Справа № 183/4825/16
№ 1-кп/183/836/16
В И Р О К
іменем України
17 жовтня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000194 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, із повною середньою освітою, військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді заступника командира бойової машини навідника - оператора 2 парашутно-десантного відділення 2 парашутно-десантного взводу 5 парашутно-десантної роти у військовому званні «молодший сержант», неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

03 жовтня 2013 року наказом № 204 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду заступника командира бойової машини - навідника - оператора 2 парашутно-десантного відділення 2 парашутно-десантного взводу 5 парашутно-десантної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, молодший сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем та відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, 01 червня 2016 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
09 серпня 2016 року молодший сержант ОСОБА_4 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 01 червня 2016 року молодший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, та незаконно перебував за межами розташування військової частини в умовах особливого періоду до 09 серпня 2016 року.
Своїми діями молодший сержант ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Від дачі показань відмовився, зазначивши, що всі обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. У скоєному злочині щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем за контрактом, доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином.
Однак, обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності, та активне сприяння розкриттю злочину, яке полягало у тому, що обвинувачений не змінював показання ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Тому, суд вважає за можливе, при наявності таких пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначити покарання згідно з ст. 69 КК України нижче найнижчої межі передбаченої санкцією ч.4 ст. 407 КК України.
Крім того, суд враховує той факт, що ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій в зоні АТО, на даний момент продовжує служити.
Призначаючи покарання як кару, суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на гауптвахті строком на два місяці відповідно до ст. 60 КК України, буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України арешт на гауптвахті строком на два місяці.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1