Ухвала
іменем україни

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000229 касаційні скарги засудженого та захисника на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодноразово судимого, востаннє за вироком від 20 березня 2015 року за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням положень ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців без конфіскації майна,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років шість місяців без конфіскації майна, а на підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк сім років без конфіскації майна.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 21 714 грн та 5000 грн відповідно.
Вирішено питання про долю речових доказів та судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у повторному незаконному заволодінні транспортними засобами у м. Южноукраїнську Миколаївської області за таких обставин:
- 05 квітня 2014 року близько 03.00 год. на вул. Набережній енергетиків автомобілем марки ВАЗ-21099 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 53 950 грн;
- 07 травня 2014 року близько 03.00 год. на просп. Леніна, 29 автомобілем марки Volkswagen Passat (державний номерний знак НОМЕР_2 ), завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 57 810 грн;

- 16 травня 2014 року близько 04.00 год. на вул. Дружби Народів, 23 автомобілем марки ВАЗ-2106 (державний номерний знак НОМЕР_3 ), завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 19 980 грн;
- 16 травня 2014 року близько 04.30 год. на вул. Дружби Народів, 33 автомобілем марки ВАЗ-21063 (державний номерний знак НОМЕР_4 ), завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 21 714 грн;
- 29 травня 2014 року близько 04.00 год. на вул. Енергобудівників, 3 автомобілем марки ВАЗ-21011 (державний номерний знак НОМЕР_5 ), завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 21 360 грн;
- 16 червня 2014 року близько 04.00 год. на б-рі. Шевченка, 10 автомобілем марки ВАЗ-21085 (державний номерний знак НОМЕР_6 ), завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 17 160 грн.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вважає, що його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів не доведено, і стверджує, що апеляційний суд порушив його право на захист, адже розглянув кримінальне провадження без його участі.

Захисник у скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції було порушено вимоги ст. 404 КПК, оскільки стороні захисту було відмовлено в дослідженні доказів (допиті свідків, яких не було допитано місцевим судом). На думку скаржника, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, адже у ній відсутні відповіді на доводи ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що показання на досудовому слідстві, в яких він визнавав свою вину і які покладено в основу обвинувального вироку, він дав під тиском та погрозами з боку слідчого. До того ж, на його думку, місцевий суд використав ці показання з порушенням при цьому вимог ч. 4 ст. 95 КПК, згідно з якими суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, котрий підтримав свою касаційну скаргу та частково скаргу захисника, думку прокурора, який погодився зі скаргами частково і просив скасувати ухвалу апеляційного суду, а кримінальне провадження призначити на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 за його апеляційною скаргою.

Так, у цій скарзі ОСОБА_6 стверджував, що визнав свою вину у вчиненні злочинів, які було кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК, під час досудового слідства у зв`язку з фізичним та психічним впливом на нього з боку працівників міліції.

Апеляційний суд у мотивувальній частині своєї ухвали виклав узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого, серед яких був довід про те, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування дав показання під тиском та погрозами з боку слідчого, і місцевий суд послався на ці його показання у вироку замість того, щоб послатися на ті, які засуджений дав у судовому засіданні, не визнаючи вини.

Між тим, цього доводу апеляційний суд не перевірив, і жодної відповіді на нього в ухвалі цього суду не міститься.

З урахуванням того, що в основу обвинувального вироку місцевого суду як одні з вирішальних доказів винуватості покладено заяви ОСОБА_6 на ім`я начальника Южноукраїнського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області від 26 червня та 03 липня 2014 року (в яких він визнав свою причетність до незаконного заволодіння транспортними засобами за обставин, установлених потім у вироку), протокол огляду місця події від 26 червня 2014 року (під час цієї слідчої дії засуджений також визнавав свою вину у незаконному заволодінні транспортними засобами), апеляційний суд мав би ретельно перевірити вищевказаний довід засудженого, але цього не зробив.

Між тим, від з`ясування вказаних обставин залежить, чи можна визнавати допустимими доказами вищевказані заяви засудженого та його пояснення під час огляду місця події від 26 червня 2014 року (статті 87, 89 КПК).

Такі засади кримінального провадження, як верховенство права, законність (статті 8, 9 КПК), передбачають застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд). На це апеляційний суд також не зважив.

У своїх рішеннях Європейський суд (зокрема, у справах «Вергельський проти України», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України») неодноразово зазначав, що в тих випадках, коли особа подає небезпідставну скаргу про те, що вона зазнала жорстокого (поганого) поводження з боку суб`єктів владних повноважень усупереч вимогам ст. 3 Конвенції про захист основоположних прав і свобод людини (далі Конвенція), це в поєднанні із загальним обов`язком держави відповідно до ст. 1 Конвенції забезпечити кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені нею, вимагає проведення ефективного офіційного розслідування незалежним органом.

В іншому рішенні Європейського суду («Коробов проти України») вказано, що розслідування небезпідставних скарг про жорстоке поводження має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки про закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, а також показань очевидців та експертних висновків.

Отже, у зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційний суд ухвалив своє рішення щодо вироку стосовно ОСОБА_6 з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ст. 419 КПК). Тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу воно підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий апеляційний розгляд, під час якого суду слід із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також прав сторін на практики Європейського суду, додержуючись вказівок касаційного суду, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі, після чого винести законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

У зв`язку з цим касаційні скарги підлягають лише частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого та захисника задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3