УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/2905/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Київ, громадянку України, з середньою освітою, не одружену, на утриманні осіб не має, проживаючу в АДРЕСА_1 , раніше судиму:
- 26.10.2006 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.309 ч.1, 75 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
- 06.02.2009 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.309 ч.2, 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнена 26.06.2010 року по відбуттю покарання;
- 23.08.2012 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ст. 185 ч.1 КК України до 200 годин громадських робіт, звільнена 11.12.2012 року по відбуттю покарання;
- 08.07.2016 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.309 ч.2, 75, 76 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, -
засуджено за ст. 185 ч.1 КК України до 100 годин громадських робіт.
На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.07.2016 року, призначено обвинуваченій ОСОБА_7 остаточне покарання 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано обвинувачену ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися для реєстрації в органах кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 не обирався, апеляційний суд,
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченої та фактичних обставин кримінального провадження, просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України 100 годин громадських робіт, зазначити, що вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.07.2016 року відносно ОСОБА_7 підлягає самостійному виконанню. Вказує, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 вересня 2016 року встановлено, що ОСОБА_7 , 16.02.2016 року о 10 годині 45 хвилин, перебуваючи у сувенірному відділі торгового залу магазину "Жасмін", розташованого за адресою м. Коростень, вул. Сосновського, 29, шляхом вільного доступу викрала жіночий гаманець, вартістю 450 гривень, який належить ОСОБА_9 , заподіявши майнову шкоду у вказаному розмірі. Діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України.
Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора в підтримання апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_7 , яка просила вирішити скаргу на розсуд суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
У вироку суду зазначено, що обвинувачена ОСОБА_7 свою вину визнала повністю та показала, що викладені в обвинувальному акті обставини відповідають дійсності. Викрадений гаманець вона продала, намагалась відшкодувати потерпілій завдану шкоду.
Крім визнання вини обвинуваченою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, вина останньої в інкримінованому їй діянні повністю підтверджена доказами, які викладені у вироку суду:
- витяг з ЄРДР зі змісту якого слідує, що відомості про вчинення злочину було внесено на підставі заяви ОСОБА_10 13.04.2016 року з правовою кваліфікацією дій за ч.1 ст. 185 КК України;
- протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення від ОСОБА_9 від 15.04.2016 року;
- протокол огляду місця події від 13.04.2016 року, яким зафіксовано місце вчинення злочину, з фототаблицями до нього;
- протокол огляду речей і документів від 24.05.2016 року, а саме оптичного диску для лазерних систем зчитування інформації "DVD+R SX" марки "VIDEX" об`ємом пам`яті 4,7 GB, з фототаблицею до нього;
- постанова про визнання зазначеного диску речовим доказом у кримінальному провадженні;
- товарним чеком та актом вартості гаманця (арт. 333558) станом на 16.02.2016 року.
Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 та фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі не оспорюються.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу.
Так, обираючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, вид та вартість викраденого майна, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч.3 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, яке вчинила обвинувачена ОСОБА_7 відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав за можливе обрати ОСОБА_7 покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинений нею злочин у виді громадських робіт, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення нею нових злочинів. Інші види покарань, які передбачені ч.1 ст. 185 КК України, а саме покарання у виді виправних робіт або штрафу не може бути застосовано до обвинуваченої, оскільки остання не працює та не має постійного джерела доходів. Покарання у виді арешту та позбавлення волі, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої, а також виду та вартості майна не є співмірним вчиненому.
Апеляційний суд погоджується з обраною мірою покарання обвинуваченій ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
Проте, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 остаточне покарання, суд послався на те, що обвинувачена ОСОБА_7 інкримінований їй злочин вчинила до ухвалення щодо неї вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.07.2016 року, тому покарання за сукупністю злочинів призначається відповідно до положень ст. 70 ч.4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Наведене свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 була засуджена вироком Коростенського міськрайонного суду від 08.07.2016 року за ст. 309 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік за кримінальне правопорушення, яке вона вчинила у січні 2016 року (а.п. 72).
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, остання вчинила до постановлення вироку в першій справі, а тому при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 суд в порушення вимог закону застосував поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки в даному випадку кожний вирок виконується самостійно.
На підставі наведеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.
Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 /сто/ годин.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 , яким вона засуджена за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном 1 рік виконувати самостійно.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: