В И Р О К
іменем України
"05" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт за №0011803, від 07 серпня 2015 року, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузії, грузина, громадянина Грузії, одруженого, непрацюючого, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що 06 серпня 2015 року о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_5 від зупинки громадського транспорту «вулиця Шумського» рухався в напрямку станції метро Лівобережна маршрутним таксі №535. Так, перебуваючи у вказаному маршрутному таксі, ОСОБА_5 помітив, як незнайома йому раніше ОСОБА_6 , яка стояла поряд з ним, під час руху дістала з сумки мобільний телефон, поспілкувалась, після чого поклала телефон назад до сумки, не закриваючи її. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону, що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_5 впевнився, що за його діями потерпіла та сторонні особи не спостерігають, своєю рукою проник до сумки, яку утримувала в руках ОСОБА_6 та дістав звідти мобільний телефон «Леново А516», вартістю 1000 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 25 грн., з залишком коштів на рахунку в сумі 11 грн., а також «МТС» вартістю 20 грн., з залишком коштів на рахунку в сумі 8 грн., з чохлом, вартістю 200 грн., та картою пам`яті об`ємом 16 Гб, вартістю 187 грн. Вказані дії ОСОБА_5 були помічені свідком ОСОБА_7 , проте саме в цей час маршрутне таксі зупинилось на зупинці «Кінотеатр «Старт» та ОСОБА_5 безперешкодно вийшов з салону маршрутного таксі на вулицю. Помітивши, що ОСОБА_5 вийшов на вулицю, свідок ОСОБА_7 повідомив потерпілій ОСОБА_6 про вчинений відносно неї злочин, та вони спільно слідом за ОСОБА_5 вийшли на вулицю.

На вулиці помітивши, що ОСОБА_5 намагається зникнути з місця поліції, ОСОБА_7 наказав зупинитись та повернути викрадений мобільний телефон. ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його дії почали носити відкритий характер для потерпілої, не відмовляючись від доведення свого злочинного умислу до кінця, утримуючи викрадене при собі почав втікати з місця події.

В подальшому, ОСОБА_5 , утримуючи при собі мобільний телефон «Леново А516», що належить ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав останній матеріального збитку на загальну суму 1451 грн. 00 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів щодо його особи.

За таких обставин, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст. 186 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначені обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, думку державного обвинувача, відсутність завданої шкоди, дані про особу обвинуваченого, який не працює, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий.
Пом`якшуючими покарання обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття в скоєному, а також відшкодування шкоди потерпілій, про що свідчить її розписка, яка міститься в матеріалах кримінального провадження.

Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, наявності пом`якшуючих вину обставин, думку державного обвинувача та те, що з дати вчинення злочину пройшло більше року, і за цей час обвинувачений ОСОБА_5 інших злочинів не скоїв, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (десять тисяч двісті) грн.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази у кримінальному проваджені флеш карту «Трансенд 16 Гб» залишити у володінні потерпілої ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м.Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: