АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/1118/15-к Номер провадження 11-кп/786/387/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мануйлівка Козельщинського району, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно вироку, обвинувачений визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

1 листопада 2015 року близько 20 години ОСОБА_8 , шляхом відкриття вхідних дверей, проник до господарської будівлі домогосподарства потерпілої ОСОБА_9 , розташованого в с. Верхня Мануйлівка Козельщинського району Полтавської області, звідки таємно, повторно, викрав велосипед «Україна», два молотки та сокиру, спричинивши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 702 грн. 33 коп.

12 грудня 2015 року біля 23 години обвинувачений, знявши незамкнений навісний замок, що знаходився на вхідних дверях, проник до приміщення гаражу, розташованого в господарстві потерпілої ОСОБА_10 в цьому ж селі, звідки таємно викрав велосипед жіночий «Україна» вартістю 1500 грн. та речі господарського призначення (дві сокири, колун кований, бензопилу «STIHL»), чим спричинив потерпілій майнову шкоду в розмірі 2693 грн. 08 коп.

В апеляційній скарзі з внесеними змінами обвинувачений просить пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст.75 КК України, врахувавши, що його співмешканка вагітна. Водночас заперечує свою винуватість у викраденні майна у потерпілої ОСОБА_10 .

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав недоведеною винуватість обвинуваченого за епізодом крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_10 і просив виключити вказівку про це з вироку та не вбачав підстав для пом`якшення призначеного покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши докази щодо оскаржуваного епізоду злочину, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за епізодом таємного викрадення майна у потерпілої ОСОБА_9 за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, який заперечує факт викрадення майна у потерпілої ОСОБА_10 заслуговують на увагу, оскільки надані стороною обвинувачення та перевірені судом докази не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 у вчиненні таких дій.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення, зокрема, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд у вироку, як на докази підтвердження вини обвинуваченого за епізодом крадіжки у потерпілої ОСОБА_10 посилався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протоколи: прийняття заяви про кримінальне правопорушення; огляду речей та домоволодіння ОСОБА_10 ; огляду помешкання обвинуваченого, а також на дані довідок про вартість велосипеда і речей господарського призначення.
Інших доказів винуватості суду першої інстанції не надавалося і у вироку не наведено.
Обвинувачений в суді апеляційної інстанції заперечив свою вину за цим епізодом.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_11 брат обвинуваченого, ОСОБА_12 голова сільської ради та ОСОБА_13 не навели в своїх показаннях жодних даних, які б підтверджували винуватість саме ОСОБА_8 у викраденні майна потерпілої ОСОБА_10 .

Більше того, свідок ОСОБА_11 пояснив, що його брат ОСОБА_8 заперечував свою причетність до цього злочину.

Свідок ОСОБА_13 вказав, що лише бачив в селі поблизу тракторної бригади велосипед, проте не може пояснити, яке відношення до цього має обвинувачений.

Крім того, ОСОБА_8 не визнавався винуватим у викраденні в потерпілої ОСОБА_10 речей (фляги, миски, ложки та вилки), які свідок ОСОБА_11 забрав з помешкання обвинуваченого та повернув потерпілій.

Не доводять винуватості обвинуваченого і дані протоколів: прийняття заяви про кримінальне правопорушення; огляду речей та домоволодіння ОСОБА_10 і помешкання, де проживав ОСОБА_8 .
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом не доведена поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_10 , а тому така вказівка суду підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Доводи апеляційної скарги про пом`якшення призначеного покарання є непереконливими.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як убачається із матеріалів провадження, обвинувачений визнав вину за епізодом крадіжки у потерпілої ОСОБА_9 , щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину. З огляду на ці обставини суд обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому в даному випадку кримінальним законом.

З огляду на те, що ОСОБА_8 вчинив умисний тяжкий злочин проти власності відразу після звільнення з місць позбавлення волі, ухилявся від суду та був оголошений в розшук, характеризується негативно, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Водночас, на підставі ч.5 ст.72 КК України, підлягає зарахуванню в строк призначеного обвинуваченому покарання строк попереднього ув`язнення з 15 січня по 15 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про вчинення ОСОБА_8 12 грудня 2015 року крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_10 в зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості за даним епізодом.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15 січня по 15 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4