Пр-ня по справі № 1кп/521/300/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, маючого неповну середню освіту, працюючого охоронцем у Всеукраїнській спілці автомобілістів / АДРЕСА_1 /, одруженого, маючого двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1)06.04.2006 року Суворовським р/с м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 з іспитовим строком 3 роки; 2)15.02.2008 року Суворовським р/с м. Одеси за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України остаточно до позбавлення волі на строк 5 років; звільнився умовно-достроково на 3 місяці 21 день; у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Водій ОСОБА_5 14 серпня 2015 року о 07 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «BMW745I» д.н. НОМЕР_1 , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, здійснюючи рух в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, проїжджа частина якої має по дві смуги руху в кожному напрямку, з сторони вулиці Бреуса в напрямку вул. Артилерійська, по сухому асфальтовому покриттю, у правому ряду свого напрямку руху, в порушення вимог п. 2.1 «г», п. 2.3 «б», п. 4.16 «а», п. 12.4 та 18.1 «Правил дорожнього руху» затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, наближаючись до позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» нерегульованого пішохідного переходу, що розташований напроти будинку № 9 по вул. Люстдорфська дорога, в світлий час доби, уважним не був, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, рухаючись із перевищенням допустимої у населеному пункті швидкості руху (67 км/год), та створюючи небезпеку для інших учасників дорожнього руху при відсутності будь-яких перешкод, своєчасно не зменшив швидкість руху, не переконався, що на пішохідному переході знаходиться пішохід, не надав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_4 , яка перетинала проїжджу частину по пішохідному переходу, рухаючись з лівого боку праворуч, внаслідок чого скоїв наїзд автомобілем «BMW745I» д.н. НОМЕР_1 на пішохода.

Після наїзду на пішохода водій ОСОБА_5 на місці пригоди не залишився, перемістив свій транспортний засіб. До органу міліції про дорожньо-транспортну пригоду не повідомив та з місця ДТП зник, не дочекавшись прибуття працівників міліції.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритий внутрішньо суглобової перелом основи основної фаланги V пальця правої кисті з вираженим кутовим зміщенням уламків і рваною раною тильної поверхні правої кисті, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_5 порушив п.п. 2.1 «г», п. 2.3 «б», п. 4.16 «а», п. 12.4 та 18.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, якими встановлено:

п. 2.1 «г» «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: г) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтверджуючи документи (посвідчення);

п. 2.3 «б» «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 4.16 «а» «Пішохід має право: а)на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світофора»;

п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год»;

п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що оскільки його транспортний засіб був зламаний, попросив у своєї знайомої ОСОБА_6 транспортний засіб «BMW745I» д.н. НОМЕР_1 . 14.08.2015 року приблизно о 07 годині 40 хвилин він рухався по вул. Люстдорфська дорога від вулиці Бреуса у напрямок центральної частини міста Одеси. В цей же час на пішохідному переході переходила дорогу раніше незнайома йому ОСОБА_4 . Не побачив її вчасно, оскільки інший транспортний засіб йому перешкоджав в огляді переходу. В той же час він лівим дзеркалом заднього виду зачепив жінку пішохода, яка впала та вдарилась об асфальтове покриття. Вказана пригода сталась раптово. Налякавшись, він втік з місця пригоди. Про подію власнику транспортного засобу не сказав. В подальшому, коли про дорожньо-транспортну пригоду стало відомо її знайомій, він самостійно прийшов у поліцію та повідомив про вказаний факт. Потерпілій повністю відшкодував завдану шкоду. В теперішній час у скоєному розкаюється, просить суд суворо його не наказувати та не позбавляти права керування транспортним засобом.

Окрім повного визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними по провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів кримінального провадження що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпіла ОСОБА_4 про дату, час та місце проведення судових засідань була сповіщена належним чином, в порядку ст. 135 КПК України, шляхом особистого повідомлення. Особисто надала до суду заяву, відповідно до якої просила проводити судовий розгляд без її участі. Цивільний позов не заявляла і заявляти не буде. Будь-яких претензій до обвинуваченого не має. В судових дебатах приймати участь не бажає. Визначення міри покарання залишає на розсуд суду.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

За місцем роботи обвинувачений ОСОБА_5 характеризується позитивно.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання судом під час судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 проживає спільно з батьками, дружиною та однією дитиною. Інша дитина мешкає з бувшою дружиною. Раніше судимих в сім`ї не має. Притягувався до кримінальної відповідальності двічі, за скоєння умисних злочинів. На протязі певного періоду у житті вживав наркотичні засоби марихуану. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Зі слів в теперішній час наркотичні засоби не вживає. Будь-якої спеціальності не має, оскільки середню спеціальну освіту не отримував. Стаж керування транспортним засобом складає 3 роки. Зі слів працює у громадській організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів». В судовому засіданні повідомив, що причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди була його неуважність.
Таким чином, спосіб життя обвинуваченого, відсутність належної освіти і як наслідки відсутність певної спеціальності, відсутність належного виховання і як наслідок небажання змінити своє ставлення до особистого життя, на думку суду привели обвинуваченого до скоєння нового злочину, хоча і необережного.

Суд вважає, що обставини встановлені під час судового розгляду свідчать, що ОСОБА_5 не є особою суспільно небезпечною, однак злочинні дії останнього, та загальна поведінка під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди та після неї, залишення місця пригоди, об`єктивно свідчать про необхідність застосування відповідних заходів примусу, що буде полягати у певних обмеженнях прав обвинуваченого.

Злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_5 є суспільно небезпечним, оскільки посягає на встановлені правила безпеки руху й експлуатації транспорту. Враховуючи викладені обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин які обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, однак не зв`язане з обмеженням волі, а у вигляді штрафу.

Суд також вважає, що є всі підстави для призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк. Так, на думку суду не можна недооцінювати небезпеку вказаного необережного злочину. Необережність поряд з умислом є основною формою вини у кримінальному праві. Хоча ОСОБА_5 не передбачав настання суспільно небезпечних наслідків, однак зобов`язаний був їх передбачати та мав таку можливість. Керування джерелом підвищеної небезпеки, зобов`язує водія не тільки до додержання правил безпеки дорожнього руху, але й до напруженої концентрації уваги. Водій повинен усвідомлювати, що потужність та швидкість транспортного засобу, є як позитивним явищем так і негативним, оскільки надає йому великої відповідальності не тільки щодо себе, а й щодо інших учасників дорожнього руху. Однак, недисциплінованість обвинуваченого, відсутність напруженої уваги та зневажливе ставлення під час керування транспортного засобу, призвело до вказаних наслідків, у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень пішоходу.

Суд вважає, що позбавлення права керування транспортним засобом буде відповідати як особі обвинуваченого так і обставинам злочину. Окрім того, робота обвинуваченого не пов`язана з керуванням транспортного засобу.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК України, належить покласти на обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

СУД, -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_5 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 1229 (одна тисяча двісті двадцять дев`ять) гривень 40 (сорок) копійок.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: /підпис/
Копія вироку вірна.
Суддя: ОСОБА_1
Секретар: