Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 11а-1070/10 Головуючий в 1-й Інстанції
категорія ч. 1 ст. 286 кк україни КАлімбет л.і.
Доповідач: сажинов В.В.
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 р. серпня місяця „31 дня

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участі прокурора ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальну справу за апеляцією зі змінами засудженої ОСОБА_6 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 17 червня 2010 року, -

встановила:

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, раніше не судиму,

- за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 5100 гривень, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Запобіжний захід підписка про невиїзд.

Постановлено стягнути з засудженої на користь потерпілої ОСОБА_7 -15165 гривень 34 коп. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 50000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_6 визнана винною і засуджена за злочин, вчинений нею за таких обставин.

ОСОБА_6 22 вересня 2009 року близько 10.00 години, керуючи технічно справним автомобілем „SUBARU IMPREZA, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Херсон-Каховка-Генічеськ з боку смт. Новоолексіївка в напрямку м. Генічеськ, на 193 км. + 600 м. даної автодороги, в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, не вибрала безпечну швидкість, рухаючись зі швидкістю 130 км/год, чим порушила вимоги п. 12.6 (г) Правил дорожнього руху, а також п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, при виконані обгону вантажного автомобіля, який рухався в попутному напрямку, не справилася з керуванням автомобіля, виїхала на ліве узбіччя та допустила перекидання автомобіля.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля ОСОБА_7 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У своїй апеляції зі змінами засуджена ОСОБА_6 посилається на невідповідність призначеного їй судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок суворості та неповноту судового слідства. При цьому зазначає, що суд призначив їй максимальну суму штрафу, передбачену санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, не врахувавши наявності на її утриманні двох малолітніх дітей 2005 та ІНФОРМАЦІЯ_2, а також те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності. Окрім того, суд застосував до неї додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не врахувавши, що автомобіль є її єдиним джерелом доходу та необхідний для перевезення дітей до дітячих закладів, лікарні, оздоровлення їх на морі. В частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 суд також допустив неповноту дослідження обставин справи. Так, потерпілою до суду були надані не орігінали, а ксерокопії накладних та фіскальних чеків, які не всі є читаємі та не у всіх зазначено прізвище ОСОБА_7 Окрім того, потерпілою надані деякі чекі датовані 2007 та 2008 роками, ще до скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Також суд при задоволенні цивільного позову не врахував, що вона добровільно давала на лікування ОСОБА_7 5600 гривень, і на цю суму мав би зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди. Окрім того, обставини заподіяння потерпілій моральної шкоди взагалі не були предметом дослідження в судовому засіданні. Просить вирок суду змінити, призначити їй покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 3400 гривень без позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів. У частині задоволення судом цивільного позову ОСОБА_7 до неї про стягнення матеріальної та моральної шкоди просить вирок суду змінити та відмовити потерпілій у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення адвоката ОСОБА_5, який підтримав апеляцію зі змінами своєї підзахисної, думку прокурора про залишення апеляції без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів проходить до висновку, що апеляція зі змінами засудженої ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково зі слідуючих підстав.

Провина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який вона засуджена, при обставинах встановлених судом та викладених у вироку, підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, які засудженою ОСОБА_6 у апеляції не оспорюються. Судом дії засудженої кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України правильно.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування вироку, не встановлено.

При призначенні покарання засудженій суд першої інстанції послався на невизнання нею своєї вини, заподіяння злочином тяжких наслідків у вигляді інвалідності потерпілої та не відшкодування заподіяної злочином шкоди, і на підставі цього призначив їй покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 5100 гривень, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, засуджена ОСОБА_6 як особа характеризується позитивно, вчинила злочин невеликої тяжкості з необережності та вперше, має на утриманні двох малолітніх дітей 2005 та 2007 років народження, у звязку з чим не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, частково відшкодувала завданий збиток потерпілій.

Тому, з урахуванням тяжкості злочину, особи засудженої, часткового відшкодування завданих збитків потерпілій, наявності на утриманні двох малолітніх дітей, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_6 у виді штрафу в розмірі 5100 гривень з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік є надто суворим, і вважає за можливе помякшити призначене їй основне покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу до 3400 гривень та не застосовувати до неї додаткового покарання. Таке покарання буде достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляції засудженої ОСОБА_6 про неповноту дослідження доказів за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_7 та необгрунтованість задоволення її позовних вимог судом, то вони також заслуговують на увагу.

Так суд, при постановлені вироку розвязав цивільний позов і вирішив питання про задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 в частині стягнення на її користь з засудженої ОСОБА_6 матеріальної і моральної шкоди, але як вбачається з протоколу судового засідання, сама позовна заява в порушення вимог ст. 297 ЦПК України потерпілою або її представником не оголошувалася, судове слідство в частині дослідження доказів за вказаним позовом не проводилося, чим істотно були порушенні вимоги кримінально-процесуального закону.

За таких обставин вирок суду в частині вирішення цивільного позову не можна визнати законним і обгрунтованим, а тому він підлягає скасуванню з поверненням справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію засудженої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Генічеського районного суду Херсонської облсті від 17 червня 2010 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд в іншому складі суддів.

В решті цей вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: