Ухвала іменем україни 07 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000602, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Малинівки Чугуївського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22 березня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого 05 вересня 2014 року у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

За вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Оскаржуваним вироком апеляційного суду вирок міського суду в частині призначення покарання скасовано та призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до судових рішень ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 28 квітня 2015 року близько 00.30 год., проникнувши до господарської будівлі, розташованої на території домоволодіння на АДРЕСА_2 , таємно викрав належне ОСОБА_7 майно, на загальну суму 6664,82 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання, застосувати до нього ст. 75 КК України. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що апеляційний суд передчасно, на його думку, скасував вирок суду першої інстанції та обрав стосовно нього реальну міру покарання, оскільки з урахуванням даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання, а також позицію потерпілого, якому він відшкодував заподіяну шкоду та який жодних претензій до нього не має, у суду є достатньо підстав для звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, який підтримав свою скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка вважала вирок апеляційного суду законним та обгрунтованим та просила залишити його без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання унаслідок незастосування до нього положень ст. 75 КК України є безпідставними.
Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливого виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд першої інстанції урахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується і має на утриманні малолітнього сина. Крім того, суд також урахував обставини, що пом`якшують покарання, якими визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, та обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

На підставі цих даних у їх сукупності, суд першої інстанції не тільки призначив покарання у виді позбавлення волі близько до мінімальної межі, визначеної санкцією статті, інкримінованої ОСОБА_6 , а й звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, дійшовши висновку про можливість його виправлення та перевиховання без відбування покарання.
Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання, а також обґрунтованість рішення про застосування ст. 75 КК України, взяв до уваги обставини, враховані районним судом.
Разом із цим, апеляційний суд дійшов висновку, що при призначенні покарання з можливістю виправлення та перевиховання винного без його відбування поза увагою суду першої інстанції по суті залишилося те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово був засуджений за тяжкі та середньої тяжкості злочини, в тому числі й за крадіжки з проникненням, при цьому через 7 місяців після відбуття покарання за попередній злочин вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про стійку спрямованість на вчинення таких протиправних дій.
Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставне врахування місцевим судом обставин, які пом`якшують ОСОБА_6 покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, оскільки викрадене майно було вилучено працівниками міліції після вчинення злочину і повернуто потерпілому під розписку, що свідчить про відсутність у діях засудженого вищевказаних обставин.
На підставі наведених обставин у їх сукупності суд апеляційної інстанції, врахувавши мету покарання, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без відбування покарання.
З урахуванням зазначених даних, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин вчинення протиправного діяння, короткого проміжку часу, що минув з моменту відбуття винним покарання за попередній аналогічний злочин до вчинення нового кримінального правопорушення, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання у зазначеному виді й розмірі справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При цьому підстав вважати покарання, призначене засудженому, несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом`якшення чи застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на чому наполягає засуджений, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _______________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3