Провадження № 1-кп/127/926/15

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі №32, м. Вінниці кримінальне провадження №0000043, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 17.01.2015 року по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ільяли, Ташаузької області, Республіки Туркменії, громадянина України, українця, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , має на утримані 3- неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
08.08.2014 ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі нарядів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 1-го відділення 3-го взводу, 6-ої роти.
Старший солдат ОСОБА_5 зобов`язаний виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни та відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази начальника, стримувати інших й самому не допускати негідних вчинків.
05.01.2015 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2015 №1 дск, здійснювався виїзд особового складу резерву військової частини НОМЕР_1 в зону проведення антитерористичної операції. Під час перевірки особового складу батальйону оперативного призначення було виявлено відсутність військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , а саме старшого майстра відділення технічного забезпечення взводу зв`язку батальйону оперативного призначення старшого солдата ОСОБА_6
06.01.2015 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ №3 щодо самовільного залишення військової частини та зняття з усіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_6 .
В період часу з 03.01.2015 по теперішній час, старший солдат ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість прибути до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 цього не зробив та проводив час на власний розсуд.
Старший солдат ОСОБА_5 , знаходячись за межами військової частини НОМЕР_1 час проводив на власний розсуд, протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який повинен виконувати кожний громадянин України на підставі ст. ст. 17, 65 Конституції України, намагаючись себе повністю виключити зі сфери військово-службових правовідносин.
Однак в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що старший солдат ОСОБА_5 має бажання повернутись до військової частини НОМЕР_1 та продовжувати військову службу.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю та пояснив, що в серпні 2014 року отримав повістку та приступив до служби у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 . Під час третьої ротації був мобілізований в зону АТО в Луганську область де пробув з 02.10.2014 по 17.11.2014р. і під час ротації його відпустили додому. Після Нового року йому було визначено прибути до частини, але він не прибув, рапортів, заяв на відпустку не писав та причини відсутності не повідомляв. Через 2 тижня з частини приїхали солдати, яким він пояснив причини неприбуття і відмовився від появи в частину. З січня 2015 року по теперішній час перебуває за місцем свого проживання.
В скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати, оскільки у нього на утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, допомагає дружині по господарству, яке є їх єдиним джерелом доходу, що стосується того, що він не з`являвся у судові засідання і був оголошений в розшук то це пов`язано з тим, що у нього не вистачало коштів на проїзд.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції.
Одночасно обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинуваченого ОСОБА_4 та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому його дії суд кваліфікує за ч.3 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад місяць.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, а саме: те що він раніше не судимий, по місцю роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, одружений.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає те, що обвинувачений раніше не судимий, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання,має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
Судові витрати та цивільний позов у справі відсутні.
На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, а саме враховуючи те, що він визнав свою вину та щиро розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утримані трьох неповнолітніх дітей, одружений, кримінальним правопорушенням шкода державі не заподіяна, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення є можливим без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу.
Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Вручити копію вироку обвинуваченим та прокурору негайно, а іншим учасникам судового провадження, що не були присутні у судовому засіданні надіслати копію вироку поштою не пізніше наступного дня після його ухвалення.
Суддя :