Справа № 1-кп/487/275/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,секретаря ОСОБА_2 ,прокурора прокуратури Заводського району м.Миколаєва ОСОБА_3 ,за участі обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Миколаєві, українця, гр.України, із неповною середньою освітою, не працює , не навчається зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого ,-

- 07.08..2013 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.1 ст.190 КК України до штрафу,

- 14.05.2014 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено із іспитовим строком на 2 роки., -

- 10.09.2015 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2ст.186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

- у скоєні злочину , передбаченого ч.2 ст.186 КК України ,

В С Т А Н О В И В

09.07.2014 року, близько 12 години 00 хв. ОСОБА_4 , проходячи із знайомим ОСОБА_7 , засудженим вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 11.03.2015року за ст.198 КК України та ОСОБА_8 , засудженим вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 26.02.2015року за ст.198 КК УКраїни, по вул. Г.Петрової побачив неподалік будинку №1-в ОСОБА_6 .. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний намір на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння чужим майном ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 і повною мірою розуміючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій відкрито без застосування насильства заволодів золотими прикрасами останньої, а саме золотим ланцюжком та золотим хрестиком. Після чого, не реагуючи на вимоги ОСОБА_6 повернути золотий ланцюжок з золотим хрестиком, втік з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 3200 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю. Суду показав, що 09.07.2014р. близько 12.00 год. він та його знайомі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проходили по вул. Г. Петрової та побачили дівчину. Він пішов за нею слідом, підбіг до неї і зірвав золоту цепочку та втік. В скоєному він щиро розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що 09.07.2014р. близько 12.00 год. вона знаходилась по вул. Г.Петрової неподалік будинку №1-в. До неї раптово підбіг незнайомий хлопець та зірвав із неї золотий ланцюжок з хрестиком та втік. Позов підтримала та просила стягнути 3200 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, судом в порядку ст.349 ч.3 КПК України, за недоцільністю не проводилось дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорювались. При цьому суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням характеризуючих обвинуваченого матеріалів.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст.186 КК України, як грабіж, а саме відкрите викрадення чужого майна без застосування насильства, вчинене повторно.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до тяжкого злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд враховує щире каяття обвинуваченого та скоєння злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено.

А також суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий , характеризується позитивно, вину свою визнав та щиро розкаявся, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не знаходиться.

.З врахуванням наведеного, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання,у вигляді позбавлення волі , виходячи з того, що даний злочин обвинувачений скоїв у період строку випробування за попереднім засудженням 14.05.2014р., за яким має не відбуте покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. А також слід зарахувати вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 10.09.2015 року , яким обвинувачений засуджений до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Зарахування покарання за вищезазначеним вироком не протирічить положенням діючого кримінально-процесуальне законодавство , яке не містить виключень для застосування ч.4 ст.70 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 підлягає повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 370 ,371,374 КПК України , суд

З А С У Д И В

ОСОБА_4 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за вказаною статтею у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі положення ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.05.2014 року та призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі положення ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 10.09.2015 року остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років 7 місяців позбавлення волі.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 3200 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою, зарахувавши в строк покарання час його тримання під вартою з 17.03.2015 року.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДЯ ОСОБА_9