Справа № 450/498/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/637/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія cуддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючої - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5
розглянувши кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, останнє місце реєстрації АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, раніше не судимого, згідно слів: працюючого будівельником на будівельній фірмі «Ферозіт», на утриманні має малолітню дитину, освіта середня-спеціальна, раніше не судимий, який обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Львова, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , одруженого, на утримані має малолітніх дітей, працює в гіпермаркеті „Епіцентр - охоронець, інвалідом не являється, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 ,
потерпілого - ОСОБА_11 ,
за апеляційними скаргами прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року та апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяця позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 визначити 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 термін його попереднього ув`язнення в період з 22.01.2016 р. по 29.03.2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заставу за ОСОБА_6 внесену на рахунок ТУ ДСА України в Львівській області, від 29.03.2016 року у розмірі 27560 (двадцять сім тисяч п`ятсот шцстдесят) гривень, після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_13 .
Також, вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяця позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 визначено 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення з 22.01.2016р. по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку, ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_14 , 18.01.2016 року близько 22 год. 30 хв., знаходячись неподалік церкви в с. Ямпіль, Пустомитівського району Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, що виразилося у нанесенні ударів по тілу потерпілого ОСОБА_11 , відкрито заволоділи майном останнього, а саме: мобільним телефоном марки «Сіменс А65», вартістю 150 грн. грошовими коштами в сумі 508 грн.. курткою, светром та кросівками ОСОБА_11 , чим спричинили йому майнову шкоду.
Крім того, 20.01.2016 ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_14 , близько 23.00 год., знаходячись неподалік церкви в с. Ямпіль Пустомитівського району Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, відкрито, здійснили спробу заволодіння майном потерпілого ОСОБА_15 , однак з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були затримані працівниками Пустомитівського» ВП Франківського ВП ГУ НП у Львівській області.
На даний вирок, прокурор Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 , захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 просить вказаний вирок змінити з підстав неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність та визнати ОСОБА_7 винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання 4 (чотири) роки 1 (один) місяців позбавлення волі та визнати ОСОБА_6 винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
В обґрунтування покликається на те, що вирок є незаконним і таким, що підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та з підстав неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд призначив обвинуваченим покарання нижче від встановленого законом мінімального рівня, при цьому не пославшись в резолютивній частині вироку на ст. 69 КК України. Крім того, у вироці суд невірно визначив дату початку строку відбування обвинуваченими покарання. Так, ОСОБА_6 в строк відбування покарання суд зарахував термін попереднього ув`язнення з 22.01.2016 року по 29.03.2016 року, а ОСОБА_7 з 22.01.2016 року по день набрання вироком законної сили. Однак, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фактично затримані органом внутрішніх справ 20.01.2016 року. Також, судом при зарахуванні в строк відбування покарання терміну попереднього ув`язнення не враховано того факту, що до ОСОБА_7 з 22.01.2016 року по 08.02.2016 року судом було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а з 08.02.2016 року тримання під вартою. Крім того, на думку прокурора, судом необґрунтовано та безпідставно застосовано положення ст. 69 КК України. Більше того, суд не врахував спосіб вчинення обвинуваченими інкримінованих злочинів, а саме те, що останні грабували потерпілих зимою, при цьому фактично змушували їх роздягатися на морозі та залишали їх без одягу. Крім того, з вироку суду не зрозуміло до якого злочину (злочинів), чи до остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд застосував положення ст. 69 КК України.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить даний вирок відносно ОСОБА_6 змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на термін від одного до трьох років та покласти на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
В обґрунтування покликається на те, що даний вирок суду, відносно ОСОБА_6 підлягає зміні у бік пом`якшення, оскільки призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 .. Незважаючи на те, що судом при призначенні ОСОБА_6 міри покарання були враховані обставини, що пом`якшують покарання, застосовано ст. 69 КК України та призначено покарання нижче від найнижчої межі, вважаю його невідповідним ступеню тяжкості та особі засудженого, оскільки за своїм змістом воно є явно несправедливим з точки зору суворості і підлягає зміні в бік пом`якшення та застосування ст. 75 КК України, тобто звільненню від відбування покарання з випробуванням.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить вказаний вирок змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, призначивши йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі та за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити йому остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі; звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та звільнити його з-під варти в залі судового засідання.
В обґрунтування покликається на те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, тому що ОСОБА_7 не притягався раніше до кримінальної відповідальності, що підтверджується вимогою Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП у Львівській області від 21.01.2016 року, визнав свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях повністю та активно сприяв їх розкриттю, а також давав аналогічні наданим під час досудового розслідування покази під час судового розгляду справи, щиро розкаявся у вчинених ним кримінальних правопорушеннях, про що зазначено, як в обвинувальному акті від 29.02.2016 року так і самому оскаржуваному вироку від 05.04.2016 року, позитивно характеризувався за місцем навчання, реєстрації та праці, що підтверджується відповідними характеристиками. Знову ж таки, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 ствердив, що не має жодних претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_7 , просить суд його суворо не карати та обрати йому міру покарання не пов`язану з позбавленням волі. Потерпілий ОСОБА_15 в судовому засіданні також заявив, що не має жодних претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_7 .. Окрім того, підзахисний адвоката ОСОБА_10 одружений та має двох малолітніх дітей, що підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвами про шлюб та народження, які разом з дружиною, перебувають на повному утриманні ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що дружина мого підзахисного здійснює догляд за їхніми спільними малолітніми дітьми, ніде не працює і єдиним джерелом її доходу є щомісячна одноразова допомога при народженні двох дітей, що підтверджується належними документами.
