АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/135/16 Справа № 707/2590/15-к Категорія: ч.1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02.12.2015 року, яким

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Самгородок Смілянського району Черкаської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого викладачем в Черкаському кооперативному економічному коледжі, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов задоволений, стягнуто з ОСОБА_7 на користь КЗ «Черкаська обласна лікарня» кошти в сумі 5630 грн. 22 коп. (п`ять тисяч шістсот тридцять) за лікування потерпілого.

Вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів, відповідно до положень ст.ст. 100, 124 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджений за те, що15.08.2015 року близько 10 години 00 хвилин водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «CHEVROLET - LACETTI» р.н. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі сполученням с Будище - с Лозівок Черкаського району Черкаської області, зі сторони с Лозівок у напрямку с Будище, в порушення вимог пунктів 2.3 б) та 13.1 Правил дорожнього руху України, був не уважний не стежив за дорожньою обстановкою, а тому знаходячись на відстані 1050 м. від заїзду до дачного кооперативу «Дружба», не дотримався безпечного інтервалу та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку, після чого в порушення вимог пункту 2.10 Правил дорожнього руху України залишив місце пригоди на вказаному автомобілі.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1942 від 13.10.2015, отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя - черепно-мозкову травму у вигляді травми грудної клітки з численними переломами ребер, її лівої половини та виникненням гемопневмоторексу (вихід вільного повітря та крові в плевральну порожнину), тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у вигляді перелому тіла нижньої щелепи, та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забитих ран голови, верхніх та нижніх кінцівок.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «CHEVROLET -LACETTI» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , а саме вимог пунктів 2.3 б) та 13.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/396 від 12.10.2015. знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо -транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого в наслідок мякості. При цьому зазначає, що суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист отримав тяжкі тілесні ушкодження і те що після вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник з місця пригоди, а тому просив призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування призначеного основного покарання з випробування із встановленням іспитового строку на 3 роки з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в своєму запереченні на апеляційну скаргу вказує на безпідставність апеляційної скарги прокурора, а вирок суду вважає законним та обґрунтованим, винесеним на підставі вимог Закону. Також вважає, що дії суду першої інстанції в частині не призначення додаткового покарання є законними та обґрунтованими оскільки в ході розгляду зазначеного кримінального провадження були встановлені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, кримінальне правопорушення ним вчинено вперше, злочин вчинено з необережності, ОСОБА_7 є особою пенсійного віку, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, в повному обсязі відшкодував завдані збитки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом

Так, висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину передбаченого за ч.2 ст.286 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.349 КПК України, яким суд дав належну оцінку і дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України вірно, що не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Проте, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд 1 інстанції не дотримався вимог кримінального закону України, а саме не виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ. При цьому, суд у вироку не вірно зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, так як злочин передбачений ч.2 ст.286 КК України відноситься до категорії тяжких та взагалі не мотивував чому не застосував додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд в порушення вимог законодавства про кримінальну відповідальність призначив обвинуваченому лише основне покарання, не застосувавши додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки при призначенні обвинуваченому судом 1 інстанції покарання, не в повній мірі було враховано ступінь небезпечності вчиненого останнім злочину, який є тяжким, обвинуваченим було допущено грубе порушення ПДД, обвинувачений з місця скоєння ДТП зник, залишивши потерпілого в небезпеці, в результаті чого судом 1 інстанції було призначено покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Щодо наявності обставин, що пом`якшують покарання та позитивних даних про особу обвинуваченого, то на думку колегії суддів, вони і являються підставою для застосування ст.75 КК України до основного покарання.

При таких обставинах покарання призначене ОСОБА_7 у вигляді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України та без застосування додаткового покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тому колегія суддів вважає, що в частині призначення покарання ОСОБА_7 вирок підлягає скасуванню з винесенням нового вироку.

Згідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи сукупність вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 і суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого ним, враховуючи те, що за місце роботи обвинувачений характеризується позитивно, раніше не судимий, заяву потерпілого про те, що він немає претензій до ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за можливе призначити останньому основне покарання за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , мета покарання передбачена ч.2,3 ст.50 КК України, буде досягнута при призначенні йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, з застосуванням ст.75 КК України звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

За вищевказаних обставин, вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання ОСОБА_7 внаслідок м`якості в зв`язку з чим апеляція прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляцію прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02.12.2015 року відносно ОСОБА_12 в частині призначення покарання скасувати.

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального првопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України 3 (три роки) позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 :

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02.12.2015 року відносно ОСОБА_12 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :