Справа №1490/4988/12 27.11.2012 27.11.2012 27.11.2012
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11/1490/850/12 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.198 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого: Ржепецького О.П.

суддів: Івченко О.М., Кваші С.В.

за участю прокурора Цибух Т.І.

Розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2011року, яким

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, судимий Новоодеським районним судом 23 червня 2009 року по ст. 185 ч.2 КК України на 3роки позбавлення волі, з випробуванням протягом іспитового строку 2 роки, засуджений:

- за ст. 198 КК України строком на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного по даному вироку частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком від 23 червня 2009 року і остаточно призначено до відбуття 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України, не маючий судимості, засуджений:

- за ст. 186 ч. 2 КК України строком на 4 роки позбавлення волі;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянин України, судимий Центральним районним судом м. Миколаєва 22 грудня 2010 року по ст.187 ч. 1 КК України на 1 рік позбавлення волі, засуджений:

- за ст. 186 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 69 того ж кримінального кодексу строком на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2010 року, більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Постановлено стягнути із засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в солідарному порядку матеріальну шкоду на користь потерпілих: Малихіной - 525 гривен; Чепелінської - 2760 гривен; Гордієнко-30 гривен.

За вироком суду, 28 грудня 2009 року біля 22 годин 20 хвилин, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 і іншими особами, попередньо домовившись між собою, знаходячись біля будинку № 3 по вул. Ленінградській м. Миколаєва, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя і здоровя, заволоділи жіночою сумкою разом з гаманцем вартістю 500 гривен і грошима в сумі 25 гривен, що належали Малихіній; мобільним телефоном «Сименс А-55» із сім картою загальною вартістю 130 гривен, які належали Гордієнко.

Очевидцем вказаного став ОСОБА_3, який знаходився поруч із місцем злочину і спостерігав за його скоєнням, а потім в кінці грудня 2009 року заздалегідь знаючи, що мобільний телефон «Сименс А -55», добутий вищезазначеними особами злочинним шляхом у Гордієнко, придбав у ОСОБА_5.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду першої інстанції змінити, помякшити призначене покарання до відбутого строку в умовах слідчого ізолятора, де знаходиться з 21 січня 2010 року.

При цьому посилається, що судом не взято до уваги його сімейний стан - знаходження на утриманні 2 малолітніх дітей, мати яких знаходиться з ним в фактичних брачних відносинах і ніде не працює, оскільки знаходиться в декретній відпустці, його батько потребує догляду як особа, що страждає хворобою зору, працевлаштований і по місцю роботи і проживання характеризується позитивно. На його думку, зазначені обставини давали суду можливість застосувати до нього ст. 69 КК України і призначити більш мяке покарання.

Крім того, апелянт звертає увагу апеляційного суду на визнання ним факту одержання мобільного телефону «Сименс А-55» від ОСОБА_5 у свою власність, але висновок суду про заздалегідь не обіцяне отримання вище зазначеного майна, завідомо добутого злочинним шляхом, являється помилковим, оскільки він не знав, що мобільним телефоном ОСОБА_5 володіє неправомірно.

Від інших учасників процесу апеляцій не надходило.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши доводи апеляції та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у вчиненні зазначених у вироку злочинів підтверджується зібраними у справі та перевіреними у судовому засіданні доказами, які наведені у вироку.

Доводи у скарзі ОСОБА_3 про те, що він, отримуючи від ОСОБА_5 у свою власність мобільний телефон не знав, що він володіє ним неправомірно, безпідставні.

Аналогічне твердження засудженого ОСОБА_3 у судовому засіданні всебічно, повно та обєктивно перевірено судом і спростовано доказами.

Так, 21 січня 2011 року ОСОБА_3 звернувся з проханням до голови Корабельного райсуду м. Миколаєва, що бажає видати працівникам міліції мобільний телефон, який ОСОБА_5 відібрав у незнайомця і передав йому. В цей же день слідчий, в присутності понятих, провів виїмку мобільного телефону «Сименс А-55» у ОСОБА_3, який пояснив, що вказаним телефоном ОСОБА_5 заволодів неправомірно і передав йому у власність.(а.с.87,89)

Такі твердження ОСОБА_3 власноручно виклав у заяві про скоєння злочину, і дав покази під час проведення очної ставки з обвинуваченим ОСОБА_4 і допиту його у якості підозрюваного і обвинуваченого (а.с.128, 133-134, 138), але після застосування до нього міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, ОСОБА_3 винним себе перестав визнавати і від дачі показів відмовився (а.с. 147).

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 винним себе не визнав і заявив, що обмовив себе під час досудового слідства у звязку із застосуванням до нього фізичного насильства та психологічного тиску з боку слідчих органів.

Перевіркою доводів засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього незаконних методів ведення досудового слідства встановлено, що вони не ґрунтуються на матеріалах справи(а.с. 78 79).

Засуджені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 під час судового слідства також посилалися як і ОСОБА_3 на незаконні методи ведення досудового слідства працівниками міліції, але коли прокуратурою було проведено перевірку їхніх тверджень і не встановлено зазначених обставин, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повністю признали свою вину в предявленому обвинуваченні і зазначили, що такі заяви робили з тим, щоб уникнути кримінальної відповідальності (а.с.146-147).

Суд ретельно перевіривши причину зміни в показаннях ОСОБА_3 обґрунтовано вказав, що показання, які ОСОБА_3, давав відразу після вчиненого злочину, були правдивими, а потім змінивши їх, він у такий спосіб захищав себе, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, всебічно й повно дослідивши обставини справи, давши належну оцінку доказам, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_3 у заздалегідь не обіцяному придбанні майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) і правильно ці його дії кваліфікував по ст. 198 КК України.

Що стосується покарання, то воно засудженому ОСОБА_3 призначено з дотриманням вимог ст. ст. 65-67 КК України, тобто з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, один з яких є злочином середньої тяжкості, даних про особу засудженого, який характеризується позитивно, раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку. Обставинами, які помякшують та обтяжують покарання.

Таким чином, хоча суд і не послався у вироку на знаходження у нього на утриманні 2 малолітніх дітей, мати яких знаходиться з ним в фактичних брачних відносинах і ніде не працює, оскільки є в декретній відпустці, його батько потребує догляду як особа, що страждає хворобою зору, що він працевлаштований, але фактично врахував ці обставини та призначив засудженому покарання у мінімальних межах за сукупністю вироків.

Отже, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував знаходження у нього на утриманні 2 малолітніх дітей, мати яких знаходиться з ним в фактичних брачних відносинах і ніде не працює, оскільки знаходиться в декретній відпустці, його батько потребує догляду як особа, що він страждає хворобою зору, працевлаштований не заслуговує на увагу.

А тому суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку, про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 1 місяць.

Виходячи з вищевикладеного підстав для зміни вироку та помякшення засудженому ОСОБА_3 покарання, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляцію засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2011 року відносно ОСОБА_3, без змін.

Головуючий:

Судді: