Справа № 301/602/16-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2016 м. Ужгород
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючий, одружений, не судимий, засуджений:
- за ч.3 ст.185 КК України на 03 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 02 (два) роки не вчинить нового злочину, і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_6 покладено обов`язки: повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим за вчинене кримінальне правопорушення за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 16.02.2016, близько 17 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, через вікно проник в храм «Різдва Пресвятої Богородиці» по вул. Гірській, 30 «а» села Кушниця Іршавського району, де із скриньки для пожертв таємно викрав 1500 грн., завдавши матеріальної шкоди на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 18.04.2016 - скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, із проникненням у приміщення, та за ч.3 ст.185 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Указує, що вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу призвело до призначення
ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що обвинувачений вину в скоєному злочині визнав повністю, у зв`язку із чим суд розглянув кримінальне провадження в порядку ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів. Водночас, діяння ОСОБА_6 кваліфікував як таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у приміщення, при чому жодним чином, не вмотивувавши висновок про відсутність у діяннях обвинуваченого ознак повторності. ОСОБА_6 засуджено вироком Хустського районного суду від 14.04.2016 за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч.2 ст.263 КК України та Виноградівського районного суду від 19.04.2016 за ч. ч. 2, 3 ст.185 КК України. Крадіжки за вказаними вироками, ОСОБА_6 скоїв в період з листопада 2015 по лютий 2016 рр., відтак крадіжку грошей з храму скоїв повторно. Вирок підлягає скасуванню також, через неправильне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Суд першої інстанції висновок про можливість застосування ст.75 КК України не вмотивував. Між тим матеріали провадження свідчать, що обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно, за короткий проміжок часу скоїв ряд крадіжок у декількох районах області, засуджений до покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням за вироками Хустського та Виноградівського районних судів від 14 та 19 квітня 2016 року.
Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення та останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.
У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України при обставинах вказаних у вироку суду ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються.
Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), поєднана із проникненням у приміщення, вчинена повторно.
Відповідно до ч.2 ст.409 КК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що, ураховуючи завдання статті, її можна застосовувати не лише щодо призначення судом першої інстанції покарання, а й у випадках необґрунтованого звільнення від нього.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції належним чином не виконав вимоги ст.65 КК України, згідно якої при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом не враховано, що за місцем проживання останній характеризується негативно, за короткий проміжок часу скоїв ряд крадіжок у декількох районах області, засуджений до покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням за вироками Хустського та Виноградівського районних судів від 14 та 19 квітня 2016 року.
Ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання суд належним чином не мотивував, які саме обставини кримінального провадження або дані про особу обвинуваченого визнає такими, що приводять до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання, і дають підстави для застосування ст.75 КК України.
Рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи таке рішення, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а лише послався на обставини, що пом`якшують його покарання.
Визнаючи обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття, суд не мотивував належним чином своє рішення щодо цього.
Отже, висновок суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому вирок у частині призначення обвинуваченому покарання підлягає скасуванню.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, за яких вчинено діяння, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, крадіжки за вказаними вироками, ОСОБА_6 скоїв у період із листопада 2015 року по лютий 2016 року, відтак крадіжку грошей із храму скоїв повторно, наявність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

-4-
Вчинене діяння обвинуваченого, колегія суддів кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), поєднана із проникненням у приміщення, вчинена повторно.
Керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, апеляційний суд уважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, з ізоляцією його від суспільства, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що вирок постановлений Іршавським районним судом Закарпатської області від 18.04.2016 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначення покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст.374,404,405,407,409,414,420 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
апеляційну скаргу заступника прокурора області - задовольнити.
Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.04.2016 щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 03 (трьох) років позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: