Справа № 1-106/11
Вирок

Іменем України

16 лютого 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю прокурора Рябих С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого:

18 грудня 2000 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.3 ст.81, ч.3 ст.140, 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 08.11.2001 року умовно-достроково на 2 роки 11 місяців 18 днів.

22 вересня 2005 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнився 05.09.2008 року по відбуттю строку покарання.

за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України,

встановив:

Підсудний ОСОБА_1 вчинив ряд умисних злочинів проти власності за таких обставин:

30 липня 2010 року близько 18-00 год., підсудний, після вживання алкогольних напоїв, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, підійшов до торгівельного павільйону з продажу мобільних телефонів, розташованому по вул.. Гірників, 11 в м. Комсомольську, і зловживаючи довірою продавця кіоску, під приводом здійснення покупки попросив для огляду мобільний телефон марки «Нокіа 5230», після чого, скориставшись тим, що продавець відволіклась для розмови з іншим покупцем, з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій підсудного власнику торгового павільйону ОСОБА_2 було завдано матеріальної шкоди на суму 1451 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, в цей же день, близько 20-00 год. підсудний знаходячись на території міського парку відпочинку, з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_3, відкрито, повторно, із погрозою застосування фізичного насильства, зняв з його шиї срібляний ланцюжок вагою 20,98 гр. внаслідок чого завдав потерпілому матеріальної шкоди на суму 468 грн.

З місця події підсудний зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, і підтвердив, що за обставин, викладених в мотивувальній частині вироку, 30 липня 2010 року заволодів мобільним телефоном та ланцюжком. Викрадене майно відніс до себе додому, де воно і було вилучене працівниками міліції наступного дня, 31 липня 2010 року, що підтверджене в матеріалах справи відповідним протоколом вилучення.

Потерпілий ОСОБА_3 підтвердив суду факт відкритого заволодіння його майном підсудним ОСОБА_1 На даний час в звязку з поверненням викраденого претензій матеріального характеру до підсудного не має.

Обгрунтовуючи висновки про доведеність вини підсудного в скоєнні інкримінованих злочинів, суд, обмежившись допитом підсудного та потерпілого ОСОБА_3, застосовуючи положення ч. 3 ст. 299 КПК України, приймає до уваги, що фактичні обставини справи та вартість викраденого ніким з учасників процесу не оспорюються.

Отже, умисні дії ОСОБА_1, які виразились у повторному заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою органами досудового слідства вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 190 КК України.

Вірною є також правова оцінка дій підсудного за ч.2 ст.186 КК України, оскільки він повторно, відкрито, із погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, заволодів майном ОСОБА_3

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що один із скоєних ОСОБА_1 злочинів є тяжким, і в якості обставини, що помякшує покарання, враховує визнання підсудним своєї вини та щире каяття в скоєному.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені. Стан алкогольного спяніння, визначений органом досудового слідства в якості обставини, що обтяжує покарання, виключений судом із предявленого обвинувачення, оскільки є медичним критерієм, і через відсутність в матеріалах справи відповідних документів на підтвердження алкогольного спяніння ОСОБА_1 під час вчинення інкримінованих злочинів не може визнаватись в якості обставини, що обтяжує покарання.

За висновком ЛКК ОСОБА_1 практично здоровий, працездатний, не потребує примусового лікування від наркоманії та алкоголізму. Перебуває на обліку у психіатра з приводу хронічного психічного захворювання. За висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1 раніше будь-яким хронічним психічним захворюванням або тимчасовим розладом психіки не страждав і не страждає на даний час. Виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді легкої розумової відсталості з психопатизацією особистості. Під дію ст.ст. 19, 20 КК України не підпадає. Проживає в родині з матірю та сестрою, за місцем проживання характеризується як особа, на яку не надходять скарги від сусідів. Постійного джерела доходу не має, існує за рахунок доходу від роботи у приватних осіб.

Вирішуючи питання про вид покарання, враховуючи дані про особу підсудного, який щиро визнав свою вину, позитивно характеризується, проживає в сімї та приймаючи до уваги, що покарання, як захід примусу має на меті не тільки кару а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі, вважає можливим його виправлення без відбування покарання, з встановленням максимального іспитового строку в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Звільняючи ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, суд, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за його поведінкою, покладає на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України.

Питання про речові докази вирішене судом відповідно до вимог ст. 81 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,

з а с у д и в:

ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України до одного року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття ОСОБА_1 призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишити попередню підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю на три роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобовязати засудженого не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично зявлятися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

Речові докази по справі залишити потерпілим, як їм належні.

На вирок суд протягом 15 днів з часу проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя Т.В.Окунь