Апеляційний суд Житомирської області
6 квітня 2010 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: Романова О.В.,
суддів: Андрушкевича С.З., Заліщука М.С.
з участю прокурора: Філя С.В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженої, яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 січня 2010 року.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1, не заміжню, не працюючу, на утриманні одна малолітня дитина, в силу ст.ст.88,89 КК України не судиму,
засуджено за ч.1 ст.296 ч.1 КК України на 6 (шість) місяців арешту.
Згідно вироку 23 квітня 2009 року близько 15 години, ОСОБА_1, знаходячись поблизу магазину „Рогань, що по вул. Леніна в м. Коростишеві, підійшла до неповнолітньої ОСОБА_2, та грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно, з хуліганських спонукань, схопила останню за волосся і утримуючи нанесла їй близько десяти ударів ногами у взутті по тулубу спереду, після чого потягнула за волосся, в наслідок чого остання впала на асфальтове покриття тротуару обличчям. При цьому, ОСОБА_1, також нанесла потерпілій ОСОБА_2 численні удари ногами у взутті по тулубу, рукам та ногам.
В цей час, сторонніми особами злочинні дії ОСОБА_1 були припинені і ОСОБА_3 піднялась та дістала свій мобільний телефон „Моторола 200 С, намагаючись зателефонувати до міліції. Однак ОСОБА_1, вихопила мобільний телефон та умисно кинула його на асфальтове покриття тротуару, внаслідок чого вказаний телефон розбився і прийшов в стан, коли подальше його використання за призначенням не можливе.
В результаті злочинних дій ОСОБА_1 спричинила ОСОБА_2 фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми на волосистій частині голови, саден на обличчі, обох вушних раковинах, синця на передній черевній стінці, що відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров'я та знищила належній останній мобільний телефон „Моторола 200 С вартістю 100грн.
В апеляції засуджена ОСОБА_1 просить вирок Коростишівського районного суду від 20 січня 2010 року змінити, помякшити міру покарання із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України мотивуючи це тим, що судом не враховано, що вона має на утримання неповнолітню дитину, не притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, ніякої суспільної небезпеки для суспільства не представляє. Також вважає, що суд призначаючи їй покарання не врахував протиправну поведінку самої потерпілої, яка перша її образила та намагалася вдарити.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, обговоривши доводи апеляції, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах передбачених ст. 365 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність вини засудженої ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого їй злочину підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованим і по суті не оспорюється.
Разом з тим, апеляційні доводи засудженої про те, що потерпіла сама своїми діями спровокувала її на вчинення щодо неї хуліганства і те, що вона їй умисно не розбивала мобільного телефону, за результатами вивчення справи свого підтвердження не знайшли. Колегією суддів береться до уваги, що зазначені твердження засудженої були належним чином зясовані судом під час судового розгляду справи та спростовані у вироку дослідженими доказами, яким суд дав відповідну оцінку.
Так, судом були взяті до уваги показання очевидця події - свідка ОСОБА_4, згідно яких, 23.04.2009 року підсудна, без будь-яких на то причин накинулась на потерпілу, схопила за волосся, стала наносити їй удари ногами по тулубу, повалила на асфальт де продовжила бити. Коли потерпіла піднялася та намагалася по мобільному телефону викликати міліцію, то підсудна вихопила у неї мобільний телефон та розбила його кинувши на асфальт.
Аналогічні показання щодо події та обставин злочину у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_2, згідно яких, 23.04.2009р. о 15 годині, коли вона з подругою ОСОБА_5 поверталася зі школи, на неї без будь-яких на то причини накинулась підсудна, яка схопила її за волосся та почала наносити удари ногами по тулубу, нанісши близько 10 ударів. Після цього, підсудна повалила її на асфальт, де продовжувала бити до тих пір, доки незнайомі жінки не зупинили її. Коли вона намагалась зателефонувати до міліції, то підсудна вихопила з її рук мобільний телефон та кинула його на асфальт від чого останній розбився. Ніяких поводів вона підсудній не давала, ніяким чином останню не ображала, чому підсудна побила її не знає.
Вказані показання свідка ОСОБА_4 та потерпілої на протязі всього досудового та судового розгляду справи є незмінними та послідовними, та такими, що узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, а тому суд обгрунтовано визнав їх правдивими та поклав в основу вироку.
Що стосується твердження в апеляції засудженої про призначення їй суворого покарання, без урахування даних про її особу та інших помякшуючих обставин, то суд при його вирішенні дотримався вимог ст. 65 КК України.
При призначенні покарання засудженій суд правильно керувався загальними засадами призначення покарання, що зазначені у ст. 65 КК України. Суд повно та обєктивно врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженою злочину, характеризуючі її особу дані. Так, суд врахував, що засуджена вчинила злочин невеликої тяжкості, хоча в силу ст. 89 КК України і вважається не судимою, проте раніше притягувалася до кримінальної відповідальності з застосуванням до покарання положень ст. 75, 76 КК України, з чого належних для себе висновків не зробила. Також судом взято до уваги, що ОСОБА_1 ніде не працює, у вчиненому злочині не розкаялася.
З урахуванням зазначеного, відсутності помякшуючих обставин, суд і призначив ОСОБА_1 до відбуття покарання в межах санкції інкримінованого їй закону, яке, на думку колегії суддів, відповідає як положенням закону, так і меті покарання, а посилання засудженої в апеляції на його суворість визнає безпідставними.
Підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_1 та пом'якшення їй покарання не встановлено.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначивши ОСОБА_1 покарання у вигляді арешту, не вирішив питання зазначені у ст. 346 КПК України, щодо заходів піклування про її неповнолітню дитину, яка залишилася без нагляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -
Апеляцію засудженої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 січня 2010 року щодо неї без зміни.
Доручити Коростишівському районному суду Житомирської області в порядку ст. 409 КПК України вирішити питання зазначені у ст. 346 КПК України, щодо заходів піклування про неповнолітню дитину засудженої ОСОБА_1.
Судді: