Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/359/16-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2016 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженця м.Олевськ Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не працюючого, інваліда ІІІ-ї групи внаслідок бойових дій в зоні проведення АТО, не депутата, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, не працюючого, не інваліда, не депутата, військовозобов`язаного, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України,
з участю сторін
кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених: ОСОБА_3
ОСОБА_4
21 серпня 2016 року, ОСОБА_3 , разом із ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, в порушення п.2-5 Порядку «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого Постановою КМУ від 30 травня 2011 року № 615, п.3-4 Положення «Про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу користування надрами та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст.19 Кодексу України «Про надра», прибули 21.08.2016 року, об 09 годині 00 хвилин до ділянки лісового масиву, яка розташована на відстані одного кілометру від с.Юрове Олевського району Житомирської області, де реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне видобування бурштину із вказаної вище ділянки лісового масиву, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, самовільно, за допомогою мотопомпи, марки «Хюндай», моделі «1С270 13 ОНР», яку привезли із собою, шляхом гідророзмиву ґрунту намагалися незаконно видобути каміння бурштину-сирцю, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ним» від 18.11.1997 року, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» від 12 грудня 1994 року № 827 (у редакції Кабінету Міністрів України від 13 січня 2012 року) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення, проте не довели свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки безпосередньо під час спроби незаконного видобування каміння бурштину-сирцю, цього ж дня, тобто 21.08.2016 року, об 09 годині 30 хвилин, у вказаному місці були затримані працівниками поліції Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, якими в ході огляду місця вчинення кримінального правопорпушення було вилучено мотопомпу, марки «Хюндай», моделі «1С270 13 ОНР», забірний шланг, пожежний рукав, металевий шрайбер та металевий стержень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчиненому спільно з ОСОБА_4 , кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро розкаюється, розуміючи протиправність своїх дій, що були вчинені ним спільно з ОСОБА_4 , запевнив суд, що вже зробив для себе відповідні висновки. Просить суд, зважаючи на його вік, має на утриманні одну неповнолітню дитину та непрацюючу дружину, вперше вчинив кримінальне правопорушення, повне визнання ним своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому, всебічне сприяння працівникам поліції у розкритті злочину, а також того, що він є інвалідом ІІІ-ї групи внаслідок бойових дій в зоні проведення АТО, застосувати до нього при призначенні кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення ст.69 КК України та призначити більш м`яке покарання.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, винним себе у вчиненому разом із ОСОБА_3 , кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду аналогічні показання, які повністю відповідають показанням наданим суду у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 , підтвердивши при цьому час, місце та обставини вчиненого ними спільно кримінального правопорушення. Погоджується також на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро розкаюється, розуміючи протиправність своїх дій, що були вчинені ним спільно з ОСОБА_3 , запевнив суд, що вже також зробив для себе відповідні висновки. Просить суд, зважаючи на його вік, вперше вчинив кримінальне правопорушення, наявність на утриманні малолітньої дитини, і непрацюючої дружини, повне визнання ним своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому, всебічне сприяння працівникам поліції у розкритті злочину, застосувати до нього при призначенні кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення ст.69 КК України та призначити більш м`яке покарання.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , повністю визнали свою винність у вчиненні ними спільно кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченими та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .
Показання обвинувачених ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , надані ними під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким чином, суд допитавши обвинувачених та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених в їх сукупності, вважає, що винність обвинувачених ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинене проти довкілля, що виразилося у закінченому замаху на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинене проти довкілля, що виразилося у закінченому замаху на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання кожного обвинуваченого.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння у розкритті злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння у розкритті злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , суд враховує також і те, що вони вперше притягуються до кримінальної відповідальності, вчинили кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості. По місцю проживання характеризуються виключно позитивно, їхній вік, наявність на утриманні у ОСОБА_3 , неповнолітньої дитини 2001 року народження, не працюючої дружини, а також того, що він є інвалідом ІІІ-ї групи внаслідок бойових дій в зоні проведення АТО. Наявність у ОСОБА_4 , малолітньої дитини 2004 року народження та непрацюючої дружини, та того, що обвинувачені запевнили суд про те, що в разі застосування до них ст.69 КК України і застосування більш м`якого виду і міри покарання що зазначені у ч.2 ст.240 КК України та переходу до більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу, нижчого від найнижчої межі, встановленої у санкції частини статті за якою вони притягуються до відповідальності зможуть сплатити встановлений судом розмір штрафу, суд з врахуванням вказаних вище декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та повне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, оскільки, як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 , надали показання у судовому засіданні щодо обставин вчиненого ними кримінального правопорушення, показання їхні були логічними, послідовними і незміненими, що свідчить про їх не байдужість щодо вчиненого і наслідків, співпрацюючи із працівниками поліції особисто, добровільно надавали допомогу органам досудового розслідування у з`ясуванні тих обставин вчинення замаху на злочин, що мають істотне значення для повного його розкриття, як то: показали на місці де мали намір вчинити незаконний видобуток корисних копалин і добровільно розповіли на місці про свої наміри, а також разом із конкретними обставинами справи, відсутністю обтяжуючих обставин, не завдали шкоди довкіллю і державі, що свідчить про те, що ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , як особи не являють собою підвищено суспільно-небезпечними особами, що також істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, з врахуванням особи винних та думки прокурора щодо застосування до ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , ст.69 КК України, суд, приходить до висновку, що зазначені дані в їх сукупності дають можливість прийти до висновку про доцільність призначення ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , кримінального покарання на підставі ч.1 ст.69 КК України і призначення ним більш м`якого виду покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті за якою вони притягуються до відповідальності.
Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , та попередження вчинення нових злочинів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів вирішити згідно до ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинувачених не обиралися.
На підставі наведеного та, керуючись ст.8 Конституції України, ст.ст.100, 179, 314-318, 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.50-51, 53, 65-67, 69, ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України, суд
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України та призначити йому за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу, у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., 00 коп.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України та призначити йому за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу, у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., 00 коп.
Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню, які за постановою «Про визнання та приєднання до справи речових доказів» від 21.08.2016 року перебувають на зберіганні в Олевському ВП Коростенського ВП Головного управління національної поліції в Житомирській області, а саме: мотопомпу, марки «Хюндай», моделі «1С270 13 ОНР»; забірний шланг; пожежний рукав; металевий шрайбер та металевий стержень конфіскувати і обернути у дохід держави;
До набрання вироком суду законної сили, обрати засудженому ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , запобіжний захід - особисте зобов`язання з`являтися за кожною вимогою до суду.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області на протязі 30 днів з дня його проголошення, а засудженими ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1