АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/86/15 Справа № 1-13/10 Категорія: ч. 2 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 ККГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженої ОСОБА_16 , засудженої ОСОБА_11 з доповненнями, захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , захисника засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_8 з доповненнями, засудженого ОСОБА_15 , прокурора ОСОБА_6 на вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 12 червня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, освіта вища, одруженого, має на утриманні трьох дітей ( ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), депутат районної ради Катеринопільського району Черкаської області у 2006-2010 роках, працює директором ПП «Гідроавтоматизація», зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ; проживає у АДРЕСА_2 ; був засуджений 04.05.2007 року Катеринопільським районним судом Черкаської області за ст. 175 КК України до двох років позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на два роки; звільнений від відбуття призначеного покарання, тому в силу ст. 89 КК Украънги раніше є не судимим, запобіжний захід - підписка про невиїзд,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 190 України, з призначенням покарання:

- за ч. 2 ст. 190 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі; на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_10 , звільнено від призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності;

- за ч. 4 ст. 190 КК України - 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією всього

особистого майна.

На підставі ст. 72 КК України зараховано в строк відбутого покарання ОСОБА_10 тримання його під вартою з 30 листопада 2007 року по 26 грудня 2007 року; строк покарання засудженому ОСОБА_10 вирішено обчислювати з моменту взяття його під варту.

Визнано ОСОБА_10 невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_10 залишено попередній підписку про невиїзд;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженку м. Кіровоград, громадянку України, українку, освіта вища юридична, не одружену, має на утриманні двох дітей: ОСОБА_20 , 2000 р. н. та ОСОБА_21 , 2009 р. н., не працює, проживає в АДРЕСА_3 , перебуває на «Д» обліку в поліклінічному відділенні м. Кіровограда з діагнозом «гепатит «С», раніше не судиму, запобіжний захід - підписка про невиїзд,

визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 190 КК України, з призначенням покарання:

- за ч. 2 ст. 190 КК України - 2 роки позбавлення волі; на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_11 звільнено від призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності;

- за ч. 4 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 77 КК України, у виді п`яти років

позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з іспитовим терміном на три роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає передбачені ст. 76 КК України, покладені на неї обов`язки: не виїжджати за межі України па постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Визнано ОСОБА_11 невинною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_11 залишено попередній - підписку про невиїзд;

ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Найштрелітц Німеччина, громадянина України, українця, освіта вища, працює завідуючим господарства адміністративногосподарського відділу ТОВ «Телеконтакт Кіровоград», зареєстрований у АДРЕСА_4 , не одруженого, запобіжний захід - підписка про невиїзд, раніше судимого 01.02.2007 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ст.ст. 289 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, звільнений постановою Кіровського районного суду м. Кіровоград від 11.03.2010 року від призначеного покарання, тому в силу ст. 89 КК України вважається не судимим,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 77 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_22 від відбування призначеного покарання з іспитовим терміном на два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає передбачені ст. 76 КК України, покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи;

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, не працює, проживає по АДРЕСА_5 , раніше судимого 30.04.1998 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ст. ст. 101 ч. 3, 206 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) до 7 років позбавлення волі з відбуванням покарання в колонії посиленого режиму, звільнений 31.12.2003 року умовно-достроково, запобіжний захід - підписка про невиїзд,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; на підставі ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_15 , тримання його під вартою з 30 жовтня 2007 року по 30 червня 2009 року; строк засудженому ОСОБА_15 вирішено обчислювати з моменту взяття його під варту.

Визнано ОСОБА_15 невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину;

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Пінськ Брестської області республіки Білорусь, громадянина України, українця, освіта неповна середня, не одруженого , не працює, проживає в АДРЕСА_6 ; раніше судимого 25.06.1998 року Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області за вчинення злочину, передбаченого ст. 142 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; 15.08.2001 р. за постановою суду Полтавського району Полтавської області звільнений згідно ст. 5 Закону України «Про амністію» від 05.07.2001 р., тому в силу ст. 89 КК України вважається таким, що немає судимості, запобіжний захід - підписка про невиїзд,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення конфіскацією всього особистого майна; на підставі ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_17 тримання його під вартою з 18 червня 2008 року по 23 травня 2011 року; на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08 квітня 2014 року звільнено ОСОБА_17 від відбування призначеного покарання.

Визнано ОСОБА_17 невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженку с. Надлак Новоархангельського району Кіровоградської області, громадянку України, українку, освіта вища, одружену, має на утриманні сина ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , не працює, проживає в АДРЕСА_7 ; відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є потерпілою 4 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, в силу ст. 89 КК України вважається такою, що немає судимості (01.11.2007 року постановою Катеринопільського районного суду була звільнена від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ст. 366 ч. 1 КК України відповідно до Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року, запобіжний захід - підписка про невиїзд,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 77 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_16 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на два роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає передбачені ст. 76 КК України, покладені на неї обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Визнано ОСОБА_16 невинною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця с. Черняхівка Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, освіта неповна середня, одруженого, на утриманні двох дітей: ОСОБА_24 , 2001 р.н., та ОСОБА_25 , 2005 р. н., проживає по АДРЕСА_8 , не працює, раніше не судимого, запобіжний захід - підписка про не виїзд,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 209 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Визнано ОСОБА_12 невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. з ст. 209 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженку м. Новоархангельськ Кіровоградської області, громадянку України, українку, освіта вища, одружену, на утриманні має двох дітей: ОСОБА_24 , 2001 р.н., та ОСОБА_25 , 2005 р.н., працює на посаді хіміка першої категорії лабораторії моніторингу вод та ґрунтів Кіровоградської гідрогеолого-меліоративної партії, зареєстрована за адресою АДРЕСА_9 , проживає у АДРЕСА_8 , з 06.03.2012 року зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності, раніше не судиму, запобіжний захід - підписка про не виїзд,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 77 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування покарання з іспитовим терміном на два роки; зобов`язано засуджену ОСОБА_13 відповідно до ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця свого проживання та роботи.

Визнано ОСОБА_13 невинною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, українця, освіта середньо-технічна, не одруженого, на утриманні має доньку ОСОБА_26 , 2009 р. н., працює на посаді менеджера ПП «Нафта АгроТрейд», проживає по АДРЕСА_10 , раніше не судимого, запобіжний захід - підписка про не виїзд,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Визнано ОСОБА_14 невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину.

Цивільні позови ВАТ «Птахокомбінат», ЗАТ «Золочівський молзавод», ТОВ «Грифон», ПП «Айсберг». ПП «Промпартнер», ТОВ «Західний сокооцтовий завод», ПП «Шеркок», ТОВ «Мантрейд». ТОВ «Тімекс». ТОВ «Чугуєв-продукт» - залишено без розгляду.

Стягнуто в дохід держави з засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 судові витрати за проведення судово-почеркознавчих експертиз по 292 грн. 10 коп. з кожного; вирішена доля речових доказів, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 визнані винними і засуджені за те, що 13.04.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро» під виглядом укладення цивільно-правового договору щодо придбання продукції, заволоділи майном ЗАТ „Золочівський молзавод, а саме спредом на суму 43 750 грн., вартість якого у 218 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству значної матеріальної шкоди. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

19.04.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно правового договору щодо придбання продукції заволоділи майном ПП „Агро-ленд 4, а саме яєчним порошком, на суму 169 000 грн., вартість якого в 845 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству матеріальної шкоди в особливо великих розмірах. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

20.04.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно правового договору щодо придбання продукції заволоділи майном ТОВ „Гріфон, а саме яблучним соком на суму 42 112 грн., вартість якого в 210,5 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству значної матеріальної шкоди. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

03.05.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно правового договору щодо придбання продукції, заволоділи майном ПП „Кредо-Прогрес в особливо великих розмірах, а саме солодковершковим маслом на суму 160 000 грн., вартість якого в 800 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству матеріальної шкоди у особливо великих розмірах. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

10.05.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно правового договору щодо придбання продукції, заволоділи майном ПП „Айсберг у великих розмірах, а саме рибними консервами на суму 51 132,3 грн., вартість яких в 256,5 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству матеріальної шкоди у великих розмірах. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

У період з 18.05.2007 року по 05.06.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно-правового договору щодо придбання продукції заволоділи майном ТОВ АПК „Солоха в особливо великих розмірах, а саме овочевою консервацією на суму 185 619,6 грн., вартість якої в 928 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству матеріальної шкоди у особливо великих розмірах. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

24.05.2007 року в с. Мокра Калигірка, Катеринопільського району, Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро» під виглядом укладення цивільно правового договору щодо придбання продукції, заволоділи майном ПП „Промпартнер у великих розмірах, а саме поліпропіленовими мішками на суму 117000 грн., вартість яких в 585 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству матеріальної шкоди у великих розмірах. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

15.06.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно-правового договору щодо придбання продукції, заволоділи майном ТОВ „Західний сокооцтовий завод у особливо великих розмірах, а саме яєчним порошком на суму 308 450 грн., вартість якого в 1542 рази перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству матеріальної шкоди в особливо великих розмірах. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

16.07.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно правового договору щодо придбання продукції, заволоділи майном ТОВ „Тімекс у особливо великих розмірах, а саме фарбою на суму 124 757,76 грн., вартість якої в 623,7 рази перевищувала встановлений на час вчиення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству матеріальної шкоди у особливо великих розмірах. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

24.07.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно-правового договору щодо придбання продукції, заволоділи майном ТОВ „Шеркок у особливо великих розмірах, а саме тушонкою яловичини на суму 120 000,35 грн., вартість якої в 600 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству матеріальної шкоди у особливо великих розмірах. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

21.08.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно-правового договору щодо придбання продукції, заволоділи майном ТОВ „Мантрейд у великих розмірах, а саме какао-порошком на суму 112 104 грн., вартість якої в 560,5 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству матеріальної шкоди у великих розмірах. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

16.09.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно-правового договору, щодо придбання продукції, заволоділи майном ПП „Енерго-Стрім у значних розмірах, а саме спредом на суму 43 308 грн., вартість якого в 216 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному підприємству значної матеріальної шкоди. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

23.10.2007 року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області на території ТОВ „Завод продтоварів Ретро по вул. Шевченка, 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, разом та за попередньою змовою, шляхом обману, діючи від імені ТОВ «Завод продтоварів Ретро», під виглядом укладення цивільно-правового договору щодо придбання продукції, заволоділи майном ТОВ „Чугуєв-продукт, саме соняшниковою олією та майонезом, у особливо великих розмірах на суму 137 338 грн., вартість якої в 686 разів перевищувала встановлений на час вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши вказаному товариству матеріальної шкоди в особливо великих розмірах. В подальшому реалізували набуте майно, поділивши між собою виручені кошти.

Не погодившись з вироком суду засуджена ОСОБА_16 , засуджена ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_27 , захисник засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_8 , засуджений ОСОБА_15 та прокурор ОСОБА_6 подали апеляції.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винними:

ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст. 74 ч. 5, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строку давності, за вчинення злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 190 КК України.

ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст. 74 ч. 5, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити її від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності, за вчинення злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 190 КК України.

ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_17 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року просить звільнити ОСОБА_17 від відбування призначеного покарання.

ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

В решті вирок суду прокурор просить залишити без змін, не оспорюючи його в частині виправдання підсудних за ч. 3 ст. 209 КК України.

Вказує, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості з наступних підстав. Відповідно до п. п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим. які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкрито злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд, на думку прокурора, призначаючи ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 фактично мінімальні в межах санкції ч. 4 ст. 190 КК України покарання, а також звільняючи останніх трьох осіб від відбування покарання з випробуванням, не врахував кількість вчинених ними злочинів, їхню високу суспільну небезпеку, про яку свідчить загальна сума заподіяної матеріальної шкоди, що становить 1 664 006,41 грн.; не в повній мірі врахував факт вчинення злочинів у складі організованої групи й те, що засуджені навіть не розкаялися у вчиненому, про що свідчить не відшкодування шкоди хоча б частково та невизнання своєї вини у інкримінованих злочинах, а навпаки демонструють намагання уникнути кримінальної відповідальності шляхом надання неправдивих показів.

Засуджена ОСОБА_16 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, провадження по справі відносно неї закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року за відсутності в її діях складу злочину.

Зазначає, що в її діях як бухгалтера ТОВ „Завод продтоварів Ретро" відсутній склад злочину, передбачений ст. 190 КК України; відсутня і суб`єктивна сторона злочину, яка характеризується прямим умислом і корисним мотивом. У вироку, а також в матеріалах справи, відсутні відомості, а також покази свідків та засуджених, визнаних судом як докази, про те, що вона мала умисел чи корисливий мотив на заволодіння майном як підприємства ТОВ «Завод продтоварів Ретро", так і майном постачальників продукції до ТОВ «Завод продтоварів Ретро". Матеріали справи свідчать про те, що вона працювала бухгалтером ТОВ „Завод продтоварів Ретро" в період часу з 2001 року по жовтень 2007 року виключно в межах посадової інструкції, податкового і господарського законодавства. Всі первинні бухгалтерські документи, які складались безпосередньо ОСОБА_16 були виконані на підставі Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Міністерством фінансів України від 24.05.1995 р. № 88.

Також вона вказала, що не підписувала договори поставки товарів та не вела переговорів з контрагентами ТОВ „Завод продтоварів Ретро", щодо укладення таких договорів, не приймала особисто товар на склад та не відпускала його особисто зі складу ТОВ „Завод продтоварів Ретро"; товаротранспортні накладні не виписувала і документів про повернення товару їй директори не надавали. Всі прибуткові накладні вона оприбутковувала і показувала в бухгалтерській, фінансовій і податковій звітності. Представники постачальників товару ТОВ „Завод продтоварів Ретро" до ОСОБА_16 особисто не звертались з питань платоспроможності заводу, й вона особисто представникам постачальників жодних відомостей з цього приводу не надавала, не складала підроблених документів, про що свідчить відсутність звинувачення її за ст. ст. 358, 366 КК України.

Вважає, що у вироку суд вийшов за межі пред`явленого їй та іншим засудженим обвинувачення, при цьому повно та всебічно не звернув увагу на зазначену вище обставину матеріалів кримінальної справи, зробив невірний несправедливий висновок по даному факту її обвинувачення і незаконно обґрунтував її вину невірним оприбуткуванням двох накладних ПП «Ретроінвестагро», яке не має відношення до кримінальної справи, по всім підприємствам ЗАТ „Золочівський молзавод", ТОВ „Гріфон", ПП „Айсберг", ПП „Промпартнер", ТОВ „Західний сокооцтовий завод", ТОВ „Тімекс", ТОВ „Шеркок", ТОВ „Мантрейд", ТОВ „Чугуїв-продукт" ПП «Агро-ленд-4», ПП «Кредо-Прогрес», ТОВ АПК «Солоха», ПП «Енерго-Стрім», які входять до епізодів складу обвинувачення.

Таким чином, суд при винесенні обвинувального вироку не тільки порушив ст. ст. 275, 232 КПК України 1960 р., а також постановив відносно ОСОБА_16 вирок, який не відповідає фактичним обставинам справи.

Відносно обвинувачення ОСОБА_16 як члена організованої злочинної групи вона звертає увагу на незаконність та необґрунтованість висновків суду. Вказує, що прокурор та досудове слідство не надало жодного доказу, що в діях підсудних є ознаки організованої злочинної групи такі як єдині наміри щодо вчинення конкретних злочинів, постійні міцні внутрішні зв`язки між учасниками групи; єдині плани, в яких передбачено розподіл функцій учасників групи і який доведений до їх відома; єдність намірів учасників групи щодо вчинення злочинів, що передбачає усвідомлення кожним з учасників факту об`єднання його з іншими особами в одну групу і прагнення тісно поєднати свої зусилля з іншими учасниками для досягнення єдиного злочинного результату.

На досудовому слідстві та в суді жодним чином не встановлено де, коли, за яких обставин вона нібито вступила в склад організованої злочинної групи; хто, коли та за яких обставин їй нібито доводив злочинний план, та чи був цей план взагалі. Також досудове слідство і прокурор не надали доказів, що обвинувачені по справі збирались разом для об`єднання злочинів єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, а також про стійкість такого об`єднання.

Також, виходячи зі змісту вироку, організовану злочинну групу створили дві особи, а саме ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , але таке обвинувачення суперечить нормам ч. 3 ст. 28 КК України, яка передбачає, що організована група - це стійке об`єднання декількох осіб (трьох і більше суб`єктів злочину).

Тому, вважає доводи суду щодо її участі в організованої злочинній групі безпідставними, а доводи наведені у вироку такими, що не відповідають обставинам і матеріалам справи.

Засуджена ОСОБА_11 в апеляційній скарзі та доповненні до неї просить вирок районного суду відносно неї скасувати, справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги ОСОБА_11 вказує на те, що в період досудового слідства, починаючи з 06.07.07 р. по 22.12.08 р., були порушені кримінальні справи за фактом заволодіння шляхом обману майном ТОВ АПК «Солоха», ПП «Кредо-Прогрес», ПП «Енерго-Стрім», ТОВ „Шеркок", ТОВ „Мантрейд", ТОВ „Гріфон", ТОВ „Західний сокооцтовий завод" , ТОВ „Чугуїв-продукт", ПП «Агро-ленд-4», ТОВ „Тімекс", ПП „Айсберг", ЗАТ „Золочівський молзавод", ВАТ «Птахокомбінат», ПП „Промпартнер", а також були порушені кримінальні справи відносно ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 по факту легалі¬зації ними у складі організованої злочиної групи доходів, отриманих злочин¬ним шляхом, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, відносно депутата райради Катерінопільського району ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 190 та ч. 3 ст. 209 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК 1960 р. передбачається, що, якщо на мо¬мент порушення кримінальної справи встановлено особу, яка вчинила зло¬чин, кримінальну справу має бути порушено щодо цієї особи. Після порушення справи слідчий починає досудове слідство, а орган дізнання починає дізнання.

