Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 15 вересня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000469 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 04 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2016 року щодо нього.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 04 грудня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Красне Буського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
ОСОБА_6 , 05 серпня 2014 року о 20.30 год., керуючи автомобілем марки «ТАТА LPT61/58», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Львова по автодорозі «Львів Рава-Руська» в смт. Куликів по вул. Жовківській через перехрестя вул. Жовківської та вул. Б. Хмельницького, порушив пункти 1.5, 2.3,, 10.1, 11.2, 12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ - 2106», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по ній, внаслідок якого останньому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про зміну судових рішень в частині призначеного покарання та просить його пом`якшити до 4 років позбавлення волі і звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважає призначене йому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Посилається на те, що при обранні його виду та розміру суд не врахував належним чином необережної форми вини у скоєному та безпідставно не визнав обставинами, які пом`якшують покарання: відсутність на місці дорожньо-транспортної пригоди знаків, які обмежують швидкість у разі настання дощу та визнання ним вини поряд з виною осіб, відповідальних за організацію дорожнього руху. На думку ОСОБА_6 , враховуючи зазначене, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, у суду є достатньо підстав для пом`якшення призначеного йому покарання та застосування ст. 75 КК України.

В запереченнях на касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 , посилаючись на безпідставність, на її думку, касаційних вимог засудженого, просила їх залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення касаційних вимог засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_6 було враховано тяжкість вчиненого злочину, який класифікується як тяжкий, дані про особу засудженого, а саме: те, що він раніше судимим не був, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, за місцем роботи та проживання характеризувався позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює вантажником транспортної дільниці. Суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання те, що ОСОБА_6 попросив вибачення у потерпілих та пересилав поштовими переказами кошти для потерпілих. Враховуючи наведене, а також відношення ОСОБА_6 до вчиненого, а саме те, що настання дорожньо-транспортної пригоди є не тільки його виною, тобто фактичне визнання ним лише частини вини у скоєному, позицію потерпілих щодо призначення суворої міри покарання, суд прийшов до переконання про те, що необхідним та достатнім для засудженого буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
При цьому, суд не знайшов підстав вважати, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, вказаний суд відзначив, що враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів, а також з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, позицію потерпілих, які просили призначене судом першої інстанції покарання залишити без зміни та наявність лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, призначене судом першої інстанції є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів засудженим.
Колегія суддів погоджується з призначеним засудженому ОСОБА_6 покаранням та вважає, що підстав для його пом`якшення та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України немає.

Всі наведені засудженим у касаційній скарзі обставини були враховані судами попередніх інстанцій та не дають достатньо підстав вважати можливим виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства. При цьому, колегія суддів звертає увагу на позицію потерпілої, яка в своїх запереченнях наполягала на необхідності залишення призначеного засудженому покарання без зміни та вказувала, що заподіяної злочином шкоди ОСОБА_6 не відшкодував, а його вибачення у залі судового засідання свідчать лише про їх формальний характер.

Тому, твердження в касаційній скарзі засудженого про наявність достатніх підстав для звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів вважає безпідставними та приходить до висновку, що призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для зміни оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних вимог немає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовківського районного суду Львівської області від 04 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2016 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3