Справа № 730/629/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1076/2016
Категорія - ч.2 ст.289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Усівка Згурівського району Київської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, інваліда 3-ї групи, не працюючого, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 13 червня 2007 року Згурівським районним судом Київської області за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі;

2) 01 лютого 2010 року Березанським районним судом Київської області за ч.2 ст.289, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 27 лютого 2015 року умовно-достроково на 10 місяців 23 дні,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з часу фактичного затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 24 квітня 2016 року по 16 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення комп`ютерно-технічної експертизи у сумі 703,68 грн. та за проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 703,68 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, 23 квітня 2016 року близько 24 години обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і знаходячись на подвір`ї господарства своєї матері ОСОБА_10 , яке розташоване в АДРЕСА_1 , переслідуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності, після чого незаконно повторно заволодів автомобілем марки ЗАЗ 1102 «Таврія» бежевого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належав потерпілому ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 13075,34 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити і застосувати покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок місцевого суду є незаконним, оскільки допустимих і взаємопов`язаних доказів, які б були логічно пов`язаними між собою та зібраних в якості джерел доказування згідно з вимогами КПК України та у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством України, що могли б підтвердити вірність кримінально-правової кваліфікації проведеної органами досудового слідства кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_6 не надано. Наголошує на відсутності прямого умислу в діях ОСОБА_6 на угон автомобіля. Вказує, що власником автомобіля є ОСОБА_11 , який не був допитаний органом досудового розслідування на предмет передачі ним у законне користування автомобіля «Таврія» д.н.з. НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_8 . Пояснення ОСОБА_8 про те, що він немовби придбав зазначений автомобіль є сумнівними, оскільки у суді ним не було надано переконливих доказів саме купівлі продажу зазначеного транспортного засобу або ж передачі йому у законне користування або володіння вказаного автомобіля. На думку захисника громадянину ОСОБА_8 органом досудового розслідування помилково визначено статус потерпілого.

Суд визнаючи законним та допустимим доказом вини ОСОБА_6 висновок експерта №23 вийшов за межі своїх повноважень, оскільки самостійно без всебічного об`єктивного дослідження суперечностей кримінального провадження та висновку експерта, а саме те, що давність виникнення тілесних ушкоджень, які малися у потерпілого, може відповідати даті, зазначеній у постанові, а саме 24 квітня 2016 року, а не 23 квітня 2016 року визнаючи дані розбіжності в порушення ст.23 КПК України опискою слідчого. Посилання у вироку на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є некоректними та умисно спотвореними, оскільки вказані свідки не були учасниками даної події. Посилання суду на показання ОСОБА_13 є прямим порушенням вимог ч.7 ст.97 КПК України, оскільки останній є діючим працівником поліції і безпосередньо приймав участь у складі слідчо-оперативної групи під час досудового розслідування кримінального провадження. Крім того суд незрозумілим чином дійшов висновку, що встановлення факту матеріальної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_8 у суді є не обов`язковим, підтвердженням того є, що дана обставина в мотивувальній частині вироку не згадується взагалі. Зазначені обставини свідчать про надуману кваліфікацію дій ОСОБА_6 . Вказує, що в обвинувальному акті та у вироку суду зазначені різні суми за проведення комп`ютерно-технічної експертизи та за проведення автотоварознавчої експертизи. Зазначені витрати у вироку суду є недоведеними, що порушує вимоги п.1 ч.1 ст.91 КПК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд не врахував щире каяття, хворобу обвинуваченого, що відповідно до ст..66 КК України визнається судом як обставина, що пом`якшує покарання. Також те, що ОСОБА_6 має молодий вік, постійне місце проживання, одружений, працює, є інвалідом 3 групи, має позитивну виробничу характеристику, думку потерпілого. ОСОБА_6 не є небезпечним для суспільства та не становить жодної загрози. Також він сприяв слідству. Вважає,, що за наведених обставин можливо застосувати покарання за ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ст.69 КК України, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_8 також звернувся з апеляційною скаргою на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року. Вважає вирок занадто суворим, вказує, що ОСОБА_6 він повністю пробачив і не має до нього взагалі ніяких претензій морального та матеріального характеру.

Прокурором подано заперечення проти апеляційної скарги захисника, в яких він просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та потерпілого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції та застосувати відносно обвинуваченого ст.69 КК України, при цьому в апеляційній скарзі зазначає фактично про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 винуватим себе в пред`явленому обвинуваченні визнав частково і пояснив, що між ним та ОСОБА_8 виникла сварка, під час якої, можливо і випадково, ОСОБА_14 вдарив його рукою по губі. Він розгнівався і у відповідь вдарив ОСОБА_8 рукою, а потім наніс ще декілька ударів. Але від його ударів потерпілий не падав, а лише зігнувся. Після цього він забрав ОСОБА_8 і завів до приміщення літньої кухні, де вони розмовляли. Коли перебували в приміщенні літньої кухні, у нього виникло бажання взяти автомобіль, на якому вони приїхали, і з`їздити в с.Оленівку Борзнянського району та забрати свої речі. Не заперечує, що, не отримавши дозволу ОСОБА_8 , самостійно взяв ключі і поїхав в с.Оленівку Борзнянського району. Коли вже повертався назад, то був зупинений працівниками поліції. Частково себе визнає винним, так як дійсно автомобіль у потерпілого взяв без дозволу, але тілесні ушкодження йому заподіяв на ґрунті неприязних відносин, які виникли в зв`язку з тим, що потерпілий вимагав у нього 20 грн., а не з метою незаконного заволодіння транспортним засобом.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений вину визнав каявся, просив суворо не карати.

