АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1765/16 Справа № 189/2510/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року, яким:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Скотувате Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та засуджено до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Цим же вироком вирішені цивільний позов та доля речових доказів по кримінальному провадженню.
Вироком суду встановлено, що 25.06.2014 року близько 12 години 15 хвилин, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ Т95-3302» д.н. НОМЕР_1 , рухався по вулиці Леніна в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, зі сторони м. Донецька в напрямку м. Запоріжжя. В цей час в попутному йому напрямку по правій стороні проїжджої частини рухалася велосипедистка ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Водій ОСОБА_9 з-за наявності велосипедистки, що рухалася в попутному йому напрямку по його смузі руху, яка становила перешкоду для його руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», внаслідок чого навпроти будинку № 221 по вулиці Леніна допустив наїзд на велосипедистку.

В результаті наїзду ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми - забитих ран голови, перелому лобної кістки, вогнищ забою головного мозку, пневмоцефалії, ліквореї праворуч, що супроводжувалось комою та подальшим ускладненням, тетрапарезом, мнестичними порушеннями; численних саден та забійних ран на тулубу та кінцівках - тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя у момент спричинення.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції захисник-адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року відносно ОСОБА_9 та призначити йому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3-х років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки :повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчий інспекції. Позовні вимоги в частині, що стосуються стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, залишити без задоволення, у зв`язку зі сплатою даної шкоди в розмірі 30 000 гривень.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 , не врахував пом`якшуючі обставини, не врахована вина самої потерпілої та особисті данні обвинуваченого. Зокрема, судом не враховано, що ОСОБА_9 до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувався, характеризується позитивно, має на утриманні малолітніх дітей, є єдиною працевлаштованою особою, а його робота водієм є джерело доходів його сім`ї, має постійне місце проживання та роботу, щиро розкаявся. При цьому, апелянт зазначає, що судом не встановлено обтяжуючих вину обвинуваченого обставин. Крім того, адвокат вказує, що на його думку, суд першої інстанції, при призначенні покарання не враховано думку представника потерпілої, який не наполягав на суворій мірі покарання, та не просив суд позбавляти ОСОБА_9 волі. Також захисник зазначає, що судом першої інстанції невмотивовано завищена сума моральної шкоди та вважає, що достатньою сумою моральної шкоди буде 30 000 гривень, яка на час подання апеляційної скарги виплачена потерпілій.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку засудженого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити, позицію прокурора ОСОБА_6 , який вважав вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим, та просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін, думку представника потерпілої, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги в частині пом`якшення покарання, а в частині позову просив залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність обвинуваченого в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Як вбачається з апеляційної скарги, захисник ОСОБА_8 висновок суду про доведеність винуватості його підзахисного у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій останнього за ч.2 ст.286 КК України не оспорює.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника що призначене покарання, занадто суворе, а стягнення сума моральної шкоди завищена.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, при визначенні покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання.
Зокрема, суд першої інстанції врахував повне визнання ОСОБА_9 своєї вини в скоєнні кримінального правопорушення, те, що останній раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, матеріальні збитки не відшкодував, жодного разу не зателефонував потерпілій, не відвідає її, не поцікавився її станом здоров`я, в судовому засіданні щиро не розкаявся в скоєному.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції, з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначено ОСОБА_9 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підстав, за викладених вище обставин, для застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає. З цих же підстав апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в частині пом`якшення покарання задоволенню не підлягає.
Також не підлягає задоволенню апеляційна скарга захисника і в частині зменшення розміру суми моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, при призначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Така шкода, виходячи із п.2 та п.3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, яка спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила, при наявності її вини.

На думку колегії суддів, при визначенні розміру моральної шкоди, яка була спричинена потерпілій діями обвинуваченого, суд першої інстанції, з дотриманням вищезазначених норм діючого законодавства, оцінивши всі обставини кримінального правопорушення та поведінку обвинуваченого після скоєного, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що сума моральної шкоди, яку необхідно стягнути з обвинуваченого, враховуючи вимоги розумності та справедливості - 80 000 гривень та підстав для її зменшення колегія суддів не вбачає.
При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року відносно ОСОБА_9 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді