Провадження № 1-кп/734/80/16 Справа № 734/1577/16-к
15 липня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
із участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, українця, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, інструктора з водіння 3 роти забезпечення навчального процесу батальйону забезпечення навчального процесу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , військове звання прапорщик, учасника бойових дій, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
за наказом № 112 від 5 червня 1998 року командира військової частини НОМЕР_2 прапорщика ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та постановлено на всі види забезпечення.
Відповідно до ст.ст. 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» прапорщик ОСОБА_4 є військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, із моменту видання Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, що триває і до теперішнього часу.
Відповідно до ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду прапорщик ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11 і 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 17 березня 2016 року прапорщик ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за контрактом, враховуючи стан у державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 . Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби. Крім того, під час незаконної відсутності у військовій частині прапорщик ОСОБА_4 постійно перебував за місцем проживання в АДРЕСА_1 , нікуди не відлучався та займався домашніми справами.
У подальшому прапорщик ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення військової частини, 29 березня 2016 року прибув до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , де продовжив виконання службових обов`язків. У зв`язку з чим за наказом № 65 від 30 березня 2016 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_4 відданий як такий, що повернувся у розташування військової частини, зарахований у розпорядження командира вказаної військової частини, поставлений на всі види матеріального забезпечення та приступив до виконання обов`язків військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав і показав, що проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 . 17 березня 2016 року у зв`язку із станом здоров`я, без дозволу командування військової частини, самовільно залишив розташування цієї військової частини. Знаходився вдома у АДРЕСА_1 , до лікувального закладу за допомогою не звертався. 29 березня 2016 року добровільно повернуся до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. Висловив щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові).
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників кримінального процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
При встановлених обставинах та оцінюючи перевірені докази, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує визнання вини у вперше вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), стан його здоров`я та статус учасника бойових дій, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутні. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби та позитивно за місцем проживання, і вважає необхідним за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), з урахуванням особи винного, на підставі ст. 69 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, - у виді штрафу в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 і 376 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Суддя