Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007305 щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, у тому числі до покарання у виді позбавлення волі: 16 листопада 2006 року за ч. 3 ст. 185 КК на строк 4 роки; 16 жовтня 2009 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК на строк 1 рік 6 місяців; 17 листопада 2009 року за ч. 1 ст. 309 КК на строк 2 роки; 13 жовтня 2011 року за ч. 2 ст. 309 КК на строк 2 роки, звільненого 17 серпня 2013 року за відбуттям строку покарання,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК,

установив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на надмірну суворість призначеного йому покарання, просить змінити вирок апеляційного суду і пом`якшити обраний йому захід примусу до 1 року позбавлення волі. Аргументуючи свою позицію зазначає, що цей суд під час апеляційного перегляду врахував лише доводи сторони обвинувачення, однак повною мірою не зважив на наявні у справі пом`якшуючі обставини, на невелику суспільну небезпечність вчиненого злочину, а також на думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні.
Крім того, у скарзі засуджений просить здійснювати касаційне провадження без його участі.
За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.
ОСОБА_6 визнано винуватим у крадіжці чужого майна, вчиненій повторно за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, 08 серпня 2015 року близько 02.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , таємно заволодів належним ОСОБА_7 годинником «Orient» FEM0401TU9, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на суму 2 263,75 грн.

Апеляційний суд Кіровоградської області, частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання і 01 грудня 2015 року ухвалив свій вирок, яким визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив обґрунтованість касаційних вимог і просив залишити без зміни вирок апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду щодо події злочину, доведеності винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні та кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів у скарзі засудженого про надмірну суворість і несправедливість призначеного йому покарання, то їх не можна визнати прийнятними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, саме вказаними нормами закону керувався апеляційний суд при ухваленні свого вироку та призначенні ОСОБА_6 покарання.
Так, усупереч твердженням у касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції врахував: те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення є середньої тяжкості; наявні у справі позитивні характеристики засудженого; пом`якшуючу покарання обставину (щире каяття) та відсутність обставин протилежного змісту. Крім того, вказаний суд зважив на вік та на стан здоров`я засудженого, відсутність до нього претензій у потерпілого. Разом із тим, апеляційний суд відповідно до загальних засад призначення покарання врахував усі дані про особу ОСОБА_6 , який перебуває на спеціальному обліку через поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, суспільно-корисною працею не займався, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за корисливі злочини, проте на шлях виправлення не став і знову вчинив крадіжку чужого майна. З огляду на це апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_6 та неможливість його виправлення й перевиховання без ізоляції від суспільства, а тому, беручи до уваги наведені обставини в їх сукупності, призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі не в максимальних межах санкції кримінального закону.
Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав вважати обраний за розміром захід примусу явно несправедливими через суворість колегія суддів не вбачає. Звідси й відсутні підстави для зміни вироку апеляційного суду і пом`якшення ОСОБА_6 покарання, про що йдеться у касаційній скарзі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для скасування оспорюваного рішення, під час здійснення касаційного провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:
Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3