ОСОБА_11 вказує, що 22.10.08 року їй вручені копії «фактових» по¬станов про порушення кримінальних справи за фактом заволодіння шляхом обману майном ТОВ АПК «Солоха», ПП «Кредо-Прогрес», ПП «Енерго-Стрім», ТОВ „Шеркок", ТОВ „Мантрейд", ТОВ „Гріфон", ТОВ „Західний сокооцтовий завод" , ТОВ „Чугуїв-продукт", ПП «Агро-ленд-4», ТОВ „Тімекс", ПП „Айсберг", ЗАТ „Золочівський молзавод", ВАТ „Птахокомбінат, ПП „Промпартнер", допитано її в якості підозрюваної, винесена постанова про застосування відносно неї запобіжного заходу та відібрана підписка про невиїзд. 20.12.08 р. їй пред`явлено остаточне обвинувачення за ч. 4 ст. 190 та ч. 3 ст. 209 КК України, вона була допитана в якості обвинуваченої та 22.12.08 р. їй вручена постанова про порушення кримінальної справи за ч. 3 ст. 209 КК України.

Однак, відносно ОСОБА_11 , як особи, не порушува¬лись кримінальні справи відносно заволодіння шляхом обману майном ТОВ АПК «Солоха», ПП «Кредо-Прогрес», ПП «Енерго-Стрім», ТОВ „Шеркок", ТОВ „Мантрейд", ТОВ „Гріфон", ТОВ „Західний сокооцтовий завод" , ТОВ „Чугуїв-продукт", ПП «Агро-ленд-4», ТОВ „Тімекс", ПП „Айсберг", ЗАТ „Золочівський молзавод", ВАТ „Птахокомбінат, ПП „Промпартнер", чим порушено ч. 2 ст. 98 КПК 1960р., а також порушено її право на захист, а саме оскар¬жувати постанови порушені відносно особи на підставі ст. 236-7, 236-8 КПК 1960 р. Ідентичні порушення права на захист та грубе порушення ч. 2 ст. 98 КПК 1960 р. допущено слідчим під час проведення досудового слідства і по відношенню до інших підсудних, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Під час судового слідства захисником ОСОБА_11 наводились суду підстави порушення її права на захист та незаконного обвинувачення, заявлялись клопотання про повернення кримінальної справи відносно неї на додаткове досудове слідство з метою усунути зазначені порушення органу досудового слідства. Однак вважає, незаконно судом першої інстанції клопотання були відхилені, а відносно неї винесений обвинувальний вирок, чим істотно по¬рушено її право на захист вже судом першої інстанції.

Наведені порушення норм КПК 1960 р. перешкодили суду повно та все¬бічно розглянути справу і постановити законний обґрунтований та справед¬ливий вирок.

Щодо істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону вважає, що у вироку формулювання обвинувачення не містить даних по місцю вчинення злочину, часу його вчинення, за кожним з 13-ти епізодів обвинувачен¬ня її, ОСОБА_11 ; наслідків у виді здійсненої шкоди як за кожним епізодом окремо, так і в загальній сукупності. І навпаки, опис в мотивувальної частині вироку обвинувачення ОСОБА_11 за епізодами не містить формулювання обвинувачення за кожним з цих епізодів.

Також у вироку формулювання обвинувачення не містить даних від¬повідно до ст. 27 КК України про види співучасті членів організованої гру¬пи.

Відсутність в обвинуваченні формулювання чіткої правової кваліфі¬кації дій кожної особи за кожним епізодом обвинувачення унеможливлює якісно і в повної мірі здійснювати свій захист від пред`явленого обвинува¬чення, що тим самим також порушує право особи на захист.

Тому просить скасувати обвинувальний вирок, ухвалений 12.06.2015 року Катери-нопільським районним судом Черкаської області відносно засудження ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 190 КК України, та повернути кримінальну справу в суд першої інстанції на новий судовий розгляд.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до апеляційного суду Черкаської області 12.08.2015 року від засудженої ОСОБА_11 , вона зазначає, що 19.05.2015 р. в порядку ст. 320 КПК 1960 р. головуючий у кримінальній справі суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 після останнього слова підсудних оголосив присутнім в залі судового засідання, що суд видаляється до нарадчої кімнати.

12.06.15 р. головуючий у кримінальній справі суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 оголосив обвинувальний вирок у кримінальній справі відносно ОСОБА_10 ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 4 ст. 190 КК України.

Таким чином, вказує апелянт, суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 в період з 19.05.2015 р. по 12.06.15 р. знаходився в нарадчій кімнаті для вирішення та постановлення вироку. В цей період судове слідство в порядку ст. 326 КПК 1960 р. не відновлювалось.

