Справа № 348/1332/16-к
Провадження № 11-кп/779/494/2016
Категорія ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 , на вирок Надвірнянського районного суду від 05 вересня 2016 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, з повною загальною середньою освітою, працює на тимчасових заробітках, розлучений, раніше судимий 11.05.2016 року Надвірнянським районним судом за ч. 1 ст. 185 цього ж Кодексу до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., громадянин України,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст. 185 КК на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі положень ст.75 КК, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він будучи судимим 11.05.2016 року Надвірнянським районним судом за ст..185 ч.1 КК, в період не знятої та непогашеної судимості, вчинив повторно умисний корисливий злочин.

Так, 30 червня 2016 року приблизно об 11.00 год. обвинувачений ОСОБА_7 прийшов до будинку своєї знайомої ОСОБА_9 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , де спільно з останньою та потерпілим ОСОБА_10 розпивали алкогольні напої. Перебуваючи у будинку ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 вирішив таємно викрасти велосипед марки «Україна», котрий знаходився в коридорі будинку та належав потерпілому ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна , обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав з коридору житлового будинку велосипед марки «Україна» вартістю 450 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму. Викраденим майном обвинувачений ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд. У своїй апеляційній скарзі (далі АС) прокурор вважає вирок Надвірнянського районного суду від 05.09.2016 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 185 КК та призначити покарання 4 місяці арешту. Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 суворіше покарання; пояснення обвинуваченого, який заперечив доводи АС прокурора, просять вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікація його неправомірних дій за ч.2 ст. 185 КК, відповідають встановленим судом фактичним обставинам, і це в АС не оспорюється. Як вбачається із вироку Надвірнянського районного суду від 05 вересня 2016 року, ОСОБА_7 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили. Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися. Стосовно покликань прокурора на незаконність вироку щодо ОСОБА_11 , в частині призначеного йому покарання та неправильного застосування кримінального закону, то вони є слушними. Як передбачено положеннями ч.2 ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 вид покарання і його строк, суд першої інстанції хоч і вірно встановив дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, однак не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 , вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК, який відповідно до положень ст. 12 цього ж Кодексу відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості. Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України, суд не врахував дані про особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Пленум Верховного суду України у п. 2 Постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, з наступними змінами, роз`яснив, що відповідно до ст. 65 ч. 1 п. 1 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу і має бути належним чином мотивоване. Постановлення обвинувального вироку та призначення покарання повинно стримувати засуджену особу від подальшої протиправної поведінки. Натомість, якщо засуджена особа не зробила належних висновків і вчиняє новий злочин чи декілька злочинів, обґрунтованим буде призначення більш суворого покарання. Колегія суддів зазначає, що Надвірнянський районний суд, призначаючи обвинуваченому покарання, недостатньо врахував те, що ОСОБА_7 будучи вже судимим згідно вироку Надвірнянського районного суду від 11.05.2016 року за ч.1 ст. 185 КК до штрафу в розмірі 850 грн., на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, а в період не знятої та непогашеної судимості, вже через півтора місяці, знову вчинив новий умисний корисливий злочин, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та неможливість його виправлення і перевиховання за допомогою зазначеного покарання у вигляді звільнення від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку. Такий вирок суду першої інстанції мінімалізує принцип достатності покарання і попередження вчинення нових злочинів. Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК, суд першої інстанції взагалі не мотивував, які саме обставини справи або дані про особу він визнає такими, що дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням. Судом встановлено, що обставинами, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку. Як зазначено у вироку, обставинами, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання є його щире каяття в скоєному і визнання вини, а також те, що він позитивно характеризується по місцю проживання, повністю відшкодував заподіяну шкоду, думку потерпілого, який просить його суворо не карати. Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що передбачено п.4 ч.1 ст.409 цього ж Кодексу, а також з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання через його м`якість. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає вирок суду щодо ОСОБА_7 незаконним і таким, що підлягає скасуванню внаслідок м`якості. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК, який у відповідності до положень ст.12 цього ж Кодексу є злочином середньої тяжкості та обставини, які пом`якшують йому покарання, а також дані про його особу, зокрема його щире каяття в скоєному і визнання вини, позитивну характеристику з місця проживання, добровільне відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, та думку потерпілого, який просять його суворо не карати. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 , можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання - арешту. Апеляційний суд вважає, що такий вид і строк покарання буде справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Враховуючи вищевикладене, АС прокурора підлягає до задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 , слід скасувати в частині призначеного йому покарання. На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати за м`якістю призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК 4 (чотири) місяці арешту.

В решті вирок Надвірнянського районного суду від 09 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4