В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 274/3943/15-к
Провадження № 1-кп/0274/369/15
11.12.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бердичева кримінальне провадження № 274/3943/15-к по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заборочче, Олевського району, Житомирської обл., українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
за ч. 3 ст. 407 КК України,
за участю :
прокурора ОСОБА_4 ;
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :
20 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року, старшого солдата ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та, в той же день, його направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
14 серпня 2014 року, наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №В13 від 12 серпня 2014 року, введено в дію штат №08/113 - дивізіон артилерійської розвідки та, на основі даного дивізіону, в якому проходить службу старший солдат ОСОБА_3 , розпочато формування військової частини - польова пошта НОМЕР_3 .
15 серпня 2014 року, наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_4 , старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду електрика шостої обслуги другого взводу звукометричної розвідки батареї звукометричної розвідки, та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України обов`язком старшого солдата ОСОБА_3 , як військовослужбовця Збройних Сил України, є захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, він зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Згідно вимог ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів. наказів командирів.
Однак, старший солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Реалізуючи задумане старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу командування та без поважних причин, маючи об`єктивні можливості для несення військової служби, 24 вересня 2014 року близько 16 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_3 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд до 30 липня 2015 року.
30 липня 2015 року старший солдат ОСОБА_3 з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків.
Кримінальна відповідальність за вчинення злочину, у вчиненні якого визнається винним ОСОБА_3 передбачена ст.407 ч.3 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем ( крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просить затвердити суд укладену угоду про визнання винуватості. Вказав, що вину у вчиненні злочину визнає повністю, розуміє наслідки затвердження судом даної угоди та узгоджене покарання.
Прокурор не заперечив проти затвердження судом угоди про визнання винуватості та призначенні покарання за ст. 407 ч.3 КК України із застосуванням ст.69 ч.1 КК України, у виді штрафу в розмірі тисяча ста сімдесяти семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (20 009 грн.), як зазначено в угоді.
Згідно укладеної угоди про визнання винуватості, ОСОБА_3 щиро розкаявся, надав слідству зізнавальні покази і зобовязується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони узгодили покарання за ст. 407 ч.3 КК України із застосуванням ст.69 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі тисяча ста сімдесяти семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (20 009 грн.).
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості укладена між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідає вимогам ст.ст. 468, 469,470, 472 КПК України та вимогам Кримінального кодексу України. Так, вказана угода укладена у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Умови угоди не суперечать вимогам Кримінально процесуального кодексу України, дії ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 407 КК України кваліфіковано вірно. Узгоджене сторонами покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. За наявності обставин, що пом"якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину) та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, встановлених досудовим розслідуванням, у урахуванням особи винного, суд вважає можливим перейти до іншого, більш м"якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті 407 ч.3 КК України, яке узгоджено сторонами в угоді. Умови укладеної угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. У суду немає підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним. Підстав для неможливості виконання обвинуваченим ОСОБА_3 взятих на себе угодою зобов"язань, суд не вбачає.
Враховуючи наведене, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим.
Керуючись ст.ст. 314, 369, 370,371, 374, 376, 474, 475КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11.12.2015 року в м. Бердичеві між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, призначивши покарання за ч. 3 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі тисяча сто сімдесят сім неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20 009 (двадцять тисяч дев"ять) грн.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення Обвинуваченим, його захисником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі нерозяснення обвинуваченому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: