В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.09.2015 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі головуючого ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього та цивільного відповідача ОСОБА_6 , цивільного відповідача ОСОБА_7 , представника служби у справах дітей Оржицької РДА ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000056 по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Райозеро Оржицького району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працює та не навчається, не одруженого, раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 та ч.1 ст. 304 КК України та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не працюючого, не навчається, не одруженого, раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового слідства вказані особи обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які полягають у слідуючому.

На початку лютого 2015 року, точної дати та часу слідством не встановлено за попередньою змовою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , правомірно перебуваючи у господарстві, яке належить ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки там проживала ОСОБА_12 (мати ОСОБА_10 ), шляхом вільного доступу до будинку викрали холодильник марки «Кристал-4», вартість якого, згідно висновку про вартість майна № 2603/4 від 26.03.2015 року, становить 360 грн. та пральну машину марки «Донбас», вартість якої згідно висновку про вартість майна № 2603/4 від 26.03.2015 року, становить 381,60 грн. Таким чином, потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно збитки на загальну суму 741,60 грн.

Окрім того, ОСОБА_10 наприкінці січня 2015 року, точної дати та часу слідством не встановлено, перебуваючи в АДРЕСА_3 , побачивши речі домашнього вжитку, що знаходились у будинку, який належить ОСОБА_9 вирішив їх викрасти та шляхом вмовлянь та розповідей про легкість та доступність вчинення кримінального правопорушення, вмовив неповнолітнього ОСОБА_11 , 1999 року народження на вчинення крадіжки. При цьому ОСОБА_10 було достовірно відомо, що останній є неповнолітнім чим втягнув його у злочинну діяльність.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину по пред`явленому обвинуваченню не визнав та суду пояснив слідуюче. ОСОБА_12 є його матір`ю, яка переїхала проживати в АДРЕСА_3 . Одного разу мати йому зателефонувала та повідомила, що оскільки вона проживає у будинку де треба навести лад, попрохала сина про вказане. Зазначила, що будинок придбала разом з усім, що в ньому є. Приїхавши до даного господарства, спитав у матері, що робити з побутовою технікою, на що вона відповіла, що її треба вивезти на смітник. Разом з ОСОБА_11 вирішили найняти автомобіль та здати речі на металоприймальний пункт. Зателефонували Корнієнку, який приїхав, та на причіп завантажили пральну машину, холодильник та телевізор, які були у непридатному для використання стані, оскільки були старими. Відвезли вказані речі до Норки. На отримані кошти придбали продукти харчування. Кошти залишились у ОСОБА_13 і по потребі брали їх та витрачали. ОСОБА_11 не вмовляв вивозити речі, він сам на це погодився, оскільки є братом ОСОБА_12 і неодноразово і раніше допомагав їй по господарству. На досудовому слідстві працівники міліції розповідали як краще давати покази. На вчинення крадіжки неповнолітнього ОСОБА_11 не вмовляв. Цивільний позов вважає, що підлягає частковому задоволенню у обсязі вартості речей, які було здано на метало приймальний пункт.

Обвинувачений ОСОБА_11 у суді вказав, що своєї вини у вчиненому злочині не визнає, так як ОСОБА_12 попрохала його допомогти прибрати у будинку та господарстві по АДРЕСА_3 та пояснила, що вона придбала будинок у якому стала проживати, а господиня будинку сказала, що непотрібні речі слід вивезти з двору на смітник. Разом із ОСОБА_10 зібрали металобрухт, серед якого був холодильник, пральна машинка, дріт та різний дріб`язок. Зателефонували ОСОБА_14 , який погодився вивезти дані речі на метало приймальний пункт. При цьому ОСОБА_12 не була присутня при завантаженні даних речей на причеп. Здавши дані речі на металобрухт, придбали продукти харчування. ОСОБА_10 не вмовляв його допомогти, сам почав допомагати та вантажити речі на причеп. Під час досудового слідства працівники міліції та прокурор рекомендували оговорювати ОСОБА_10 так як він старший. Цивільний позов визнає у розмірі збитків, які були завдані вивезенням речей з господарства ОСОБА_9 .

Потерпіла ОСОБА_9 у суді вказала, що їй належить будинок у АДРЕСА_3 . ОСОБА_12 попрохала здати їй вказаний будинок для тимчасового проживання. У даному будинку нею було залишено 9 не працюючих телевізорів, холодильник « Кристал» 1986 року випуску та пральна машинка «Рига» 1993 року випуску, які були у справному стані. Разом з ОСОБА_12 проживали двоє її неповнолітніх дітей. За час проживання виникло питання, що квартиронаймач не сплатила за електроенергію. Прийшовши до свого господарства, побачила вирвані двері та побачила відсутність багатьох речей. Те, що можна було спалити, то те було спалено, а що не горить, то те здали на металобрухт. При спілкуванні з ОСОБА_12 на запитання де поділись речі, остання сказала, що «це зробив її син ОСОБА_10 ». Будинку ОСОБА_12 вона не продавала, речі вивозити з будинку не дозволяла. За яких обставин була вчинена крадіжка вказати не може. Цивільний позов підтримує.

