Справа № 751/2997/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/297/2016
Категорія - ст. 259 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20 січня 2015 року за № 0000393 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новгород-Сіверська, Чернігівської області, українця, громадянин України не одружений, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24 червня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ст. 185 ч. 1 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України та призначено йому покарання із застосування ст.69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2014 року та остаточно призначено покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 94 КК України застосовано до ОСОБА_8 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані обмеженої осудності, 20 січня 2015 року, близько 04 год. 40 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив телефонний дзвінок з мобільного телефону з номером № НОМЕР_1 на канал «102» та в подальшому в ході телефонної розмови з працівником чергової частини Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області умисно завідомо неправдиво повідомив, що будівля Чернігівського залізничного вокзалу, яка знаходиться за адресою: м. Чернігів, площа Перемоги, 1, замінована та за декілька хвилин відбудеться вибух.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 259 ч. 1 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей та іншими тяжкими наслідками.

На даний вирок обвинуваченим подана апеляційна скарга, в якій він не оспорюючи кваліфікацію дій та не заперечуючи фактичних обставин справи, просить змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд при ухваленні рішення призначив занадто суворе покарання, не в повній мірі взяв до уваги пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та молодий вік. Звертає увагу на той факт, що місцевим судом при винесенні вироку хоча і були враховані ряд пом`якшуючих обставин та застосовано положення ст. 69 КК України та ст. 94 КК України з урахуванням вчинення злочину в стані обмеженої осудності, проте, на думку автора апеляційної скарги, психіатрична допомога, в якій він має необхідність, не може бути забезпечена якісно і на належному рівні у місцях позбавлення волі. Враховуючи ці обставини, обвинувачений вважає призначене покарання несправедливим та надто суворим.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

В своїх запереченнях прокурор наполягає на законності та обґрунтованості ухваленого судом вироку та вважає призначене обвинуваченому покарання таким, що відповідає особі винного та ступеню тяжкості кримінального правопорушення.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Такої ж думки дотримувався в судовому засіданні адвокат, який просив пом`якшити покарання та призначити його без ізоляції від суспільства, що буде справедливим та необхідним виправлення його підзахисного.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною.

Вислухавши в судовому засіданні сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження вони не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 259 КК України є правильною і також не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вбачається з вироку призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, його обмежену осудність, наявність пом`якшуючих обставин, а саме: явку з повинною, наявність ІІІ групи інвалідності, складні життєві обставини статус дитини-сироти до 18 років, відсутність батьків, відсутність житла, неможливість за станом здоров`я отримати постійну роботу. А тому за вказаних підстав місцевий суд прийшов до переконання про можливість застосування ст.69 КК України та призначення ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст.259 ч.1 КК України.

В апеляційній скарзі поставлене питання про звільнення ОСОБА_8 від покарання, призначеного за сукупністю вироків. Акцентуючи на цьому увагу, колегія суддів апеляційного суду наголошує, що ОСОБА_8 скоїв злочин в період, коли він вже був звільнений від покарання з випробуванням за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2014 року, яким йому призначене було покарання в 1 рік позбавлення волі. Тому в силу положень ст. 71 та 78 КК України покарання за сукупністю вироків не може бути меншим за 1 рік позбавлення волі, це покарання він повинен відбувати реально, а повторне застосування ст. 75 КК України в даному випадку не допускається.

Таким чином, твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання без застосування ст.75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість покарання є безпідставними.

На думку колегії суддів, саме таке покарання, відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Тому апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги про призначення ОСОБА_8 явно несправедливого покарання через суворість.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і справедливим, а тому скасуванню чи зміні він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4