Дата документу Справа № 311/4596/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1329/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.286 ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Михайлівка Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винним і засуджено за те, що він 30 серпня 2015 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, маючи водійський стаж менше двох років, керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по лівій смузі руху автодороги Харків-Сімферополь в напрямку м. Запоріжжя, яка має дві смуги руху у вказаному напрямку, на території Василівського району Запорізької області, зі швидкістю більше 70 км/год., яка перевищувала дозволену швидкість руху для водіїв з водійським стажем до 2 років. В салоні автомобіля в якості пасажирів знаходились ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Під час руху по вищевказаній автодорозі в районі 319 км. водій ОСОБА_9 , перевищуючи дозволену швидкість руху для водіїв з водійським стажем до 2 років, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити, як водій автомобіля «Chery Tiggo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 почав зменшувати швидкість свого руху, а також технічну можливість уникнути з ним зіткнення шляхом зниження швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, належних заходів не вжив, при цьому не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху вліво, внаслідок чого перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки -1.1 ПДР України, та виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , після чого з автомобілем «HONDA ACCORD», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_15 .

Своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги пунктів 10.1, 12.3, 12.6 б), 34 дорожня розмітка - 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року

Невідповідність в діях водія ОСОБА_9 . Правилам дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-2109» ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Водій автомобіля «OPEL ASTRA» ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження з якими доставлений до Запорізької обласної клінічної лікарні, де в той же день помер. Пасажири автомобіля «ВАЗ-21093» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. Пасажир автомобіля «Opel Astra» ОСОБА_16 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, заподіяло тяжкі тілесні ушкодження та спричинили загибель кількох осіб.

Йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки. Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази і цивільні позови.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 оспорив висновок суду про те, що обвинувачений на момент скоєння ДТП не перебував у аварійній ситуації і міг уникнути зіткнення з автомобілями «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , та «HONDA ACCORD», реєстраційний номер НОМЕР_4 . Апелянт зауважив на неповній відповідності його показань і показань ряду свідків та потерпілих, даних ними під час судового розгляду. Разом з тим, апеляційна скарга не містить у собі заперечень правильності встановлення вини ОСОБА_9 її доведеності. Відсутні зауваження щодо кваліфікації дій обвинуваченого. В зв`язку з чим, ОСОБА_9 посилаючись на ряд пом`якшувальних покарання обставин, лише вважав визначене судом покарання таким, що не відповідає обставинам справи і особі обвинуваченого внаслідок його суворості. В зв`язку з чим, обвинувачений лише просив пом`якшити покарання зменшивши його до 5 років позбавлення волі. Після чого, ОСОБА_9 вимагав на підставі ст.75 КК звільнити його від призначеного покарання з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і її вимоги; прокурора і представника потерпілої ОСОБА_17 , які заперечили проти задоволення апеляції, вимагаючи вирок суду залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити його без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі обвинуваченого доведеність вини та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 не оспорено, судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, обмежившись дослідженням питання обґрунтованості висновку суду про перебування ОСОБА_9 у аварійній обстановці, причин, що зумовили скоєння ДТП та законності і обґрунтованості визначення судом обвинуваченому покарання.

Так, обвинувачений, вимагаючи звільнити його на підставі ст. 75 КК від призначеного покарання, виходив з того, що суд не прийняв до уваги, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому ним злочині та активно сприяв його розслідуванню. ОСОБА_9 позитивно характеризується за місцем проживання. Він проживає разом зі своєю матір`ю, яка потребує його догляду через наявність у неї низки хронічних захворювань. Обвинувачений на обліку у нарколога і психіатра не перебуває, є інвалідом третьої групи. Скоєний ним злочин, хоча і є тяжким, проте вчинений ним з необережності. Вказані обставини на переконання апелянта вказують на те, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст.75 КК.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання судової колегії районний суд у достатній мірі врахував усі обставини вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку та наслідки, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин. Своїми недбалими злочинними діями обвинувачений грубо порушив вимоги ПДР України, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинний був і міг їх передбачити. Адже ДТП сталася через умисне перевищення ОСОБА_9 дозволеної для його водійського стажу швидкості з наступним виїздом на зустрічну смугу дорожнього руху. ОСОБА_9 нічого не заважало їхати з дозволеною для нього максимальною швидкістю в 70 км/год. Усвідомлюючи це, обвинувачений свідомо наражав на небезпеку крім себе ще й пасажирів, що перебували в салоні його авта. Подальші неправильні дії обвинуваченого призвели до вкрай трагічних наслідків у виді настання смерті двох осіб, спричиненні тяжких тілесних ушкоджень двом особам, середнього ступеню тяжкості одній особі. Крім автомобіля обвинуваченого було знищено один автомобіль і ще один автомобіль зазнав значних пошкоджень. Ні матеріальну, ні моральну шкоду в повному обсязі не відшкодовано. За час розгляду справи в суді спрямовані на відшкодування шкоди дії обвинуваченим не вчинялись. Потерпіла ОСОБА_17 взагалі жодних навіть часткових відшкодувань не отримала.

Заперечення ОСОБА_9 про неприйняття судом до уваги ряду пом`якшувальних покарання обставин є безпідставними, оскільки судом при призначенні покарання враховано, що обвинувачений розкаявся у вчиненому ним злочині та активно сприяв його розслідуванню, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом третьої групи. Доказів перебування на утриманні обвинуваченого його хворої матері суду не надано.

Зазначені обставини у своїй сукупності з вимогою потерпілих призначити обвинуваченому суворе покарання пов`язане із реальним позбавленням волі зумовили прийняття судом рішення про призначення покарання у виді позбавлення волі в розмірі наближеному до його мінімального із реальним його відбуванням.

Судова колегія критично ставиться до заперечення ОСОБА_9 про те, що перед безпосереднім скоєнням ДТП він знаходився у аварійній обстановці. Така позиція суду ґрунтується на експертному висновку №755/15 від 18.12.2015 року, в якому зазначено, що «в даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-21093 реєстраційний номер НОМЕР_5 ОСОБА_9 перед виїздом на зустрічну смугу руху, не знаходився у аварійній ситуації». (т.2 а.с. 29об.)

Таким чином, судова колегія критично ставиться до заперечень апеляційної скарги про те, що суд призначив покарання, яке не відповідає тяжкості злочину, обставинам справи і особі обвинуваченого. Доводи і вимоги апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування вироку суду чи його зміні судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4