Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 11а-515/2010 Головуючий в 1 інст.: Колєсніченко Т.Є.
Категорія : ст.200 ч.2 КК України Доповідач : Жила І.Е.
У Х В А Л А

іменем України

27 квітня 2010 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого судді Годуна В.А.

суддів Заіченка В.Л., Жили І.Е.

з участю прокурора Литвиненка О.О.

засудженої ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок місцевого Суворовського районного суду м.Херсона від 19.12.08р.,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком :

ОСОБА_2, 31.08.76р. народження, уродженка м.Херсона, українка, гр-ка України, ІНФОРМАЦІЯ_1, заміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працююча, проживаюча ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судима,

засуджена за ст.200 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ст.192 ч.2 КК України до штрафу в розмірі 850 грн. Відповідно до ст.70 КК України остаточно призначено покарання шляхом повного складання у вигляді 2 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ст.75 КК України звільнена від покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Згідно зі ст.76 КК України покладені обов'язки: періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти вказані органи про зміну місця проживання, роботи. Покарання за ст.192 ч.2 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн. в силу ст.72 ч.3 КК України виконувати самостійно; запобіжний захід обраний підписка про невиїзд.

За вироком суду стягнуто:

-з ОСОБА_2 на користь Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Херсона 5 407, 50 грн. матеріальних збитків;

-солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 104758, 56 грн., на користь Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Херсона.

Вироком суду вирішені питання щодо речових доказів та судових витрат по справі.

По справі постановлені судові рішення щодо ОСОБА_3, які не переглядаються.

ОСОБА_2 визнана винною та засуджена за вчинення наступних злочинів.

ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_2, яка працювала економістом Покришевського відділення ВАТ ХОД «ОСОБА_4 банк ОСОБА_5», а після економістом Дніпровського відділення того ж банку, в період часу з 18.01.07р. по 16.01.08р., приймаючи від громадян м.Херсона грошові кошти для виплати збору обов'язкового державного пенсійного страхування у розмірі 3 % від вартості транспортного засобу, підробили та надали до МРЕВ ДАІ м.Херсона 62 фіктивні квитанції про сплату в Пенсійний фонд України в Суворовському районі м.Херсона грошових коштів на загальну суму 115840, 91 грн.

Переслідуючи умисел на заволодіння вказаними грошовими коштами ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_2 заволоділи шляхом обману, отриманими від громадян грошима в сумі 115840, 91 грн., чим завдали матеріальної шкоди Управлінню Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона.

Крім того, ОСОБА_2, працюючи економістом Покришевського відділення ВАТ ХОД «ОСОБА_4 банк ОСОБА_5», розташованого по вул.Покришева,45 в м. Херсоні, 21.08.07р. одержала від ОСОБА_5 2448 грн., 07.09.07р. від ОСОБА_61227 грн. і ОСОБА_7 1732,50 грн. оплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 3 % від вартості транспортного засобу, не внесла їх до каси, а звернула на свою користь, видав при цьому підроблені банківські квитанції про сплату зазначеного збору, чим заподіяла збитки Управлінню Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Херсона на суму 5407, 50 грн.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, вказує на незаконність і необґрунтованість вироку, через неправильну кваліфікацію дій засудженої, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженої, внаслідок м'якості. Так, суд не вірно кваліфікував за ст.192 ч.2 КК України дії ОСОБА_2 за епізодами отримання грошей від ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, як заподіяння майнової шкоди шляхом обману за відсутністю ознак шахрайства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло майнову шкоду у великих розмірах. Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_2 ознак вказаного складу злочину, судом не прийнято до уваги та не надано оцінки показанням свідка ОСОБА_10 про те, що він самостійно декілька разів звертався до ОСОБА_2, яка на той час працювала економістом Покришевського відділення ВАТ ХОД "ОСОБА_4 ОСОБА_8", щодо сплати збору під час реєстрації транспортних засобів, та відразу передавав їй всю необхідну суму грошей, а ОСОБА_2 натомість - банківські квитанції про сплату збору. Таким чином, ОСОБА_2 привласнювала чуже майно (грошові кошти), які були передані їй ОСОБА_10, тобто які були їй ввірені та з моменту передачі перебували в її віданні, для здійснення сплати збору під час реєстрації транспортних засобів. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_2 за цими епізодами, помилково вказав в якості кваліфікуючої ознаки: вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, що не відповідає дійсності, оскільки було встановлено, що вона цей злочин вчинила сама. У звязку з неправильною кваліфікацією дії засудженої, суд призначив їй занадто мяке покарання. При призначенні ОСОБА_2 покарання, суд також не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпечності та характер вчиненого злочину, а саме те, що на протязі тривалого часу - майже року, засуджена за попередньою змовою підробила та використала значну кількість банківських квитанцій, а саме: 62, про сплату збору до Державного пенсійного фонду України під час реєстрації транспортних засобів, а отримані від громадян гроші у сумі 115840,91 грн. поділили між собою, що значно підвищує суспільну небезпечність вчиненого ними злочину. Також суд не врахував наслідки вчиненого злочину, а саме те, що була спричинена майнова шкода Управлінню Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Херсона у сумі 115840,91грн., що є великим розміром. Призначене покарання із звільненням від його відбування з випробуванням - не являється необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження скоєння нею нових злочинів внаслідок його надмірної м'якості. Просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора про підтримання апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, пояснення засудженої ОСОБА_2, яка просила залишити апеляцію прокурора без задоволення, останнє слово засудженої про залишення вироку суду буз змін, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд допустив невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону.

Дії ОСОБА_2 за епізодами отримання грошей від ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, суд кваліфікував за ст.192 ч.2 КК України, як заподіяння майнової шкоди шляхом обману за відсутністю ознак шахрайства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло майнову шкоду у великих розмірах. При цьому, суд послався на те, що кваліфікація дій ОСОБА_2 за ст.191 ч.ч.1, 3 КК Україна являється невірною, оскільки гроші, які були отримані від ОСОБА_5, ОСОБА_9 і ОСОБА_7, засуджена в касу не вносила і не мала наміру вносити, а заволоділа ними обманним шляхом. Вказуючи наступне, суд не врахував, що у злочині за ст.192 КК України, обман на відміну від шахрайства виступає не як спосіб заволодіння чужим майном або правом на нього, а як спосіб ухилення від сплати обовязкових платежів або обертання в особисту користь платежів, які мали б надійти власнику, але не надійшли до фондів власності.

Отже, висновки викладені у вироку містять істотні суперечності, оскільки, посилаючись на відсутність ознак шахрайства, суд вказав у вироку на ознаку що характеризує злочин, передбачений ст.190 КК України (шахрайство), а саме: на заволодіння майном обманним шляхом.

Висновки суду про скоєння ОСОБА_2 вказаних злочинних епізодів за попередньою змовою групою осіб, суперечить формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним, згідно з яким засуджена ці злочини вчинила самостійно.

Згідно зі ст.191 КК України, п.23 постанови №10 Пленуму Верховного Суду України від 6.11.09р. Про судову практику у справах про злочини проти власності, привласнення характеризується умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь. Предметом привласнення є чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилось в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки, використання або зберігання тощо.

З огляду на вказане положення закону, колегія суддів вважає, що кваліфікація дії ОСОБА_2 за ст.192 ч.2 КК України за епізодами отримання грошей від ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є неправильною. При цьому, вчинене засудженою має всі ознаки обєктивної сторони привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні.

Так, з матеріалів справи та зокрема з показань у суді ОСОБА_2 видно, що вона працювала економістом Покришевського відділення ВАТ ХОД ОСОБА_4 банк ОСОБА_8 і за своїми обовязками повинна була приймати від громадян грошові кошти на оплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Херсона. Отримуючи гроші від ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, вона знаходилась на своєму робочому місці у приміщенні відділення банку. Кожну відповідну операцію вона заносила до робочого компютеру, роздруковувала квитанції, які засвідчувала підписом та штампом і видавала їх особі, що вносила гроші. Після цього, ОСОБА_2 видаляла з компютера відомості про вказані операції, а отримані гроші обертала на свою користь.

Таким чином, вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у ньому, фактичним обставинам справи та наявність підстав для застосування кримінального закону про більш тяжкий злочин. Справа має бути направлена на новий судовий розгляд. Якщо під час нового судового розгляду повністю підтвердиться весь обєм обвинувачення, то покарання засудженій має бути призначений відповідно до вимог ст.65 КК України.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок місцевого Суворовського районного суду м.Херсона від 19.12.08р. щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів зі стадії судового розгляду.

Головуючий :

Судді :