Справа №1-45/11 30.06.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/784/45/2016 року Категорія: ст. 185 ч.3 КК України
Головуючий у першій інстанції
ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
Головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено:

за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_9 388975 грн. - на відшкодування майнової шкоди та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди

За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що у період часу з 03.05.2009 року по 18.02.2010 року, з метою незаконного заволодіння чужим майном, неодноразово проникав до гаражу № НОМЕР_1 в авто кооперативі «Металург» по вул.Айвазовського 1-В в Корабельному районі м. Миколаєва, що належить потерпілому ОСОБА_9 та скоїв 19 епізодів таємних крадіжок майна потерпілого ОСОБА_9 .
Так, 03.05.2009 року близько 09.00 год. з метою незаконного заволодіння чужим майном, з використанням ключа від воріт, проник до гаражу № НОМЕР_1 в авто кооперативі «Металург» та викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 1350 грн., розпорядившись викраденим на власний розсуд.
05.05.2009 року близько 09.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 2250 грн.
02.10.2009 року близько 09.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 9700 грн.
08.10.2009 року близько 09.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 3600 грн.
23.10.2009 року близько 09.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 8280 грн.
31.10.2009 року близько 09.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 1675 грн.
06.11.2009 року близько 13.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 20500 грн.
16.11.2009 року близько 09.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 320 грн.
21.11.2009 року близько 08.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 3595 грн.
27.11.2009 року близько 08.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 5200 грн.
20.12.2009 року близько 09.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 2000 грн.
30.12.2009 року близько 08.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 2600 грн.
09.01.2010 року близько 08.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 32000 грн.
03.02.2010 року близько 10.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 450 грн.
05.02.2010 року близько 10.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 5050 грн.
11.02.2010 року близько 10.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 600 грн.
18.02.2010 року близько 09.00 год. таким же способом, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 40000 грн.
Крім того, в період часу з 03.05.2009 року по 18.02.2010 року, більш точний час встановити не представилося можливим, таким же способом, повторно викрав інше майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 12145 грн.
В апеляції потерпілий просить вирок скасувати, справу направити на додаткове розслідування.
Вважає, що слідство неправильно розслідувало дану кримінальну справу, скористалось його хворобливим станом, а суд неповно дослідив обставини справи і дані про участь ОСОБА_10 , який разом з ОСОБА_8 протягом року викрадав його майно з гаражу, а потім підпалили його гараж. Наполягає на притягненні ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності.
Також, на переконання апелянта, прокурор та суд незаконно перекваліфікували дії ОСОБА_8 з ч.4 на ч.3 ст. 185 КК України.
Зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_8 суд безпідставно визнав пом`якшуючою обставиною - скоєння злочину внаслідок тяжкого матеріального становища, та зазначив, що ОСОБА_8 є сиротою, оскільки, у засудженого є батько, мачуха, брати та сестри, а він сам є молодим, здоровим чоловіком, який не хоче працювати.
Захисник ОСОБА_7 просить вирок змінити, призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України та зменшити суми стягнення на відшкодування матеріальної шкоди до 137815 грн.
Вважає, що при винесенні вироку суд обрав надмірно сувору міру покарання, яка не відповідає особі засудженого і тяжкості вчиненого злочину. Зазначає, що суд не дав належної оцінки даним, які характеризують його особу, причинам, які підштовхнули його до скоєння злочинів.
На думку апелянта, суд безпідставно задовольнив уточнений цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнув з ОСОБА_8 388975 грн., оскільки ОСОБА_9 надав суду в якості доказу довідки про вартість нових товарів, які входять до переліку викрадених, але не надав жодної довідки підтверджуючих їх придбання.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляцію та заперечувала проти задоволення апеляції потерпілого ОСОБА_9 , думку прокурора, який вважав, що апеляції задоволенню не підлягають, вивчивши матеріали кримінальної справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, з проникненням у приміщення, тобто вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України, при обставинах, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні і викладеними у вироку доказами.

Щодо доводів потерпілого ОСОБА_9 про неправильну перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.4 ст. 185 КК України на ч.3 ст. 185 КК України, то суд першої інстанції належним чином та з достатньою повнотою дослідив усі докази та дав їм належну правову оцінку відповідно мотивувавши своє рішення.
Так, суд вірно виходив із того, що викрадення чужого майна є умисним злочином. Поряд з цим, неодноразове незаконне заволодіння чужим майном, що складається із тотожних діянь слід вважати продовжуваним злочином лише у тому випадку, коли дії винної особи із самого початку охоплювались єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном.
Як вбачається, з показань засудженого ОСОБА_8 , умисел на вчинення крадіжок майна, що належить потерпілому ОСОБА_9 , виникав у нього, тоді коли він відчував матеріальні труднощі, тобто, при вчиненні інкримінованих йому таємних викрадень, він не керувався єдиним умислом, спрямованим на заволодіння всього, викраденого згодом їм майна. Такі показання підсудного узгоджуються з інформацією, що міститься в його численних заявах, адресованих в правоохоронні органи про вчинення ним злочинів.
Як випливає з переліку найменувань викраденого майна, заявленого потерпілим, воно не було частинами цілого і не належало до однієї категорії товарів. За такого висновок суду про те, що з самого початку злочинні дії, ОСОБА_8 хоча і складалися з ряду тотожних дій, спрямованих на таємне викрадення майна потерпілого, проте не охоплювалися єдиним умислом, є вірним. З огляду на зазначене загальна сума викраденого у ОСОБА_12 майна не є такою, що впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_8 .
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що своїми окремо взятими діями ОСОБА_8 не заподіяв потерпілому матеріальний збиток, який відповідно до примітки до статті 185 КК України, відноситься до великого розміру, у зв`язку з чим, у його діях відсутня кваліфікуюча ознака ч. 4 ст. 185 КК України - вчинення крадіжки чужого майна у великому розмірі.
Відповідно до вимог ст.275 КПК України (1960р.), розгляд справи проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення. Тому доводи потерпілого ОСОБА_12 про притягнення до відповідальності іншої особи - ОСОБА_10 , а також притягнення до кримінальної відповідальності за знищення його майна шляхом підпалу виходять за межі даного кримінального провадження. До того ж, відповідно постанов слідчого від 19.05.2010р. у відношенні ОСОБА_10 відмовлено у порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.185 КК України на підставі п.2ст.6 КПК України (1960р.), та від 20.05.2010р. - у відношенні ОСОБА_8 відмовлено у порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.194 КК України на підставі п.2ст.6 КПК України (1960р.), і дані постанови є чинними.
Доводи захисника ОСОБА_7 щодо невірного висновку суду про задоволення цивільного позову про відшкодування майнової шкоди у розмірі 388975 грн. колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до вимог п.11, 13 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31.03.1989 року, зі змінами та доповненнями діючими на даний час при визначенні розміру шкоди суд має виходити з цін на майно, що діють у даній місцевості на час розгляду справи, і застосовувати встановлені нормативно-правовими актами для даних випадків кратність, коефіцієнти, індекси, податок на добавлену вартість, акцизний збір тощо.
Покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою.
Таким чином, задовольняючи позов потерпілого про відшкодування майнової шкоди, суд вірно взяв до уваги визнання ОСОБА_8 цивільного позову у повному обсязі, та наданих потерпілим даних про вартість майна на момент розгляду справи(т.1, а.с. 87-89, 93).
Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, воно призначено відповідно вимог ст. ст. 65, 66, 67 КК України.

Так, суд першої інстанції належним чином врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який є тяжким, кількість епізодів злочинної діяльності, обставини та наслідки їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який щиро кається, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює.

Пом`якшуючими покарання обставинами суд вірно визнав щире каяття та скоєння злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Доводи потерпілого про безпідставність визнання цих обставин пом`якшуючими суд визнає необґрунтованими, оскільки, суду не надано будь яких доказів на підтвердження цих доводів. Тоді як, висновки суду у цій частині ґрунтуються на показання підсудного у судовому засіданні про те, що він є сиротою, вимушений був самостійно себе утримувати. Водночас, відповідно характеристики з місця проживання підсудний характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

З урахуванням наведеного, суд вмотивовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Не вбачається підстав для звільнення засудженого від покарання, оскільки, його поведінка у ході судового розгляду справи, а саме ухилення від явки до суду на протязі 5 років, у зв`язку із чим він був оголошений у розшук, свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення. Тому апеляційний суд вважає, що виправлення засудженого без відбування покарання є неможливим, тому немає підстав для застосування положень ст..75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що просить захисник.

Тому підстави для зміни вироку в цій частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України(1960р.), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляції захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 - залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КПК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з 02.03. по 05.03.2010р., а також з 11.08.2015р. по 30.06.2016р. включно у строк відбування покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили, тобто з 01.07.2016р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засуджений, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуюча:

Судді: