Дата документу Справа № 314/4068/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/178/16
Єдиний унікальний № 314/4068/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001166, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, який не працює, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Оскаржуваним вироком, до набрання ним законної сили, запобіжний захід щодо ОСОБА_8 залишено у виді особистого зобов`язання. Цивільний позов по справі залишено без розгляду.
Згідно з вироком, в середині липня 2015 року в вечірній час доби, ОСОБА_8 , маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, прийшов до території двору АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 , звідки таємно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, за допомогою м`язової сили рук, викрав металеві тиски вагою 100 кг, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 400 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 100 годин громадських робіт.

При цьому зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд послався на те, що врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного останнім кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, в якості обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання останнього. Між тим, незважаючи на ці обставини, з незрозумілих підстав обрав обвинуваченому найбільш суворий вид покарання, із альтернативних, передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, до того ж у максимальній його межі. Більш того, призначаючи ОСОБА_8 найсуворіше з покарань, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, всупереч положенням ст. 69-1 КК України, перевищив його строк. Крім того, не зазначив у мотивувальній частині вироку підстави, за яких дійшов висновку про застосування до призначеного покарання положень ст. 75 КК України.

За таких обставин прокурор вважає, що у суду були підстави для призначення ОСОБА_8 менш суворого з покарань, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, зокрема громадських робіт, оскільки передбачені ч. 3 ст. 56 КК України обмеження для цього не встановлені.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, законного представника потерпілого, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали подану скаргу; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
ВинуватістьОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України.

Доводи прокурора про те, що районний суд неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 ст. 75 КК України, є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою, зокрема, мотиви звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд вказаних вимог закону не дотримався та ніяким чином не мотивував своє рішення про застосування до ОСОБА_8 ст. 75 КК України, зокрема, у вироку не зазначено, які обставини справи і дані про особу обвинуваченого дають підстави стверджувати про можливість його виправлення без відбування покарання з відповідним контролем за ним. При цьому, суд фактично не врахував, що останній, не дивлячись на те, що судимості у нього погашені, в період з 1989 по 2012 роки, п`ять разів був засуджений за вчинення корисливих злочинів, в тому числі із застосуванням до нього ст. 75 КК України, але належних висновків для себе не зробив і знову скоїв корисливий злочин середньої тяжкості.

Обґрунтованими є доводи прокурора і про те, що районний суд порушив вимоги ст. 65 КК України.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», звертається увага судів на те, що висновки суду з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому. Ця обставина була визнана судом як пом`якшуюча покарання. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Санкцією ч. 1 ст. 185 КК України передбачені покарання у вигляді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту та позбавлення волі. Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за наявності більш м`яких видів покарання, наявності обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, не навівши у вироку відповідних мотивів, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 найсуворіший вид покарання, передбачений санкцією статті. При цьому, призначаючи більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин, у вироку належним чином не обґрунтував, чому менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи вищевказане, а також те, що штраф не може бути застосовано до останнього з урахуванням майнового стану винного, колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 2 ст. 404 КПК України, вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини вироку вказівку суду про те, що останній, мав умисел направлений на відкрите викрадання чужого майна (а.п. 41), оскільки органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався тільки у вчиненні крадіжки.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

засудила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирати.

Виключити із мотивувальної частини вироку вказівку про те, що ОСОБА_8 , мав умисел направлений на відкрите викрадання чужого майна.
У решті вирок районного суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4