УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/528/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.407 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2016 року, яким, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Загорівка, Борзнянського району, Чернігівської області, неодруженого, військовослужбовця за контрактом військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,-
засуджено за ч.4 ст.407, ст.69 КК України до покарання 6 місяців дисциплінарного батальйону.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Згідно вироку, 23 вересня 2013 року між ОСОБА_6 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження ОСОБА_6 військової служби в Збройних силах України.
Того ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків вказаної військової частини і призначено на посаду такелажника-лаборанта та, згідно ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_6 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.
26 червня 2015 року солдата ОСОБА_6 переведено для подальшого проходження служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 та наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 №44 від 26 червня 2015 року військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини і призначено на посаду старшого стрільця 3 відділення 3 взводу 2 роти охорони.
У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, №454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, №15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, ЗО, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_4 від 17 серпня 2015 року №2/4/2/316 солдата ОСОБА_6 переміщено для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
В розвиток даного розпорядження, 28 серпня 2015 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 солдата ОСОБА_6 виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення, та вказано, що 28 серпня 2015 року солдат ОСОБА_6 вибув до нового місця служби - військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Того ж дня, командир військової частини - польова пошта НОМЕР_3 о 15 год. 00 хв., під час шикування особового складу військової частини, довів в усному порядку солдату ОСОБА_6 вищевказаний наказ, вручив примірник даного наказу, видав останньому грошовий і продовольчий атестати та припис про те, що солдат ОСОБА_6 повинен в строк до 29 серпня 2015 року прибути до нового місця служби - військової частини -польова пошта НОМЕР_1 ,
Однак, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.
Реалізуючи задумане, 29 серпня 2015 року військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_6 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів і начальників та без поважних причин, в умовах особливого періоду, після переведення своєчасно не з`явився на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби не виконував і проводив час на власний розсуд до 10 лютого 2016 року.
10 лютого 2016 року солдат ОСОБА_6 о 14 год. 00 хв. з`явився до військової прокуратури Житомирського гарнізону.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним, а призначене покарання занадто суворим. Наголошує, що під час судового розгляду не були належним чином досліджені докази його винуватості та причини його ухилення від проходження військової служби, якими є незадовільний стан його здоров`я. За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного йому покарання змінити, та призначити покарання у виді штрафу.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, міркування прокурорів, про відсутність підстав для її задоволення, обговоривши доводи апеляції та перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України колегія суддів вважає, що подана обвинуваченим апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
З огляду на вирок, суд, діючи відповідно до вимог ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи, які ніким не оспорювалися.
Оскільки відповідно до вимог ст. 370 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, підстав посилатися у вироку на будь-які докази суд не мав.
Приймаючи рішення щодо обсягу доказів, які підлягають дослідженню, суд роз`яснив ОСОБА_6 зміст ст. 349 КПК України, впевнився у добровільності та істинності позиції останнього, який погодився з таким порядком розгляду провадження і не заперечував проти дослідження лише матеріалів, що характеризують його особу.
При цьому, за результатами прослуховування аудіозапису судового засідання від 18.03.2016 встановлено, що ОСОБА_6 , будучи допитаним в якості обвинуваченого, повністю визнавав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, розкаювався у вчиненому.
За таких обставин апеляційні доводи обвинуваченого про порушення судом кримінально-процесуального закону, що виразилося у неналежному дослідженні доказів його винуватості, є безпідставними.
Дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 407 КК України кваліфіковані правильно.
Що стосується покарання, яке суд обрав обвинуваченому, то на думку колегії суддів, воно призначено йому відповідно до вимог ст. 65 КК України з врахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, його наслідків, даних про його особу.
Відповідно до ч. 4 ст.12 КК України ОСОБА_6 вчинив злочин, що є тяжким, обставинами, які пом`якшують його покарання суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений раніше несудимий, вперше вчинив злочин, є єдиною дитиною у матері, самостійно з`явився до військової прокуратури Житомирського гарнізону, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, збитків кримінальним правопорушенням не завдано.
Суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, що колегія суддів вважає правильним. Визнані судом обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, дані про його особу, на які послався суд, ґрунтуються на матеріалах справи.
Що ж стосується апеляційних доводів обвинуваченого про неможливість відбування ним призначеного покарання за станом здоров`я, то вони ним належним чином непідтверджені, а тому визнаються необґрунтованим.
Враховуючи вищевказане, підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_6 та пом`якшення йому покарання не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2016 року щодо нього, - без зміни.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а особою, яка перебуває під вартою в той же самий строк з дня вручення йому її копії.
Судді: