печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
Іменем України
04 березня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , особи, що звернулась із заявою ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про зобов`язання Генеральної прокуратури України провести повторну екстрадиційну перевірку, -

В С Т А Н О В И В :
В провадження Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому він просить зобов`язати Генеральну прокуратуру України провести повторну екстрадиційну перевірку, оскільки на його заяву Генеральною прокуратурою України в проведенні такої перевірки було відмовлено. Так, заявник зазначає, що 11.02.2015 Генеральною прокуратурою України винесено постанову про його екстрадицію до Республіки Білорусь. Він звернувся до Державної міграційної служби України із заявою про надання йому статусу особи, що потребує додаткового захисту, та остаточне рішення за цією заявою ще не прийнято, відповідно Генеральною прокуратурою України не прийнято остаточного рішення про здійснення фактичної передачі та таке рішення не може бути прийнято до вирішення судом спору з Міграційною службою. Таким чином, інформація, яка міститься в матеріалах екстрадиційної перевірки застаріла та не відповідає дійсності, зокрема і щодо стану його здоров`я, який значно погіршився за час перебування в СІЗО під час застосування до нього екстрадиційного арешту, та на даний час наявні обставини, які перешкоджають екстрадиції.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , захисник вимоги клопотання підтримали, посилаючись на викладене в ньому, просили задовольнити. Заявник зазначив, що на даний час оскаржує рішення про відмову у наданні йому статусу особи, що потребує додаткового захисту, в окружному адміністративному суді м. Києва, що не враховано під час проведення екстрадиційної перевірки.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечувала, зазначивши, що підстави для проведення повторної екстрадиційної перевірки відсутні. За наслідками проведеної екстрадиційної перевірки було прийнято рішення про видачу ОСОБА_3 в Республіку Білорусь, заявником рішення про видачу оскаржувалось, проте його скаргу залишено без задоволення ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2015, та вказана ухвала залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.05.2015. Після прийняття рішення про видачу особи ОСОБА_3 звернувся до Державної міграційної служби України із заявою про надання йому статусу особи, що потребує додаткового захисту, в задоволенні якої йому було відмовлено. На даний час заявником оскаржується відповідне рішення в порядку адміністративного судочинства. У зв`язку із вказаними обставинами фактична передача ОСОБА_3 була відстрочена. На даний час відсутні підстави для перегляду рішення про видачу особи, оскільки до вирішення спору ОСОБА_3 з Державною міграційною службою України будь-яке рішення по суті прийнято бути не може. При цьому після набрання законної сили відповідними рішеннями адміністративних судів Генеральної прокуратурою України, навіть за відсутності заяви ОСОБА_3 , буде перевірятись, чи не настали в період відстрочення фактичної передачі обставини, які можуть перешкоджати видачі особи. В задоволенні клопотання просила відмовити.

Вислухавши позиції учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання та матеріали, надані сторонами в судовому засіданні, слідчий суддя надходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 587 КПК України, екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.

Частиною 1 ст. 590 КПК України передбачено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі.

Статтею 591 КПК України передбачено порядок оскарження рішення про видачу особи (екстрадицію).

Частиною 1 ст. 592 КПК України передбачені підстави, за яких центральний орган України може відстрочити фактичну передачу особи до іноземної держави після прийняття рішення про видачу особи (екстрадицію), а частиною 4 цієї ж статті передбачено, що якщо в період відстрочення настали обставини, які можуть перешкоджати видачі особи, центральний орган України має право переглянути своє рішення про видачу (екстрадицію).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Кримінальним процесуальним кодексом України, зокрема і Главою 44, якою регламентована видача осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція), слідчому судді не надано права зобов`язувати центральний орган України переглядати своє рішення про видачу особи.

Виходячи з положень ст. ст. 581, 587, 591 КПК України, особа, видача якої запитується, має право оскаржувати лише рішення про задоволення запиту про видачу, а також рішення про екстрадицій ний арешт, інші застосовані запобіжні заходи. Всі інші дії та рішення центрального органу України щодо видачі особи (екстрадиції) оскарженню в порядку, визначеному цим Кодексом, не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 26, 572, 574, 587, 591, 592 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_3 про зобов`язання Генеральної прокуратури України провести повторну екстрадиційну перевірку залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1