Як стало відомо ОСОБА_11 з Єдиного державного реєстру судових рішень, суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 в період знаходження в нарадчій кімнаті щодо ухвалення вироку у вказаній вище кримінальній справі порушив правило таємниці нарадчої кімнати, а саме: 29.05.15 року ухвалив два рішення у цивільних справах № 698/437/15-ц та № 698/438/15-ц.

Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України, та ОСОБА_22 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, перебувала в проваджені Катерінопільського районного суду Черкаської області у судді ОСОБА_1 з початку 2009 року.

30 травня 2014 р. після судових дебатів та реплік всіх учасників судового засідання суд оголосив перерву до 26 червня 2014 р., але з невідомих учасни¬кам судового засідання причин 26.06.14 р. судове засідання не відбулося, а ві¬дбулося судове засідання тільки 30.04.2015 р., тобто майже через рік після судових дебатів.

Після судових дебатів підстав для відкладання розгляду кримінальної справи строком на один рік не було. Такі дії головуючого були направлені на безпідставне затягування судового розгляду і порушення завдання криміна¬льного судочинства щодо швидкого та повного розгляду кримінальної спра¬ви та порушили моє конституційне право на захист, а також положення Європейську конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, що призвело до винесення незаконного вироку відносно мене та інших під¬судних.

В судових засіданнях 30.04.15 р. та 19.05.15 р. відбулася у кри¬мінальному процесі заміна прокурора ОСОБА_6 на прокурора, прізвище якого засуджені дізнались тільки з вироку. Прокурор ОСОБА_28 вступив до процесу без будь-якого офіційного направлення з прокуратури Черкаської області.

Головуючий в судовому засіданні не назвав учасникам судового провадження прізвище нового прокуро¬ра, не роз`яснив їм право відводу та не запитав всіх учасників кримінально¬го процесу, чи будуть вони заявляти відвід прокурору, про що свідчить фото¬копія протоколу судового засідання від 30.04.15 р. та 19.05.15 р., а також відеозапис судового процесу від 19.05.15 р.

Таким чином, головуючий в судовому проваджені допустив такі істотні порушення процесуального законодавства, які обмежують учасників процесу в здійснені своїх прав, ставлять під загрозу забезпечення прав і законних ін¬тересів учасників процесу, перешкоджають вирішенню завдань кримінально¬го судочинства і правильному застосування закону.

19.05.15 р. під час останнього слова підсудних ОСОБА_11 та підсуд¬ний ОСОБА_10 в останньому слові, яке подано суду в письмовому виді, надали суду додаткові характеризуючі особу данні. Крім того підсудним ОСОБА_10 в останньому слові заявлено клопотання про направлення кри¬мінальної справи на додаткове досудове слідство.

Згідно ст. 64 КПК 1960 р., обставинами, що підлягають доказуванню в кримінальній справі є також обставини, що характеризують особу обвинува¬ченого. Відповідно до ст. 273 КПК 1960 р. у всіх питаннях, які вирішуються судом під час судового розгляду, суд виносить ухвали. Ухвали про направ¬лення справи для провадження додаткового розслідування виносяться судом у нарадчій кімнаті. Відповідно до ст. 319 КПК 1960 р. передбачається, що коли підсудний в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для справи, суд з своєї ініціативи чи з ініціативи інших учасників судо¬вого розгляду відновляє судове слідство.

В порушення наведених процесуальних норм судом не поновлено судове слідство, не поставлено на обговорення додаткові характеризуючі особу данні, не проведено дебатів з приводу додатково досліджених обставин, не вирішено питання про направлення кримінальної справи на додаткове досудове слідство у нарадчій кімнаті та не винесена по цьому питанню відповідна ухвала суду.

Враховуючи викладене, засуджена ОСОБА_11 вважає вирок незаконним; таким, що винесений з порушенням права на захист та істотним порушенням вимог кри¬мінально-процесуального закону, що призвело до невірного та незакон¬ного засудження її за ч. 4 ст. 190 КК України.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 просить скасувати вирок відносно ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 190 КК України та повернути кримінальну справу на додаткове досудове слідство.

Вказує, що в зв`язку з однобічністю та неповнотою досудового та судо¬вого слідства, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обстави¬нам справи, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та не¬правильним застосуванням кримінального закону, це призвело до невірного та не¬законного засудження ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 190 КК України.

У вироку формулювання обвинувачення не містить даних по місцю вчинення зло¬чину, часу його вчинення за кожним з 13-ти епізодів обвинувачення ОСОБА_10 , наслід¬ків у виді здійсненої шкоди як за кожним епізодом окремо, так і в загальній сукупності. І навпаки, опис в мотивувальної частині вироку обвинувачення ОСОБА_10 за епізодами не містить формулювання обвинувачення за кожним з цих епізодів.

