ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

11 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_7.,

суддів: ОСОБА_8., ОСОБА_9

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 червня 2015 року щодо них,

в с т а н о в и в:

За вироком місцевого суду

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Ужгорода, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого 31 серпня 2012 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді

позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31серпня 2012 року та ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця с. Розлив Білозірського р-ну Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, раніше судимого 09 червня 2011 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України, звільненого 12 серпня 2013 року умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 11 днів,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді

позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2011 року та ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців.

Ухвалою суду апеляційної інстанції частково задоволено апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_2, захисника ОСОБА_1, вищевказаний вирок змінено: з мотивувальної частини вироку виключено посилання на прізвище ОСОБА_4 та постановлено вважати, що даний злочин вчинено разом із особою, справа щодо якої виділена в окреме провадження; виключено вказівку на невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні злочину, вчинення тяжкого злочину, будучи раніше судимими, як на обставини що обтяжують покарання.

Пом'якшено покарання ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Пом'якшено покарання ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду, з урахуванням змін, внесених судом апеляційної інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 03 березня 2014 року близько 01:00 год., діючи за попередньою змовою між собою та з особою, справа щодо якої виділена в окреме провадження, діючи умисно, попередньо розподіливши ролі, перебуваючи по АДРЕСА_3 Ужгородського району Закарпатської області, із продуктового магазину, належного ОСОБА_5, таємно заволоділи грошовими коштами та майном потерпілого на загальну суму 7785,5 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в обґрунтування чого посилається на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування вимог закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд апеляційної інстанції, хоча й указав, що протокол огляду автомобіля отримано з порушенням вимог законодавства та є недопустимим доказом, однак не врахував, що без цих доказів вина останніх у вчиненні злочину є недоведеною, а предмет крадіжки відсутній. Вказує про те, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводам про застосування до обвинувачених незаконних методів слідства та порушення їх права на захист. За змістом скарги посилається також на неправильну оцінку доказів, неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду обставинам провадження.

Вивчивши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає, оскільки з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, якою визначено вичерпний перелік підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, не передбачено таких підстав як невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду, на що за змістом скарги посилається захисник.

З огляду на наведене, суд касаційної інстанції при перевірці судових рішень виходить із фактичних обставин встановлених судом.

Як убачається із судових рішень, висновки про винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам, визнаним судом доведеними, та ґрунтуються на сукупності зібраних і оцінених судами доказів, результати аналізу яких детально наведені у судових рішеннях.

При цьому, апеляційним судом перевірено правильність оцінки судом першої інстанції доказів у їх сукупності, встановлення фактичних обставин вчиненого злочину та визнано обґрунтованими висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вчиненні крадіжки, зокрема, на основі аналізу показань потерпілого ОСОБА_5, який підтвердив факт викрадення майна із його магазину, а також повідомив про те, що дізнався від мешканців села про перебування біля магазину у день вчинення злочину у нічний час автомобіля під керуванням ОСОБА_3, який у подальшому під час зустрічі з ним зізнався у вчиненому та указав про вчинення злочину ОСОБА_2, показав місце знаходження викраденого майна, вказав місце проживання ОСОБА_2, який у присутності потерпілого також зізнався у вчиненому; свідка ОСОБА_6, який разом із потерпілим мав зустріч з ОСОБА_3 та підтвердив усі обставини, повідомлені ним, даних слідчих експериментів, у ході яких ОСОБА_3 та ОСОБА_2 детально розповіли та вказали на місцевості про обставини вчиненого діяння тощо.

Визнання апеляційним судом недопустимими окремих доказів - протоколу огляду автомобіля внаслідок проведення цієї дії без ухвали слідчого судді або добровільної згоди власника транспортного засобу на висновки суду про доведеність винуватості засуджених не впливає, оскільки їх вину підтверджено на основі доказів у сукупності, висновки про оцінку яких детально обґрунтовані.

З ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що доводи про застосування до обвинувачених незаконних методів ведення слідства містились і в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_1 та були ретельно перевірені й спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. При цьому, судом надано оцінку постанові слідчого прокуратури про закриття кримінального провадження від 30 березня 2015 року, відповідно до якої заяви обвинувачених з цього приводу свого підтвердження не знайшли, а вказану постанову оскаржено не було. Одночасно констатовано, що слідчі дії за участю обвинувачених, зокрема, їх допити, слідчі експерименти відбувались за участю захисника ОСОБА_1, жодних зауважить до протоколів не вказувалось. Даних на спростування вказаних висновків захисником не наведено.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За таких обставин, зі змісту касаційної скарги не вбачається наявності обґрунтувань таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними, тобто такими, що перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні і обґрунтовані судові рішення, а також таких, які були б безумовними підставами для їх зміни чи скасування.

Інших доводів про незаконність та необґрунтованість судових рішень касаційна скарга захисника не містить.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 червня 2015 року щодо них.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9