490/8956/15-к
н/п 1-кп/490/239/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальну справу відносно :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Нижні Сірогози Херсонської області, українця, громадянина України, не одруженого, з повною середньою базовою освітою, раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
про скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2014 року №211 зарахований до списків особового складу частини та проходив військову службу на посаді командира відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 4 аеромобільно-десантної роти 2 аеромобільно-десантного батальйону.Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий періодце період функціональної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової» або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його де виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.З моменту видання Виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014р. на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п.1,3 ч.3ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлення туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби молодшому сержанту ОСОБА_6 достеменно було відомо і до часу не з`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
ОСОБА_6 , 20.05.2015р. близько 12год. являючись військовослужбовцем Збройних сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків з військової служби в умовах особливого періоду,самовільно залишив військову частину п/п НОМЕР_2 та без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 17.08.2015р.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав повністю, і по суті пояснив суду, що в кінці липня, на початку серпня 2014р. він записався добровольцем в батальйон " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", який приймав участь в антитерористичній боротьбі на сході України.Пройшовши підготовку в батальйоні "Фенікс", він звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 що в АДРЕСА_2 для відправки його в зону АТО для захисту України. В серпні 2014р. він був призваний, та після тижня навчань в районі Краматорська разом із частиною проходив службу в зоні АТО, в Донецькій області. Його відділення було в оточенні, коло нього гинули його побратими. Тому в 20 числах травня 2015р., коли він разом із частиною повернувся після закінчення дій в зоні АТО в розташування в/ч, він відчував себе морально дуже виснаженим та деморалізованим. Його деякі безпосередні командири в розташуванні частини вели себе не у відповідності до честі військовослужбовця та офіцера, тому він враховуючи його стан, залишив розташування частини та поїхав до своєї сім?ї, до батьків, де знаходився десь пів року.Потім йому подзвонили та сказали, щоб він приїхав в частину, і він добровільно повернувся в розташування своєї частини. Після повернення із зони АТО реабілітацію у в/ч він не проходив, оскільки таку реабілітацію тоді взагалі ніхто не проходив, мова про психологічну реабілітацію тоді не йшла. В скоєному розкаюється.
Судом досліджено витяг з наказу №41 від 30.06.2015р. згідно якого ОСОБА_6 призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 під час особливого періоду.
Судом досліджено акт службового розслідування від 30.05.2015р., пояснювальна ОСОБА_7 від 20.05.2015р., пояснювальна ОСОБА_8 від 20.05.2015р., пояснювальна ОСОБА_9 від 30.05.2015р., пояснювальна ОСОБА_10 від 30.05.2015р., рапорт ОСОБА_11 від 20.05.2015р. згідно яких було встановлено що після 20.05.2015р. ОСОБА_6 у розташуванні військової частини був відсутній.
Судом досліджено лист ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.08.2015р. №2913 згідно якого 17.08.2015р. сержант ОСОБА_6 самовільно повернувся до розташування військової частини п/п В НОМЕР_3 .
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України підтверджується і іншими доказами, зібраними по справі, які в судовому засіданні не досліджувалися, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду справи. Фактичні обставини справи ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у справі.
Оцінюючи в сукупності добуті в процесі судового слідства докази суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані правильно за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує пом`якшуючі обставини - визнання своєї вини, обтяжуючих вину ОСОБА_6 обставин - суд не вбачає.
Разом з тим суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується добре, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, розкаявся, тому суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе відносно ОСОБА_6 обрати покарання із застосуванням ст.75 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323 -324 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1(один) рік.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.
Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення йому копії вироку.
Суддя