Потерпілий ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить даний вирок змінити в частині призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі та за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити їм остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі; звільнити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; запобіжні заходи, обрані судом ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою із визначенням застави скасувати; звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі судового засідання.
В обґрунтування покликається на те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, тому що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не притягались раніше до кримінальної відповідальності, що підтверджується належними документами, визнали свою вину у інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях повністю та активно сприяли їх розкриттю, а також давали аналогічні наданим під час досудового розслідування покази під час судового розгляду справи, щиро розкаялись у вчинених ними кримінальних правопорушеннях, про що зазначено, як в обвинувальному акті від 29.02.2016 року так і самому оскаржуваному вироку від 05.04.2016 року, позитивно характеризувались за місцем навчання, реєстрації та праці, що підтверджується відповідними характеристиками. Потерпілий звертає увагу на те, що не має жодних претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_7 , просить суд ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суворо не карати та обрати міру покарання не пов`язану з позбавленням волі.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить даний вирок змінити та застосувати ст. 75 КК України, тобто звільнити від відбування призначеного вироком покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
В обґрунтування покликається на те, що покарання передбачене вироком потребує зміні, підставою вважає невідповідність покарання особі обвинуваченого та фактичним обставинам справи. На його думку судом не до кінця було вивчено особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 сприяв розкриттю злочину, визнав свою вину та щиро розкаявся, відшкодував шкоду потерпілому, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працевлаштований, являється єдиним годувальником сім`ї, раніше не судимий.
На ухвалу, прокурор Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року стосовно, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування покликається на те, що ухвала є незаконною та такою,що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Так, відповідно до ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Разом з цим, виправлення допущених у вироку описок чи арифметичних помилок допускається виключно, якщо при цьому не змінюється суть рішення. Водночас вирішуючи питання про виправлення описки, суд змінив зміст судового рішення, а тому безпідставно застосував норму ст. 379 КПК України. Так, виправляючи описку суд змінив резолютивну частину вироку суду від 05.04.2016 року, призначивши обвинуваченим покарання із врахуванням ст. 69 КК України, в той же час в вироці від 05.04.2016 року такого посилання на вказану статтю КК України не було. Крім того, в ухвалі від 12.04.2016 року суд виправляючи описку змінив обвинуваченим дату початку строку відбування покарання, зарахувавши останнім строк попереднього ув`язнення, а саме: ОСОБА_6 з 22.01.2016 року на строк з 20.01.2016 року по 29.03.2016 року, ОСОБА_7 з 22.01.2016 року на строк з 20.01.2016 року по 22.01.2016 року та з 08.02.2016 року. Апелянт вважає, що вищевказані недоліки стали можливими внаслідок порушення судом вимог ст. 374 КПК України та не можуть вважатися описками чи очевидними арифметичними помилками.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання поданої ним апеляційної скарги та заперечення проти апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та підтримали подані ними апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги державного обвинувача та захисників підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно вироку від 05.04.2016 року суд першої інстанції призначив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України 1 (один) рік позбавлення, за ч. 2 ст. 186 КК України 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, - 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Однак, санкцією ч. 2 ст. 186 КК України передбачено можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 (чотирьох) до 6 (шести) років.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатись на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно врахувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Таким чином, суд призначив обвинуваченим покарання нижче від встановленого законом мінімального рівня, при цьому не пославшись в резолютивній частині вироку на ст. 69 КК України, що є істотним порушення кримінально-процесуального закону.
Крім того, суд першої інстанції невірно визначив дату початку строку відбування обвинуваченими покарання. Так, ОСОБА_6 в строк відбування покарання суд зарахував термін попереднього ув`язнення з 22.01.2016 року по 29.03.2016 року, а ОСОБА_7 з 22.01.2016 року по день набрання вироком законної сили. Однак, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фактично затримані органом внутрішніх справ 20.01.2016 року.
Як передбачено п. 3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає до застосування.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді справи суд першої інстанції повинен повно і всебічно дослідити обставини справи та ухвалити в справі законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення, в тому числі з врахуванням передбачених вимог кримінального закону щодо доведеності винуватості, кваліфікації та призначення покарання у разі визнання обвинувачених винними.
Щодо апеляційної скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року, то така підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Виправлення допущених у вироку описок чи арифметичних помилок допускається виключно, якщо при цьому не змінюється суть рішення.
Однак, виправляючи описку суд змінив резолютивну частину вироку суду від 05.04.2016 року, призначивши обвинуваченим покарання із врахуванням ст. 69 КК України, в той же час в вироці від 05.04.2016 року такого посилання на вказану статтю України не було. Крім того, в ухвалі від 12.04.2016 року суд виправляючи описку змінив обвинуваченим дату початку строку відбування покарання, зарахувавши останнім строк попереднього ув`язнення, а саме: ОСОБА_6 з 22.01.2016 року на строк з 20.01.2016 року по 29.03.2016 року, ОСОБА_7 з 22.01.2016 року на строк з 20.01.2016 року по 22.01.2016 року та з 08.02.2016 року.
На думку колегії суддів, вирішуючи питання про виправлення описки, суд першої інстанції безпідставно змінив зміст судового рішення, тому така ухвала підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 413, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року задоволити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року задоволити.
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року та ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження №0000090, відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4