У суді було допитано свідків, які вказали слідуюче.

Свідок ОСОБА_15 зазначив, що йому зателефонував чи ОСОБА_11 , чи ОСОБА_10 , які попрохали забрати металобрухт. На причіп завантажили раму від велосипеда, холодильник без дверки та дріт. Дані речі вантажили на причіп о 8 ранку. На питання чиї ці речі, хлопці сказали, що їх. Вказані речі привезли до Норки. За свої послуги по перевезенню отримав 30 грн. Будинок, з якого завантажували речі, належить покійному чоловікові ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_16 у суді пояснив, що наприкінці лютого 2015 року зустрів ОСОБА_15 та запитав, чи не знає він де взяти побутову техніку, яка була у використанні. Через деякий час вдень приїхав ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , які привезли холодильник, якому на вигляд 10-15 років, 2 газові плити, пральну машину «Рига», якій років 20. У подальшому вказані речі відвіз у м.Лубни на метало приймальний пункт. На запитання чи не викрадені вони, хлопці відповіли, що ні. Гроші за речі віддав ОСОБА_13 . З ними була ще якась жінка, яка сиділа у автомобілі ОСОБА_15 , але з нього не виходила. Справність техніки не перевіряв.

Свідок ОСОБА_12 у суді вказала, що ОСОБА_10 доводиться їй сином, а ОСОБА_11 є її меншим братом. Влітку 2014 року була вимушена покинути чоловіка та переїхала до будинку, який винайняла у ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 . З господинею домовились, що буде проживати та сплачувати за комунальні послуги. У будинок вселилась разом з дітьми 2004 та 2007 року народження. У будинку були холодильник та пральна машина у не робочому стані. Не потрібні речі ОСОБА_9 рекомендувала вивезти на смітник. Коли син ОСОБА_10 приїхав на канікули, попрохала його вивезти холодильник та пральну машину на смітник. Десь через 7-10 днів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сказали, що відвезуть дані речі на металобрухт. Чула, як забирали речі та вантажили на автомобіль, але з будинку в цей час не виходила, оскільки хворіла. Знає, що прохали ОСОБА_14 вивезти речі. За здані речі отримали 700 грн., 100 грн. з яких віддали меншій сестрі, а інші кошти використали на різні потреби. Через деякий час прийшла ОСОБА_9 та пред`явила претензії за вказані речі та до повернення їх забрала речі, які належали ОСОБА_12 серед яких була бензопила, що належить її батьку, телевізор, електродуховка, антена та кабель. Наполягає на тому, що ОСОБА_9 їй особисто дала дозвіл на вивезення речей. Синові ОСОБА_10 сказала, що придбала будинок у ОСОБА_9 для того, щоб той з більшим ентузіазмом допомагав по господарству. В дійсності будинок винаймала. Під час допиту у міліції говорила, що дозволила своєму синові вивезти речі, які належать ОСОБА_9 , але чому вказане не було враховано, не знає.

Представник неповнолітнього ОСОБА_6 у суді про обставини вчинення злочину нічого не вказала, але пояснила, що ОСОБА_12 дозволила обвинуваченим вивезти речі. Цивільний позов потерпілої не визнала.

Цивільний відповідач ОСОБА_7 прохає суд зобов`язати потерпілу повернути речі, які належали йому та ті які вона забрала у ОСОБА_12 . Цивільний позов визнає частково, суму коштів обмежує вартістю речей, які було здано на металобрухт.

На досудовому слідстві дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 кваліфіковано як умисні дії, які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено за попередньою змовою групою осіб. Окремо дії ОСОБА_10 ще кваліфіковано за ч.1 ст. 304 КК України, які полягали у втягненні неповнолітнього у злочинну діяльність.

Аналізуючи показання обвинувачених, потерпілої та свідків, суд прийшов до слідуючого висновку.

Жоден із допитаних у суді свідків не вказав про те, що крадіжку вчинили саме особи, які в цьому обвинувачуються. Отримавши дозвіл від своєї матері та сестри ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без усвідомлення неправомірності своїх дій перевезли речі домашнього вжитку до особи, яка їх придбала. При цьому їх дії були відкритими, оскільки про те, що вказані речі були доставлені до ОСОБА_16 у світлу пору доби свідчить, як особа, яка їх придбала ОСОБА_16 , так і свідок ОСОБА_15 , який їх перевозив, зазначивши, що речі вантажили о 8 годині ранку.

Покази потерпілої ОСОБА_9 не містять достовірних даних про те, хто саме вчинив викрадення майна.

Покази обвинувачених, які були дані під час судового слідства узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 , яка вказала, що дала дозвіл на вивезення речей з господарства як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 . Доказів, які б спростовували вказане суду надано не було.

Аналізуючи письмові докази, які на думку досудового слідства викривають обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, суд звернув увагу на слідуюче.