Таким чином, обвинувачений не заперечував той факт, що він поїхав на автомобілі без дозволу власника, та той факт, що наносив тілесні ушкодження потерпілому, зазначаючи лише те, що удари потерпілому наносив на ґрунті неприязнених відносин.

Проте, доводи апеляційної скарги його захисника в повній мірі спростовуються зібраними в кримінальному провадженні іншими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що він у своєму користуванні має автомобіль марки «Таврія» д.н.з. НОМЕР_1 . 23 квітня 2016 року. У вечірній час підвозив ОСОБА_6 до господарства за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 запропонував йому пройти з ним в будинок, де він йому пообіцяв доплатити ще 20 грн. Залишивши ключі в замку запалення,він пішов з обвинуваченим. Коли вони зайшли в господарство, він відчув удар ззаду по голові. Впавши на землю, на деякий час втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то ОСОБА_6 продовжував наносити йому удари ногами по різним частинам тіла і тягнув його за футболку, в яку він був вдягнений. Коли обвинувачений облишив наносити йому удари, він почув, що його автомобіль поїхав. Вийшовши на вулицю, побачив, що його автомобіль відсутній. Аналогічні показання потерпілий надавав під час проведення слідчого експерименту ( а.с.147153).

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що 23 квітня 2016 року близько 24 години на службу 102 надійшло повідомлення, що в с.Кинашівка невідома особа заволоділа автомобілем марки «Таврія» світлого кольору. Оскільки місце проживання ОСОБА_6 співпадало з місцем заволодіння автомобілем, то підозра відразу впала на останнього. ОСОБА_15 та ще двох працівників поліції виїхали на пошуки автомобіля в с.Оленівку. По дорозі до даного населеного пункту вони зустріли автомобіль марки «Таврія» світлого кольору, який рухався їм назустріч. Зупинивши його, встановили, що за кермом автомобіля знаходиться ОСОБА_6 . Останній був у стані алкогольного сп`яніння, самостійно не міг вийти з автомобіля. Аналогічні показання по справі надав і свідок ОСОБА_13 , який також пояснив, що коли він приїхав в с.Кинашівку, то біля одного з господарств знаходився потерпілий ОСОБА_8 без футболки, у одній курточці, і на обличчі видно було сліди від нанесених тілесних ушкоджень.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 24 квітня 2016 року (а.с.76-80), який проведено за письмовою згодою господарки двору ОСОБА_10 , на подвір`ї господарства було виявлено блакитну чоловічу футболку. Дана футболка була вилучена в присутності потерпілого ОСОБА_8 і останній в судовому засіданні пояснив, що дана футболка належить йому і вона була залишена в даному господарстві після того, як його побив ОСОБА_6 і, тягнучи його за футболку, її розірвав.

За висновком судово-медичної експертизи №23 від 25 квітня 2016 року (а.с.112) у ОСОБА_8 були встановлені тілесні ушкодження у вигляді синців обох очних ділянок обличчя, синців та садна носа, садна нижньої губи рота, синця верхньої губи рота із садном слизової оболонки на фоні, синця правої половини грудей, саден спини та лівого ліктьового суглобу, в утворенні яких могла мати місце дія тупих предметів по механізму удару та тертя. Дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили короткотривалого розладу здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_8 в повній мірі відповідають його ж показанням а також показанням обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового розслідування, показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , протоколу огляду місця події, висновку судово-медичної експертизи та узгоджуються з іншими доказами по справі.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_16 за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно та поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник посилається на неможливість визнання ОСОБА_8 потерпілим по справі, на висновок експерта №23, в якому зазначено, що давність виникнення тілесних ушкоджень, які малися у потерпілого, може відповідати даті, зазначеній у постанові, а саме 24 квітня 2016 року, а не 23 квітня 2016 року, а також на відсутність прямого умислу в діях ОСОБА_6 на угон автомобіля. Проте, дані обставини були досліджені під час розгляду справи місцевим судом і стосовно них висловлена думка, з якою колегія суддів погоджується. Зокрема, суд першої інстанції вірно вказав, що потерпілий користувався даним транспортним засобом на підставі правовстановлюючих документів.

Є необґрунтованими і посилання захисника на відсутність прямого умислу у обвинуваченого на заволодіння автомобілем. Відповідно до ст..24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Як вбачається з показань обвинуваченого, він розумів,що поїхав на автомобілі без дозволу власника або користувача, розумів протиправність своїх дій, а злочин, передбачений ст..289 КК України вважається закінченим з моменту заволодіння транспортним засобом та початком руху на ньому.

Крім того, відповідно до ст..124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В матеріалах кримінального провадження наявні документи, які підтверджують вартість проведення комп`ютерно-технічної експертизи та автотоварознавчої експертизи, тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув в повному обсязі витрати за проведення цих експертиз з обвинуваченого. в апеляційних скаргах питання про зменшення процесуальних витрат не ставиться.

Що стосується визначення матеріальної шкоди, завданої злочином, то кваліфікуюча ознака заподіяння шкоди не визначена в обвинуваченні.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника та потерпілого щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі .

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, яке законом віднесено до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується з негативної сторони, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за аналогічні правопорушення, за місцем роботи характеризується позитивно, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції було враховано і його стан здоров`я, внаслідок чого обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі на найменший строк.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_6 , які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4