Справа № 204/4737/16-к
Провадження № 1-кс/204/714/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

21 липня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю засудженого ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську клопотання ОСОБА_3 про негайне звільнення з-під варти у порядку ст. 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:
19 липня 2016 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про негайне звільнення з-під варти у порядку ст. 206 КПК України. В обґрунтування заяви зазначає, що 12 травня 2016 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України, судом було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під варто строком на 60 дів, тобто до 10 липня 2016 року. 07 липня 2016 року вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у вигляді 14 років позбавлення волі. Вирок набирає законної сили 07 серпня 2016 року. 10 липня 2016 року термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сплив і тому ОСОБА_3 на даний час перебуває під вартою незаконно, тобто без відповідного законного рішення суду про продовження строку тримання під вартою. У зв`язку з чим, просить винести судове рішення стосовно законності тримання його під вартою після10 липня 2016 року.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав заяву, просив її задовольнити та звільнити його з-під варти.

Вислухавши пояснення обвинуваченого, дослідивши заяву, матеріали його особової справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

З матеріалів особової справи наданої Дніпропетровською установою відбування покарань № 4 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під вартою згідно вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року, згідно якого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 року, за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років. На підставі ч. 1 ст. 170 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. На підставі ч. 1ст. 71, підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 72, ч. 3 ст. 78 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2013 року і остаточно, за сукупністю вироків, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років. Строк покарання обчислювати з моменту фактичного затримання у відповідності до ст. 203 КПК України, тобто з 21 год. 30 хв. 15 березня 2014 року. До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, згідно наданої довідки по особовій справі зазначено, що розпорядження про набрання вироком законної сили до ДУВП № 4 не надходило.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 перебуває у статусі засудженого за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року.

Також, даним вироком суду вирішено питання щодо запобіжного заходу засудженого, а саме: тримання підсудного ОСОБА_3 під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Після системного аналізу вимог ст. 206 КПК України, вимог глави 18 КПК України та вимог ст.ст. 373-374 КПК України, приходжу до переконання про відсутність обґрунтованої підозри, що в межах територіальної юрисдикції Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться особа, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Тобто, у судовому засіданні було встановлено, що посилання обвинуваченого на незаконність його тримання під вартою у Дніпропетровській установі відбування покарань № 4 є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з наявністю судового рішення, яким вирішено питання про тримання під вартою ОСОБА_3 засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України та на підставі ч. 1ст. 71, підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 72, ч. 3 ст. 78 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2013 року і остаточно, за сукупністю вироків, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_3 про негайне звільнення з-під варти у порядку ст. 206 КПК України, необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 21, 206, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про негайне звільнення з-під варти у порядку ст. 206 КПК України залишити без задоволення.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1