АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1035/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000393 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

за участю: прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , представника цивільного відповідача - ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_11 ,
за апеляційними скаргами представника потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі представник потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вказує на незаконність і необґрунтованість вироку через невідповідність призначеного покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки останній вибачився перед потерпілою, як і почав частково відшкодовувати шкоду останній після спливу декілька місяців після вчинення кримінального правопорушення, від надання показань під час судового розгляду відмовився, вчинив ДТП у денний час в присутності багатьох очевидців, не зателефонував до правоохоронних органів та не повідомив про вчинене ним кримінальне правопорушення, на стадії досудового розслідування пояснював, що потерпіла ОСОБА_12 переходячи через проїжджу частину по пішохідному переходу нахилилася вниз, через що він її не помітив, чим вводив в оману слідство, а також затягував слідство наполягаючи на проведенні додаткової судової експертизи. Крім того, не врахував, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а також тяжкі наслідки у вигляді настання смерті потерпілої ОСОБА_12 та характер допущених порушень правил безпеки дорожнього руху (наїзд на потерпілу на пішохідному переході, кількість ушкоджень тощо). Необґрунтовано лише частково задовольнив позов потерпілої ОСОБА_8 щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн., оскільки потерпілій неправомірними діями ОСОБА_13 завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями внаслідок смерті її доньки, через які потерпіла, зокрема була вимушена проходити амбулаторне лікування, користуватися сторонньою допомогою тощо.

З огляду на вказане, апелянт просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 8 років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилається на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок суворості.

В обґрунтування скарги захисник зазначає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд не врахував, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, не перебуваючи при цьому у стані ані алкогольного, ані наркотичного чи токсичного сп`яніння, після вчинення правопорушення вжив усі можливі заходи для надання медичної допомоги ОСОБА_12 , під час досудового розслідування щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв органам досудового розслідування у встановленні обставин кримінального правопорушення, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, частково відшкодував потерпілій шкоду, а тому безпідставно не застосував до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України.

Внаслідок викладеного, захисник просить вирок суду першої інстанції змінити і на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з одночасним покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника та заперечували проти скарги представника потерпілої, представника потерпілої та потерпілу, які просили задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілої та заперечували проти апеляційної скарги захисника, представника цивільного відповідача та прокурора, які вважали, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга представника потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого залишено у виді особистого зобов`язання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 жовтня 2015 року по 27 грудня 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1 473 грн. 12 коп. за залучення експертів на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу автомобіля «ГАЗ-3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автотехнічної експертизи.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково і ухвалено стягнути на користь останньої з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» на відшкодування матеріальної шкоди 10 495 грн. 00 коп., та з ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 92 200 грн. 00 коп. Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 29 жовтня 2015 року приблизно о 10 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ГАЗ-3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проспекту Леніна в місті Запоріжжі в напрямку проспекту Металургів.

В цей час по пішохідному переходу, розташованого навпроти «Алеї Слави», в районі будинку № 206, проїжджу частину проспекту Леніна перетинала пішохід ОСОБА_12 , яка рухалася зліва на право за напрямком руху автомобіля «ГАЗ-3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Перед пішохідним переходом, надаючи дорогу пішоходу в лівій та середній смузі зупинилися легкові автомобілі.

Наближаючись до пішохідного переходу, водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість заздалегідь виявити, що перед нерегульованим пішохідним переходом зупинилися автомобілі, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у правій смузі та виїхавши на пішохідний перехід, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 .

Під час руху водій автомобіля «ГАЗ-3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами № 136 від 06 березня 2013 року). Дії водія ОСОБА_6 не відповідають вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху України та знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП. Водій автомобіля ГАЗ-3302 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом застосування своєчасних мір гальмування.

В результаті даної транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень померла в кареті швидкої допомоги.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 3528 від 27.11.2015 року, смерть ОСОБА_12 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба, правої нижньої кінцівки з множинними переломами кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів, що призвели до розвитку шоку. Це підтверджується виявленням прижиттєвих пошкоджень кісток скелету та внутрішніх органів, також морфологічними ознаками шоку нерівномірне кровонаповнення головного мозку, міокарда, печінки, нирок з ознаками шунтування, рідкий стан крові в порожнині серця та крупних сосудах).

Всі ушкодження, виявлені при проведенні експертизи, утворилися незадовго (кілька десятків хвилин) до настання смерті і в сукупності, знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

Садна та крововиливи в лобно-виличній області ліворуч, в області підборіддя, крововилив під м`які мозкові оболонки по базальній поверхні правої і лівої скроневої частки, потиличної частки - утворилися від ударного травматичного впливу тупого предмета з переважною травмуючою поверхнею в лобно-скронево-скулову області голови зліва і в область обличчя; крововиливи в м`які тканини правої задньобокової поверхні тулуба з відшаруванням підшкірно-жирової клітковини, прямі (розгинальні) переломи 2-12 ребер справа по задній пахвовій лінії, непрямі (згинальні) переломи 2-8 ребер, справа, прямі (розгинальні конструкційні) переломи ребер 2-11 ліворуч, розрив зв`язок між 3-м і 4-м грудними хребцями, розрив спинного мозку в грудному відділі, розрив передніх зв`язок між 1-м і 2-м поперековими хребцями, розрив правого і лівого клубово-крижового зчленування, перелом правої донної і сідничної кісток, розриви (руйнування) правої частки печінки, крововиливи в коріння легенів, брижу тонкого кишечника -утворилися в результаті ударно (ударних) травматичних дій в область правої задньобокової поверхні тулуба; крововиливи в м`які тканини правої гомілки з боку задньобокової поверхні, перелом правої великоберцевої і малоберцевої кісток утворилися в результаті ударного травматичного впливу тупого предмета з переважною травмуючою поверхнею в область задньобокової поверхні правої гомілки в середній третині з напрямком впливу травмуючої сили ззаду наперед.

Всі ушкодження, виявлені при проведенні експертизи трупа ОСОБА_12 могли утворитися в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновків судової автотехнічної експертизи № 655/15 від 25.11.2015 року, своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами № 136 від 06.03.2013 року, відповідно до якого, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Дії водія автомобіля «ГАЗ-3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 не відповідають вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху України та знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Висновки районного суду про наявність вини ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційних скаргах.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 норм ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисником не приведено.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним необережного злочину, а також що останній свою вину визнав, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, частково відшкодував потерпілій шкоду, а тому призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі, яке ні є максимальним чи близьким до максимального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, зокрема і у зв`язку з тим, що він не перебував у стані ані алкогольного, ані наркотичного чи токсичного сп`яніння, після вчинення правопорушення вжив усі можливі заходи для надання медичної допомоги ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, який хоч і є необережним, але в даному конкретному випадку становить підвищену суспільну небезпеку, у зв`язку з грубим порушенням Правил дорожнього руху, бо маючи об`єктивну можливість заздалегідь виявити, що перед нерегульованим пішохідним переходом зупинилися автомобілі, обвинувачений не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у правій смузі та виїхавши на пішохідний перехід, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень остання померла, крім того потерпіла ОСОБА_8 просила районний суд призначити обвинуваченому суворе покарання, а тому колегія суддів вважає, що реальне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років буде необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також колегія суддів не знаходить правових підстав і для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Доводи представника потерпілої про те, що суд безпідставно визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого з`явлення із зізнанням, щире каяття, оскільки останній вибачився перед потерпілою, як і почав частково відшкодовувати шкоду після спливу декількох місяців після вчинення кримінального правопорушення, є необґрунтованими, оскільки у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провинну, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у посткримінальній поведінці обвинуваченого маються ознаки такої поведінки, зокрема, той повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не оспорював фактичні обставини, вибачився перед потерпілою, частково відшкодував їй шкоду в розмірі 7800 грн.

Не заслуговують на увагу і доводи представника потерпілої про те, що суд необґрунтовано визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений надавав допомогу органам досудового слідства в установленні невідомих їм обставин справи, що підтверджується тим, що слідчий та прокурор в обвинувальному акті відзначили, що під час досудового розслідування ними виявлені обставини, що пом`якшують покарання останнього, а саме з`явлення зі зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину (а.п. 2). У зв`язку з цим, колегія суддів не приймає до уваги доводи представника потерпілої і про те, що обвинувачений не зателефонував до правоохоронних органів та не повідомив про вчинене ним кримінальне правопорушення, на стадії досудового розслідування пояснював, що потерпіла ОСОБА_12 переходячи через проїжджу частину по пішохідному переходу нахилилася вниз, через що він її не помітив, чим вводив в оману слідство, а також затягував слідство наполягаючи на проведенні додаткової судової експертизи.

Необґрунтованими є доводи представника потерпілої і про те, що обвинувачений ОСОБА_6 від надання показань під час судового розгляду відмовився, оскільки така поведінка останнього є способом захисту від обвинувачення, а тому не можуть бути підставою для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання.

Не заслуговує уваги і довід представника потерпілої про те, щоОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, так як згідно рапортів, дані правопорушення ним були скоєнні ще в 2009 та 2013 роках, а відповідно до вимог ст. 39 КУпАП, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.
Безпідставними є доводи представника потерпілого і про те, що районний суд не врахував тяжкі наслідки у вигляді настання смерті потерпілої ОСОБА_12 та характер допущених порушень правил безпеки дорожнього руху (наїзд на потерпілу на пішохідному переході, кількість ушкоджень тощо), оскільки вони суперечать змісту вироку районного суду, який призначив обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга представника потерпілої в частині призначеного покарання не може бути задоволена і тому, що останній, всупереч правильним висновкам районного суду, просив в апеляційній скарзі при ухвалені нового вироку, фактично не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, що не відповідає меті покарання, що передбачена ч. 2 ст. 50 КК України.

Таким чином, всі доводи апеляційної скарги представника потерпілої(цивільного позивача) ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 максимального основного покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, є також необґрунтованими.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги представника потерпілоїпро необхідність збільшення стягнення суми у відшкодування моральної шкоди є слушними і апеляційні скарги в цій частині підлягають задоволенню, а вирок суду зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки у судовому засіданні доведено, що саме внаслідок порушення останнім ПДР загинула пішохід ОСОБА_12 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що сума 100 000 грн. моральної шкоди, яка стягнута з обвинуваченого, не в повній мірі відповідає характеру і обсягу страждань, які зазнала потерпіла ОСОБА_8 .

Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, які зазнала потерпіла ОСОБА_8 внаслідок смерті 25-річної доньки, яка закінчила середню школу із золотою медаллю, медичний університет, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля для відновлення попереднього стану, а також ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_6 , яка пов`язана з грубим порушенням останнім Правил дорожнього руху, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з останнього на користь потерпілої ОСОБА_8 моральна шкода в розмірі 250 000 грн., а з врахуванням частково відшкодованої шкоди у розмірі 242 200 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. В решті позовних вимог ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необхідним відмовити, як таким, що не відповідають вищевказаним засадам.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу представника потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 , змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 250 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а з врахуванням частково відшкодованої шкоди, в розмірі 242 200 грн.

В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді: