенням п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, відповідно до якого обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Отже, слідчим в обвинувальному акті не конкретизовано всі фактичні обставини справи та не розкрита об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не зазначені механізм та причини виникнення ДТП, конкретний причинний зв`язок між усіма протиправними діями обвинуваченого та наслідками, що настали, що в свою чергу є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення.

Вказані вище недоліки свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 , що, як наслідок, є порушенням його права на захист.
Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Згідно з ч.1 ст.20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.1 ч. 3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «Обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу (рішення по справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року). Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австралії», № 9783/82, п.79). Крім того, ЄСПЛ звертає увагу, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції).
Отже, суд, не оцінюючи докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов висновку, що вищевказані недоліки виключають можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду, таким чином задовольнивши в цій частині і скаргу ОСОБА_8 .

Керуючись ст. 55, 242, 291, ст. ст. 303, 307, 314,ч. 2 ст. 376, 392-395 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_8 в порядку ч. 2, 3 ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУ НП в Київській області, ОСОБА_10 при проведенні досудового розслідування задовольнити частково.
Визнати незаконною бездіяльність слідчого СУ ГУ НП в Київській області, ОСОБА_10 при вирішенні питання про визнання потерпілим ОСОБА_13 .
Зобов`язати слідчого СУ ГУ НП в Київській області, ОСОБА_10 , вирішити питання про визнання потерпілим ОСОБА_13 відповідно до вимог ст. 55 КПК України.
Зобов`язати слідчого СУ ГУ НП в Київській області, ОСОБА_10 , вирішити питання щодо повторного призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_13 на підставі всієї медичної документації, в тому числі і наданої ОСОБА_8 .
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000373 від 28.11.2015 року, повернути до прокуратури Київської області для усунення недоліків.
В решті вимог скарги ОСОБА_8 відмовити.
З повним текстом ухвали суду сторони кримінального провадження можуть ознайомитись через 5 днів, тобто 08 червня 2016 року.
Оголошення повного тексту ухвали відбудеться 08 червня 2016 року о 12 годині 50 хвилин в приміщенні Іванківського районного суду Київської області.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом 7 діб.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя