АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1947/15 Справа № 200/3291/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого,судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_10 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015р., у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2015 року за № 0000246, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тула Тульської області РФ, громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

був визнаний винним та засуджений, за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2012р. та остаточно призначено покарання у вигляді 5-ти років 6-ти місяців позбавлення волі.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно вимог закону.

В апеляційних скаргах:
-обвинувачений ОСОБА_7 не згоден з вироком суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що судом при винесенні вироку було допущено помилку у кваліфікації його дій, оскільки ніякого достовірного доказу того, що він скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України під час судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.

-В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що під час судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції були порушені як норми кримінально-процесуального, так і безпосередньо кримінального закону. Так, ОСОБА_7 вказує на те,що судом при розгляді вказаного кримінального провадження було порушено вимоги ст.349 КПК України, так як суд, визначивши порядок та об`єм дослідження доказів та зазначивши, що необхідно допитати потерпілого, обвинуваченого, дослідити матеріали кримінального провадження, щодо допиту будь-яких свідків в рамках даного кримінального провадження не зазначив. Разом з тим суд викликав та допитав в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 без постановлення відповідної ухвали щодо зміни порядку або об`єму дослідження доказів. Крім того, обвинувачений звертає увагу судової колегії на те, що судом порушено вимоги ч.1 ст.23 КПК України в частині безпосереднього дослідження доказів, так як описова частина обвинувального вироку є такою, що суперечить об`єктивно встановленим обставинам в ході судового розгляду, а саме показам потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні. Також вказує на те, що суд всупереч вимогам ст.ст.86-89 КПК України визнав протокол слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 допустимим доказом по даному кримінальному провадженні та незаконно послався на нього в обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в той час, як судом при його складанні було порушено вимоги ч.6 ст.240 КПК України. Крім того, обвинувачений вказує на неправильність кваліфікації його дій, так як вважає, що спосіб викрадення майна був таємним, а оскільки при розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі істотні обставини події кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, не в повному обсязі були досліджені всі суттєві обставини події кримінального правопорушення, вказані обставини призвели до неповноти судового розгляду. Просить скасувати вирок та постановити свій вирок, яким визнати його винним за ч.1 ст.125, ч.2ст.185 КК України та призначити відповідне покарання за вказаними статтями.

-адвокат ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним, оскільки призначене покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого. Зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався обвинувачений під час розгляду справи як на підставу його невинуватості у вчиненні злочину.

Просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Згідно вироку суду, 10.01.2015 року приблизно о 22.00 годині ОСОБА_7 , знаходячись у під`їзді буд. АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, напав на потерпілого ОСОБА_9 та застосовуючи насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, спричинив потерпілому тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Подавивши таким чином спроможність потерпілого ОСОБА_9 до опору, ОСОБА_7 , обшукав його одяг, та діючи відкрито, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, заволодів майном, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме: грошовими коштами у сумі 200 грн., ключами від квартири, паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , водійським посвідченням на ім`я ОСОБА_9 , технічним паспортом на автомобіль «ЗАЗ 2109» на ім`я ОСОБА_14 , страховим полісом на автомобіль «ЗАЗ 2109», які не представляють для потерпілого матеріальної цінності.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану обвинуваченим апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_9 , який не наполягав на суворому покаранні, думку прокурора про необхідність залишення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні злочину за зазначених у вироку обставинах відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Постановляючи вирок, суд першої інстанції дотримався вимог вказаної статті КПК України та обґрунтував його на доказах, які були досліджені і перевірені в судовому засіданні та в їх сукупності дав їм правильну оцінку, на основі чого і призначив покарання.

Апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо перекваліфікації його дій з ч. 2 ст. 186 на ч.2 ст. 185, ч.1ст.125 КК України та призначення йому відповідного покарання за вказаними статтями колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК є правильною і це підтверджується як показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в ході судового розгляду в суді першої інстанції пояснив, що йому не зрозуміло, за що ОСОБА_7 його почав бити, все було мирно, ніякого спору між ним та ОСОБА_7 не було. Відчував як обвинувачений рвонув карман. Коли почав підніматись, побачив відірваний карман і відсутність грошових коштів та документів.

Версія обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що документи та грошові кошти він взяв в коридорі квартири ОСОБА_9 появилась в суді апеляційної інстанції вперше та спростовується вищевказаними показами потерпілого ОСОБА_9 в суді першої інстанції.

До показів потерпілого ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції, в яких він не заперечував проти того, що документи та грошові кошти ОСОБА_7 міг забрати з коридору його квартири, колегія судів відноситься критично та розцінює їх, як намагання допомогти обвинуваченому ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин, оскільки вказані покази потерпілого появились вперше в суді апеляційної інстанції та спростовуються його показами в ході слідчого експерименту та в суді першої інстанції, згідно яких коли він вийшов слідом за ОСОБА_7 з квартири, щоб попрощатись з ним, ОСОБА_15 повернувся до нього обличчям та без будь-яких пояснень завдав два удари в область лівого ока та перенісся, після чого він виявив, що у нього відсутні грошові кошти та ключі від квартири, які лежали у нього в передній лівій кишені штанів, а також був відсутній паспорт громадянина України на його ім`я, водійське посвідчення на його ім`я, технічний паспорт на автомобіль ВАЗ 2109 на ім`я ОСОБА_14 і страховий поліс на вищевказаний автомобіль

Також вина обвинуваченого підтверджується іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:

-протоколом огляду від 24.01.2015 року згідно якого був оглянутий паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , який визнаний по справі речовим доказом та знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 ( а.с. 20-22, 23-24).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.01.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , в ході якого останній, серед представлених для впізнання осіб, впевнено впізнав ОСОБА_7 ( а.с. 28-31).

-протоколом одночасного допиту від 27.01.2015 року, проведеного між свідком ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , в ході якого свідок підтвердив свої покази щодо подій передачі йому ОСОБА_7 паспорта ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 підтвердив його покази частково, повідомивши, що не пам`ятає щоб щось передавав свідку ( а.с. 67-69).

-висновком експертизи № 366-е від 27.01.2015 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст.186 КК України, та прийшов до обгрунтованого висновку, що провина обвинуваченого доведена повністю, оскільки досліджені вищезазначені докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, вони мають значення для кримінального провадження та відповідають фактичним обставинам справи.

На думку колегії суддів, суд належним чином перевірив доводи апеляційних скарг про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині за ч.2 ст.186 КК України та дав зібраним доказам належну оцінку, кваліфікувавши дії обвинуваченого за вказаною статтею, як відкрите викрадення чужого майна(грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції було враховано тяжкість скоєного, особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв злочин не відбувши покарання за попереднім вироком суду у період умовно-дострокового звільнення від покарання, у стані алкогольного сп`яніння, задовільно характеризується за місцем проживання, не знаходиться на обліку у лікарів психіатра та нарколога, його сімейний стан, тому колегія суддів вважає що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Таким чином колегія суддів вважає, що підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого про перекваліфікацію його дій із ч.2 ст.186 на ч.2 ст.185, ч.2 ст.125 КК України, а також задоволення вимог, викладених у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 про скасування вироку з направленням на новий судовий розгляд немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2015 року за № 0000246 - без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк і в тому ж порядку з моменту вручення копії ухвали.

Судді: