АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1075/16 Справа № 204/2965/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за ч.1 ст.309 КК України до трьох років позбавлення волі.
За апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_7 , обівинуваченого ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2016 року.
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційних скаргах:
прокурор, не оскаржуючи доведеності вини та правильності кваліікації скоєного вважає вирок суду незаконним внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Покарання не відповідає вимогам закону України про кримінральну відповідальність. Суд безпідставно не застосував положення ст.55 КК України та не навів доводів з цього питання.
Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст.55 КК України позбавити ОСОБА_6 права обіймати посади в системі органів державної кримінально-виконавчої служби України, в іншій частині вирок суду залишити без змін.
обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації скоєного, вважає вирок суду в частині покарання незаконним через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Суд не взяв до уваги дані про його особу, щире каяття та активне сприяння слідству, те що злочин ним вчинений вперше, неправильно зазначив що він ніде не працює. Суд не обгрунтував призначення покарання у вигляді позбавлення волі. Суд не врахував думку прокурора, який просив призначити покарання у виді штрафу із застосуванням ст.55 КК України.
Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити покрарання за ч.1 ст.309 КК України не пов`язане з позбавленням волі.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що будучи службовою особою - молодшим інспектором 2 категорії чергової зміни №4 Дніпропетровського слідчого ізолятора Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровськоій області, маючи спеціальне звання молодший сержант в ранковий час 17 квітня 2015 року знаходячись на пр. Пушкіна в м. Дніпропетровську придбав у невстановленої особи паперовий пакунок, обмотаний скотчем, з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.
Після чого ОСОБА_6 зберігаючи при собі паперовий пакунок з канабісом, масою в перерахунку на суху речовину 10,301 г, перевіз його до місця несення служби Дніпропетровського слідчого ізолятора.
О 07.58 год. за лінією охорони Дніпропетровського слідчого ізолятора, на охоронюваній зоні, у кімнаті огляду у приміщенні контрольно-пропускного пункту слідчим СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області у присутності понятих, було проведено особистий обшук ОСОБА_6 в ході якого у лівій боковій кишені штанів, був виявлений паперовий пакунок, обмотаний прозорим скотчем.
Згідно висновку експерта №70/10-977 від 24 квітня 2015 року у вказаному паперовому пакунку, вилученому у ОСОБА_6 , була речовина рослинного походження зеленого кольору масою 11,575 г, яка є канабісом, що відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабіса в перерахунку на висушену речовину становить 10,301 г, що перевищує невеликі розміри наркотичних засобів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити покрарання за ч.1 ст.309 КК України не повязане з позбавленням волі, в задоволені апеляційної скарги прокурора відмовити, думку прокурора, який вважав, що вирок суду необхідно скасувати, ухвалити новий вирок яким ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та на підставі ст.55 КК України позбавити ОСОБА_6 права обіймати посади в системі органів державної кримінально-виконавчої служби України, в іншій частині вирок суду залишити без змін, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційних скаргах, співставивши їх з наявними в справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Висновки суду щодо винності ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, обґрунтовано наявними у справі доказами, що в апеляційному порядку не оскаржено. Фактичні обставини справи, юридична кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України також є правильними і ніким не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Поряд з цим, вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання за скоєне, суд в повній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.
Обставин, пом`якшуючих або обтяжуючих покарання перевіркою матеріалів справи не виявлено, а відтак відповідний довід в апеляції обвинуваченого колегія суддів вважає безпідставним.
Зважаючи на характер вчиненого злочину, покарання призначене ОСОБА_6 саме у виді трьох років позбавлення волі за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а відтак довід обвинуваченого проте, що призначений вид покарання є необгрунтованим колегія суддів вважає безпідставним. Підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляції обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
Довід прокурора в апеляційній скарзі проте, що суд першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_6 не вмотивував в своєму вироку, чому саме не застововано положення ст.55 КК України, тобто не позбавлено ОСОБА_6 права обіймати посади в системі органів державної кримінально-виконавчої служби України, є обгрунтованим, але це не є підставою для скасування вироку.
Згідно ст.55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру злочину, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Отже, санкцією статті 309 ч.1 КК України не передбачено як додаткове покарання позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Підстави для застосування позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, коли покарання як додаткове призначається не відповідно до санкції статті особливої частини КК, а на підставі ст.55 Загальної частини КК, сформульовані в ч.2 ст.55 КК України. Щодо апеляційної скарги прокурора, то в ній ці підстави, відповідно до яких це покарання може бути призначене, відсутні.
Таким чином, судом були враховані всі обставини справи, на які посилаються в апеляційних скаргах прокурор та обвинувачений.
Порушень в ході досудового слідства та у судовому засіданні вимог кримінально-процесуального законодавства, які б тягнули за собою зміну або скасування вироку, перевіркою матеріалів справи не виявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3