Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
03 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000257 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_8 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2016 року
щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого Рівненським міським судом Рівненської області 24 квітня 2015 року за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.
обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України покарання за вказаним вироком щодо ОСОБА_6 та вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року ухвалено виконувати самостійно.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирався.
За вироком суду ОСОБА_6 , в третій декаді березня 2016 року, перебуваючи в приміщенні народознавчої світлиці Гільчанського будинку культури Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, що за адресою с. Гільча Друга, вул. Чеська, 65 В, Здолбунівського району Рівненської області, таємно, повторно, викрав один з виробів експозиції народознавчої світлиці, а саме ? мідний самовар, 1930 року виготовлення, вартістю 2400 грн., чим заподіяв Урвенській сільській раді Здолбунівського району Рівненської області майнову шкоду на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.
У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину та кримінально-правової оцінки його діянь, покликається на незаконність вироку суду першої інстанції, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Зазначає, що в порушення вимог ст. 71 КК України та ч.4 ст. 374 КПК України, суд першої інстанції не призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що належних і достатніх підстав для звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, судом першої інстанції у вироку не наведено, зазначаючи, що обвинуваченим вчинений злочин під час невідбутого покарання за попереднім вироком, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість, нехтування як нормами моралі, так і закону, а також про небажання ставати на шлях виправлення, шкода, завдана даним злочин не відшкодована. Зазначає, що внаслідок не призначення реальної міри покарання не досягається мета покарання, передбачена ст. 50 КК України. Просить скасувати вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2016 року в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців. Відповідно ст. 71 КК України остаточне покарання призначити у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців та штрафу у сумі 850 грн., які виконувати самостійно.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, повне визнання вини, непрацюючий, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на обліку у лікаря психіатра, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, а також обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено та призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин у виді 1 року 5 п`яти місяців обмеження волі.

Матеріалами справи встановлено, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року ОСОБА_6 призначено покарання за ч.1 ст. 186 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн., який станом на день ухвалення вироку від 07 червня 2016 року не виконаний, штраф не сплачений.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 надано дублікат квитанції 0.0.470990524.1 про сплату штрафу в сумі 850 грн., призначеного вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року.
З резолютивної частини вироку від 07 червня 2016 року вбачається застосування судом першої інстанції вимог ст. 71 КК, та призначення ОСОБА_6 остаточного покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком (від 24 квітня 2015 року штраф 850 грн.) та покарання за новим вироком 1 рік 5 місяців обмеження волі, яке є більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і невідбутої частини покарання за попереднім вироком, ухваливши рішення на підставі ч.3 ст. 72 КК України про їх самостійне виконання, що вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції щодо не застосування ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання.
Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого та відсутність тяжких наслідків від вчиненого діяння, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України, що, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів, та вважає, що доводи викладені в апеляції прокурора, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Не містить заборони застосуванню ст. 75 КК України і роз`яснення, які Пленум Верховного Суду України дав у п.10 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання, оскільки ОСОБА_6 до покарання з випробуванням оскаржуваним вироком засуджений вперше.

Істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які давали б підстави для скасування вироку при апеляційному розгляді не встановлено і стороною обвинувачення не наведено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Здолбунівському районного суду Рівненської області від 07 червня 2016 рокустосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу першого заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_8 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3