За змістом протоколу огляду місця події, складеного слідчим 01.03.2015 року за участі понятих: ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , оглянуто господарство по АДРЕСА_3 де ОСОБА_9 вказала де знаходились викрадені речі. При цьому потерпіла вказана як та особа, якій під час огляду ставились слідчим питання, але як особа, що приймала участь у огляді даного господарства вона не зазначена, що суперечить положенням ч.3 ст. 104 КПК України, якою передбачено, що протокол складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; 2) описової частини, яка повинна містити відомості про: послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; 3) заключної частини, яка повинна містити відомості про:вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації;спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.

Вказаної норми закону при складання протоколу огляду слідчим дотримано не було.

Крім цього при проведенні огляду місця події не вилучались ніякі речі, документи, відбитки пальців рук чи інше, які могли зберегти на собі сліди злочину, або бути доказом певного факту чи обставин. Вони не були визнані слідчим речовими доказами в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України. Фототаблиці до протоколу огляду містять зображення кімнат будинку та господарських приміщень, які позбавлені будь-якого інформативного характеру для з`ясування обставин вчиненого злочину.
Матеріали справи містять також висновок про вартість майна № 2604 від 26.03.2015 року яким встановлено вартість майна, а саме: пральної машини «Донбас» СМ-2 1993 року випуску станом на 01.01.2015 року у розмірі 381,60 грн., холодильника «Кристал-4», 1986 року випуску у розмірі 360,00 грн. Вказаний висновок суперечить нормі ст. 101 та 102 КПК України, якою передбачено проведення по кримінальному провадженню саме експертизи особою, яка відповідає критеріям, визначеним у законодавстві. Проведена оцінка станом на 01.01.2015 року суперечить матеріалам кримінального провадження, оскільки за обвинувальним актом вказано, що злочин було вчинено на початку лютого 2015 року. Визначення вартості викраденого майна є необхідним для прийняття рішення про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, що причетні до вчиненого злочину, оскільки законодавець передбачив мінімальну суму збитків, що завдані злочином з якої наступає кримінальна відповідальність. Долучені до матеріалів справи паспорти на холодильник та пральну машину отримані з невідомого джерела, доказів вилучення їх саме у господаря речей, суду надано не було. Суду не надано постанови про проведення експертизи з якої суд міг би зробити висновок, які саме питання були поставлені експерту чи спеціалісту. Суд не може зробити висновків чи попереджались вказані особи про кримінальну відповідальність при проведенні дослідження. Окрім того, при дачі показів у суді потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що у неї було викрадено пральну машинку «Рига», що було також підтверджено і свідком ОСОБА_16 , який придбав вказані речі. Хоча за змістом обвинувального акту вказано, що у потерпілої було викрадено пральну машинку «Донбасс». З урахуванням положень ст. 85 КПК України суд вважає що вказаний доказ (висновок про вартість майна) є недопустими, та являється таким що не може бути використаний при прийнятті рішення по справі.

Інших доказів прокурором долучено до справи не було, слідчий не проводив слідчий експеримент, не з`ясовував та не обглядав місць прийому речей (як у свідка ОСОБА_16 так і у не встановленому місці у м.Лубни).

Щодо обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 304 КК України, суд вважає, що воно є також не доведеним. За нормами матеріального права, втягнення неповнолітнього в злочинну діяльність - це певні дії дорослої особи, вчинені з будь-яких мотивів і пов`язані з безпосереднім впливом на неповнолітнього з метою схилити його до участі у вчиненні злочину або займатися іншою антигромадською діяльністю. Під час судового розгляду суду не було наданобудь-яких доказів, які б підтверджували, що повнолітній ОСОБА_10 вчинив дії, які спонукали неповнолітнього ОСОБА_11 вчинити злочин. За змістом показів, які було отримано у суді, встановлено, що ОСОБА_11 добровільно погодився допомогти ОСОБА_10 у перевезенні речей, примусу чи вмовлянь у будь-якому прояві до нього застосовано не було. Вказане заперечили, як обвинувачені, так і жоден із свідків не послався на дану обставину. Жодного письмового доказу з даного приводу суду надано не було.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та положень ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За правилами ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на прокурора.

Відповідно до положень ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Показання дані обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в ході досудового розслідування слідчому, прокурору, суд не може брати до уваги та покласти їх в основу обвинувального вироку.
На переконання суду подані стороною обвинувачення інші докази, що не визнані судом неналежними та недопустимими викликають обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини обвинувачених та, відповідно, мають тлумачитись на їх користь. У своїй сукупності вони є недостатніми для визнання ОСОБА_10 винуватим у вчинені злочинів. передбачених ст. 185 ч.2 та ч.1ст. 304 КК України та ОСОБА_11 , винуватими у вчиненні злочину, передбаченому ст. 185 ч.2 КК України. Отже, в суді не доведено, що інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення вчинені ними.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку з підстав недоведеності вчинення обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень (п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України).
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Запобіжний захід відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не обирався, а тому ці питання не вирішуються при ухваленні вироку.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , його законних представників та цивільних відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відмовити, оскільки у суді не доведено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинили злочин, у якому їх обвинувачують та мають нести матеріальну відповідальність за збитки, завдані потерпілій.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
ОСОБА_10 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.1 ст. 304 КК України та випрадати його.
ОСОБА_11 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та випрадати його.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , його законних представників та цивільних відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відмовити.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Оржицький районний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1