Справа № 473/1659/16-к
ВИРОК
іменем України
"13" червня 2016 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу: прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого за призначенням адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000369 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воронівка Вознесенського району Миколаївської області, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, студент І курсу Вознесенського професійного ліцею, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України -

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2016 року у вечірній час, більш точний час досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, спрямований на таємне викрадення чужого майна, прибув за адресою АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу проник на територію вказаного домоволодіння, яке належить ОСОБА_6 , та з даху будинку та даху господарського приміщення шляхом розбирання покрівлі, викрав вісім листів 8-ми хвилевого шиферу. Вартість одного листа шиферу становить 60 грн., загальна вартість викраденого майна 480 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 480 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 пред`явлене обвинувачення визнав повністю та пояснив, що в лютому 2016 року він пішов до будинку ОСОБА_7 , де ніхто не проживає, на АДРЕСА_2 . Звідти зняв 8 шиферин, оскільки у нього не було грошей на хліб і він мав на той час хвору бабусю, яка на теперішній час померла. Усвідомлює, що вчинив незаконно, за викрадений шифер заплатив потерпілій 480 грн. Просив врахувати, що проживає сам, без батьків, бабуся та мати померли, а батько з ним не спілкується, а також те, що він навчається в ПТУ та отримує пенсію по втраті годувальника.

Потерпіла ОСОБА_6 до суду не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, надала суду заяву (а.к.п.19), в якій просила розглядати провадження в її відсутності, зазначивши, що цивільний позов до обвинуваченого вона пред`являти не буде, тому на підставі положень ст.325 КПК України судом було прийнято рішення про можливість проведення судового засідання у відсутності потерпілої.

Обставини вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, окрім власного визнання ним своєї вини, також підтверджуються фактичними даними, які містяться в документах, наданих стороною обвинувачення. Так, згідно із протоколом огляду місця події від 26.02.2016 року (а.к.п.20), було оглянуто домоволодіння в АДРЕСА_2 , звідки обвинуваченим було викрадено шифер. Згідно з протоколом огляду місця події від 15.03.2016 року (а.к.п.21) ОСОБА_8 по вул.Горіхова, 26, в с.Трикрати пояснив, що він купив шифер та зробив з нього огорожу. На підставі постанови про визнання речовими доказами від 15.03.2016 року (а.к.п.33) вісім 8-ми хвильових шиферин було визнано речовими доказами та повернуто під зберігальну розписку (а.к.п.22) потерпілій ОСОБА_6 .

Оцінюючи зібрані, перевірені та досліджені докази в їх сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю та кваліфікує його дії за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Згідно із ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин які, в даному випадку, полягають у тому, що обвинувачений проживає один, без батьків (мати померла, батько участі в його вихованні не приймає), отримує пенсію по втраті годувальника, що свідчить про досить низький рівень його матеріального забезпечення, що, поза розумним сумнівом, стало однією з причин вчинення ним злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, - встановлено не було.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину свою визнав, щиро каявся у скоєному, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, оскільки згідно з характеристикою, наданою Трикратівською с/р (а.к.п.23) ОСОБА_4 проживав разом з бабусею ОСОБА_9 , зарекомендував себе посередньо, навчався в будинку-інтернаті в Рацинській Дачі; навчається у Вознесенському професійному ліцеї (а.к.п.38); відсутність у нього родичів та батьків, які б ним опікувалися (а.к.п.39); не перебуває на обліку у лікаря-нарколога (а.к.п.26), але перебуває на обліку у лікаря-психіатра (а.к.п.25) з діагнозом (легка розумова відсталість) та згідно з висновком судово-психіатричного експерта №169 від 20.04.2016 року (а.к.п.28-32) ОСОБА_4 виявляв в момент вчинення злочину, після нього та в теперішній час ознаки легкої розумової відсталості з поведінковими розладами, ступінь прояву та глибина яких така, що в період часу, що відноситься до інкримінованого йому кримінального правопорушення він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; не потребує застосування примусових заходів примусового характеру; відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої, якій повернуто все викрадене в неї майно, наявність пом`якшуючих обставин, а також те, що злочин, який вчинив обвинувачений, в силу ст.12 КК України належить до злочинів середньої тяжкості, та враховуючи позицію прокурора та захисника обвинуваченого про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання на підставі положень ч.4 ст.74 КК України, дані про особу обвинуваченого, його матеріальне становище, умови життя, бездоганну поведінку і ставлення до праці, те, що він вперше вчинив злочин середньої тяжкості, суд вважає, що на момент розгляду справи в суді ОСОБА_4 не можна вважати суспільно небезпечним та слід звільнити з цієї підстави від покарання, оскільки відповідно до ч.4 ст.74 КК України особа, яка вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною. Таке звільнення особи від покарання має місце при констатації судом того, що вона вже не є суспільно небезпечною, а відтак, що до неї недоцільно застосовувати кримінальне покарання. Звільнення від покарання у разі втрати особою суспільної небезпечності застосовується судом шляхом ухвалення обвинувального вироку (без призначення покарання), яким особа звільняється від покарання.

Процесуальні витрати та цивільний позов відсутні. Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373-374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та звільнити його від покарання, оскільки він не є суспільно небезпечним на підставі положень ч.4 ст.74 КК України.

Речові докази за кримінальним провадженням, а саме: вісім листів 8-ми хвилевого шиферу, передані під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_6 , - залишити останній, як власнику,

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення їм копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Вознесенського міськрайонного суду ОСОБА_1