Також у вироку формулювання обвинувачення не містить даних відповідно до ст. 27 КК України про види співучасті членів організованої групи.

Вирішуючи кримінальну справу по суті, суд не звернув увагу на обвинувальний висновок, який складений з порушенням вимог кримінально-процесуального Закону.

Пред`явлене підсудним обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, так і вирок по обвинуваченню в складі організованої злочинної групи, не містить даних відповідно до ст. 27 КК України про види співучасті членів організованої групи, таких підсудних як ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_22 , що позбавляє можливості встановити роль кожного конкретного підсудного, ступінь його участі у злочині, правильно кваліфікувати дії підсудніх та здійсняти відповідний захист за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину в складі організованої злочинної групи.

Пред`явлене органом досудового слідства обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину в складі організованої злочинної групи є неконкретним, оскільки досудовим слідст¬вом в обвинувальному висновку в порушеня ч. 2 ст. 223 КПК України не зазначено час, місце, спосіб, з якого моменту учасниками організаційної злочинної групи досягнуто до¬мовленості про вчинення першого злочину за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності, а також інші ознаки складу злочину. Відсутність в обвинуваченні формулювання чіткої правової кваліфікації дій кож¬ної особи за кожним епізодом обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійс¬нювати захист від пред`явленого обвинувачення, що тим самим порушило право особи на захист.

Суд, постановляючи вирок у межах такого неконкретного обвинувачення, повто¬рив його недоліки і таким чином постановив незаконне і необгрунтоване судове рішення.

Щодо однобічності та неповноти досудового та судового слідства, невідповід¬ності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи адвокат звертає увагу на те, що, як свідчать матеріали кримінальної справи, факт привласнення обвинуваченими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 чужого майна, у даному випадку - продукції ряду юридичних осіб, тобто обернення такого майна на свою користь, досудовим слідством і судом фактично не були встановлені, що підтве¬рджується матеріалами кримінальної справи.

Суд незаконно виніс обвинувальний вирок відносно ОСОБА_10 без наявності об`єктивної складової статті 190 КК України - потерпі¬лих від злочину.

Адвокат вважає, що позиція суду у вироку є не тільки не зрозумілою, а ще і суперечливою по відно¬шенню до ним же винесеної постанови від 23.05.13 р.

Так з одного боку суд вважає необ¬хідним забезпечити явку свідків у справі - працівників підприємств-постачальників товару до «Заводу продтоварів Ретро" для усунення суперечностей в їх показах та перевірити ве¬рсії підсудних, а з іншого боку суд у вироку зазначає, що показання свідків, які були ого¬лошені та досліджені в судовому засіданні, суд вважає достовірними, оскільки вони по¬слідовні, докладні, не містять протиріч по суті події злочину та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами й не спростовуються жодними іншими доказами по справі.

Вирок відносно ОСОБА_10 ґрунтується на неперевірених даних. У вироку підмінене поняття управління законною підприємницькою діяльністю з поняттям ке¬руванням та участю в злочинній організації.

Суд першої інстанції у вироку, не зважаючи на порушення досудовим слідством положення КПК 1960 р., визнав дії досудового слідства правильними та законними. В процесуальних документах є суперечності щодо адреси проведення обшуку, які не усунуті на досудовому слідстві. Якщо дійсна адреса проведення обшуку АДРЕСА_11 , то невідомо з матеріалів спра¬ви на якій підставі, згідно якого рішення суду цей обшук проводився. Вважає, що обшук проведено незаконно, а відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шля¬хом.

Вважає, що досудове слідство по питанню додержання норм кримінально-процесуального законодавства, яке передбачає ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, підійшло поверхово і це підтверджується запрошенням десятьох представників цивільних позивачів ознайомитись з 23 томами кримінальної справи на одну дату в один час та в одному кабінеті.

Крім того, розслідування кримінальної справи пов`язано з економічною ді¬яльністю ТОВ «Завод продтоварів Ретро», але в справі відсутня судово-економічна чи бу¬хгалтерська експертиза, яка б визначила основні економічні показники (ліквідності, пла¬тоспроможності та прибутковості) господарсько-фінансової діяльності ТОВ «Завод прод¬товарів Ретро»; як вказані показники вплинули на результати господарсько-фінансової ді¬яльності, установлення документальної обгрунтованості аналізу реальності розрахунків з дебіторами і кредиторами, обгрунтованості аналізу витрат і цін як чинників фінансової стабільності, беззбитковості; економічний аналіз отримання і використання кредитів і по¬зик, обгрунтованість розрахунків втраченої вигоди підприємства, можливості розрахува¬тись з кредиторами ТОВ «Завод продтоварів Ретро» після сплати дебіторської заборгова¬ності.

