АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 та під час особистого обшуку, а також на особисте майно що перебуває у власності останнього.
Ухвалу суду мотивована тим, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, може бути отримане кримінально-протиправним шляхом, а тому з метою забезпечення кримінального провадження та з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна, наявні підстави для задоволення клопотання та накладення арешту на вищевказане майно, у відповідності до вимогами статей 167,170 КПК України КПК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою повернути прокурору клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000092 для усунення недоліків.
Апелянти вказують на те, що в порушення вимог чинного кримінального процесуального закону, слідчим суддею було задоволено клопотання органу досудового розслідування, яке на думку апелянта не відповідає вимогам статтей 170-173 КПК України. Додає, що слідчим було пропущено, а суддею проігноровано пропуск встановленого законом строку для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Апелянт зазначає, що слідчий суддя дійшов необґрунтованого висновку, щодо задоволення клопотання про накладення арешту на нерухоме майно, що не належить ОСОБА_8 , а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді,перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи за клопотанням слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, Військовою прокуратурою Київського гарнізону центрального регіону України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000092, зареєстрованому 25.03.2016 в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням по вказаному кримінальному провадженню встановлено, що посадові особи Державної виконавчої служби України у Херсонській області, а саме заступник начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальник Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Херсонській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та начальник відділу державної виконавчої служби Бориславського району управління юстиції ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 налагодили схему одержання неправомірної вигоди від суб`єктів підприємницької діяльності.

22.04.2016 ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України та наступного дня повідомлено останнього про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна.
З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені у клопотанні доводи про необхідність накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, сторони обвинувачення та сторони захисту, та самого підозрюваного, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладено у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Колегія судді вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучене майно.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що з огляду на положення ч. 3, 5 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений на майно, підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Таким чином, накладення арешту на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 та під час особистого обшуку, а також особисте майно що перебуває у власності останнього, після набуття останнього статусу підозрюваного є обґрунтованим. Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні з огляду і на те, що органами досудового розслідування зібрані вагомі докази, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за які може бути призначено покарання у виді конфіскації та спеціальної конфіскації майна. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження і забезпечення можливої конфіскації майна та спеціальної конфіскації, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи захисника стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Тому, посилання апелянта на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на майна, не може прийматися до уваги, оскільки арешт накладено з правових підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.
Доводи апеляційна щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду а зазначені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 та під час особистого обшуку, а також на особисте майно що перебуває у власності останнього залишити без змін, а апеляційну скаргузахисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2484/2016 Категорія ст. 172КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1