Справа № 538/1496/16-к
Провадження № 1-кп/549/52/16
УХВАЛА
14 листопада 2016 року Чорнухинський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
з участю осіб, які беруть участь у справі:
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000498 від 01.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України,
встановив:

На розгляді суду перебуває зазначене кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України.
Під час судового розгляду провадженні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою обгрунтовуючи тим, що строк запобіжного заходу спливає 25.11.2016 року, на даний час ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 , передбачені у ст. 177 КПК України, не зменшилися, а також визначити розмір застави в 10 мінімальних заробітних плат.
Захисник та обвинувачений заперечували проти продовження строку тримання під вартою мотивуючи тим, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я, постійне місце проживання та засоби для існування. Зазначили, що представник потерпілого вже допитана, а тому ризики подальшого впливу на неї відсутні. При цьому останній має непогашену судимість за вчинення злочину, не пов`язаного з злочинами проти власності. Також вважають обвинувачення ОСОБА_5 у вчинені злочину необгрунтованим.
Просили змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.
Заслухавши думку учасників провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.
Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою спливає 25.11.2016 року, однак судове провадження у даній справі ще не завершено.
За змістом пункту 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема законного арешту або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
В силу частини п.3 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, підставою для обрання та подальшого продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, зокрема може продовжити злочинну діяльність, незаконного впливати на представника потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню.
Оцінюючи всі чинники за і проти наявності суспільного інтересу, що виправдовують відступ від правила поваги свободи особистості, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , - який є раніше судимою особою, в тому числі і за вчинення злочинів проти власності, не займається суспільно-корисною працею, сім`ї немає, обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості під час іспитового строку, - запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи те, що тримання під вартою обвинуваченого є виправданим існуванням суспільного інтересу на забезпечення правосуддя у кримінальному провадженні, що за таких обставин перевищує принципи поваги до особи та особистої свободи.
При цьому, необхідно зазначити, що той факт, що представник потерпілого вже допитана судом, ризику подальшого впливу на неї не зменшує, оскільки з огляду на положення ст. 404 КПК України щодо меж апеляційного розгляду не виключається можливість повторного дослідження повідомлених ними обставин у суді апеляційної інстанції.
Крім того, доводи сторони захисту щодо необгрунтованого обвинувачення у вчинення інкримінованого злочину судом не приймається, оскільки ці питання підлягають вирішенню під час судового розгляду.
Враховуючи вимоги закону та відповідно до п.1 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, визначається у межах від одного до двадцяти розмірів мінімальної заробітної плати, тому, виходячи з розміру викраденого майна, яке було предметом інкримінованих злочинів, та особу обвинуваченого, вважаю за необхідне визначити розмір застави в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, з покладенням на нього в разі звільнення обов`язків, передбачених п.п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 331 КПК України, суд,
ухвалив:
1.Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 задовольнити.
2.Обраний під час досудового розсліду
вання запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на шістдесят днів з 26 листопада 2016 року по 24 січня 2017 року включно.
3. Обвинувачений підлягає звільненню з-під варти в разі внесення застави в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот гривень) грн., з покладенням на нього в цьому випадку на цей же строк таких обов`язків:
- прибувати на виклик до суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.
4.Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі звільнення з-під варти він зобов`язаний виконувати покладені на нього судом обов`язки, невиконання яких тягне за собою звернення суми застави в дохід держави та подальшу заміну запобіжного заходу на більш суворий.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя
Чорнухинського районного суду ОСОБА_1