справа № 732/345/16-к
провадження № 1-кп/732/29/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року місто Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора: ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Городня кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 07.01.2016 року по обвинуваченню за ч. 2 ст. 286 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лемешівка, Городнянського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з повною загальною середньою освітою, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 07 січня 2016 року близько 11-тої години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по ділянці дороги, яка проходить по вулиці 1 Травня у м. Городня, у районі розташування житлового будинку № 48, у напрямку залізничного переїзду, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, яка склалась, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля та виїхав на праве узбіччя дороги, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який рухався в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому середньої третини діафіза лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 13 від 09.02.2016 відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження, за ознаками небезпеки для життя.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_5 порушив п.2.3. б), п.2.9. а), п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, не оспорював. По суті пред`явленого обвинувачення дав показання про те, що напередодні вживав спиртне. 07 січня 2016 року близько 11-тої години їхав в м. Городня на своєму автомобілі марки ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці 1 Травня, перебуваючи за кермом, втратив уважність і не встиг простежити за дорожньою обстановкою, яка склалась, у той час. Коли дивився в дзеркало заднього виду, його автомобіль потягло убік і він миттєво опинився на узбіччі, де йшов пішохід потерпілий ОСОБА_4 . Обвинувачений втратив контроль над транспортом і вчинив наїзд на ОСОБА_4 . У судовому засіданні обвинувачений визнав себе винним у порушенні п.2.3. б), п. 2.9. а), п. 12.1 Правил дорожнього руху України і у тому, що таке порушення стало причиною і умовою настання дорожньо-транспортної пригоди внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому середньої третини діафіза лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків. У скоєному кається, подав докази повного відшкодування вартості лікування потерпілому. Цивільний позов, заявлений прокурором в інтересах держави про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого, не визнає, просить в його задоволенні відмовити.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні у своїх показаннях суду розповів про те, що, дійсно 07 січня 2016 року близько 11-тої години він йшов і котив велосипед по правому узбіччю по вулиці 1 Травня у м. Городня. У районі розташування житлового будинку № 48 на цій вулиці обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на узбіччя, по якому потерпілий йшов, і скоїв наїзд на потерпілого. З показань потерпілого ОСОБА_4 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 одразу вийшов з автомобіля, допоміг піднятись потерпілому, сам викликав швидку допомогу і міліцію, а в подальшому допомагав потерпілому у лікарні, сплачував рахунки за придбання медичних препаратів та обладнання. Потерпілий просить обвинуваченого суворо не карати, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_5 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_4 , вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу винного - його вік, сімейний стан, освіту, стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, які обтяжують покарання, відсутні. Диспозиція ч. 2 ст. 286 КК України є бланкетною, тобто відсилає до іншого нормативного акту - Правил дорожнього руху, порушення яких стало причиною дорожньо-транспортної пригоди. В числі цих порушень є керування обвинуваченим автомобілем у стані алкогольного сп`яніння - п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, тому ця обставина не може бути повторно врахована судом як обтяжуюча покарання.
На виконання вимог п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суд поряд з наслідками, що настали, враховує й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
З урахуванням викладеного, при конкретних обставинах справи, враховуючи позицію потерпілого, якому винним відшкодовані понесені витрати на відновлення здоров`я, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, яка передбачає покарання за вчинене ним діяння, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів. Призначаючи покарання, суд дійшов висновку про можливість розпочати виправлення винного в умовах контролю за його поведінкою кримінально-виконавчою інспекцією, при звільненні від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Додаткове покарання у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів слід визначити строком на два роки і таке покарання є обов`язковим та підлягає виконанню в загальному порядку.
Цивільний позов прокурора (а.с. 12-16) є таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Розрахунок витрат, наданий Чернігівською міською лікарнею № 2 і покладений прокурором в основу цивільного позову, відповідає положенням пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

У відповідності до нормативного припису вказаного акту, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи із фактичних витрат на місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт, придбання інвентаря та обладнання.
Судом встановлено, що потерпілий перебував на лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 2 із 07.01.2016 по 01.02.2016 (25 ліжко-днів), вартість одного ліжко-дня склала 278 грн 30 коп, а вартість 25-ти ліжко-днів склала 6957 грн 50 коп, що підтверджується довідкою лікувального закладу № 159 від 24.02.2016 року.
На підставі вказаного, враховуючи, що лікувальний заклад є державним закладом охорони здоров`я, що фінансується за рахунок відповідного бюджету, суд дійшов висновку, що із винного слід стягнути фактичні витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Витрати на придбання медичних препаратів та обладнання для потерпілого, понесені обвинуваченим, є самостійними витратами та перебувають за межами цивільного позову прокурора. Потерпілим цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати слід стягнути з винного на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання слід продовжити до набрання вироком суду законної сили..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування основного призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком два роки, з покладенням відповідно до п.2,3,4 ст.76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов прокурора задовольнити: стягнути з ОСОБА_5 на користь місцевого бюджету м. Чернігова 6957 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Речові докази: уламки з транспортних засобів знищити, автомобіль марки ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення транспортно-трасологічної експертизи в сумі 245 (двісті сорок п`ять) гривень 52 (п`ятдесят дві) копійки.

До набрання вироком суду законної сили продовжити ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Вирок суду невідкладно вручити прокурору, обвинуваченому, потерпілому.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1