Економічна експертиза включає дослідження документів бухгалтерського, подат¬кового обліку і звітності; дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій, дослідження документів фінансово-кредитних операцій. Без проведення такої експертизи вважає неможливим винесення будь-якого ви¬року у справі.

Враховуючи викладене, захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, усунути всі зазначені в апеляції недоліки досудового слідства, що порушують пра¬во на захист і не можуть бути усунуті на судовому слідстві. Крім того просить призначити су¬дово-економічну експертизу господарсько-фінансової діяльності ТОВ «Завод продтоварів Ретро», встановити та з`ясувати шляхом додаткових допитів хто безпосередньо, предста¬вники постачальників чи менеджери ТОВ «Завод продтоварів Ретро», зазначали фактичні дані для включення їх до договорів поставки, а саме дані про кількість товару, умови та строки поставки товару, строк розрахунку за поставлений товар, строк дії договору та су¬му договору.

Адвокат ОСОБА_8 інтересах засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить вирок суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 закрити на підставі п. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року).

Вказує, що у суду першої інстанції не було жодної правової підстави встановлювати факт фіктивності договорів укладених ТОВ «Завод продтоварів «Ретро», а, отже, цей висновок суду є необгрунтованим, безпідставним і таким, що суперечить фактичним обставинам справи.

Крім того, захисник вказує на те, що під час досудового слідства слідчим не були визнані потерпілими жодне з підприємств, з якими ТОВ «Завод продтоварів Ретро» укладало угоди і не виконало своїх зобов`язань в частині розрахунку. В судовому засіданні не допитані жоден зі свідків сторони обвинувачення представників постачальників. Позбавлення можливості стороні захисту ставити питання свідкам, показання яких лягли в основу обвинувачення, є неповнотою судового слідства, а отже і показання не можуть бути покладені в основу вироку, що свідчить про однобічність досудового та судового розгляду.

Адвокат наголошує на тому, що висновки, до яких прийшов суд і виклав їх в обвинувальному вироку, не підтверджуються матеріалами справи, а окрім цього вони спростовуються і матеріалами, які надійшли до суду на виконання судового доручення в порядку ст. 315-1 КПК України (в редакції 1960 року).

Злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (шахрайство) характеризується протиправним корисливим оберненням на свою користь чужого майна, яке заподіює пряму шкоду власнику і здійснюється проти волі власника.

Досудовим та судовим слідством не встановлено, у чому власне виявилось корисливе обернення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 майна (товарів), отриманих ТОВ «Завод продтоварів «Ретро» від підприємств-постачальників, на свою користь; та у чому полягає корисливий мотив, враховуючи наявність документів, які засвідчують товарообіг між ТОВ «Завод продтоварів «Ретро» та іншими підприємствами. Під час досудового та судового слідства повинна була б достеменно встановлена така ознака злочину за ст. 190 КК України як протиправність заволодіння майном, зважаючи на наявність договорів поставки товарів, укладених між ТОВ «Завод продтоварів Ретро» та підприємствами-постачальниками в межах їх господарської діяльності на підставі добровільного волевиявлення обох сторін договору.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 в інтересах засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 просить звернути увагу суду на те, що допит ОСОБА_12 17.10.2008 року в якості підозрюваного тривав 6 годин (з 16.00 до 22.00). Цьому допиту передувало складання за його участю (власноручно) протоколу «явки з повинною» від 17.10.2008 року. Під час слухання справи в суді підсудний ОСОБА_12 відмовився від показань, наданих ним в якості підозрюваного, та повідомив суд про підписання ним цих документів під тиском слідчого та оперативних працівників, які зранку 17.10.2008 року затримали його з дружиною, доставили їх з м. Кіровоград до м. Черкаси та весь цей день до пізної ночі лякали його затриманням, весь час тримали його спочатку в автомобілі, а потім в приміщенні УМВС, не давали їсти і пити доки він не підпише «правильних» показань.

Суд не звернув на це жодної уваги і не навів мотивів, з яких він взяв до уваги саме цей протокол допиту ОСОБА_12 та його явку з повинною. Звертаю увагу, що в матеріалах справи [т. 19, а.с.145-149] міститься протокол допиту ОСОБА_12 в якості обвинуваченого від 27.10.2008 (через 10 днів після допиту в якості підозрюваного), в якому він спростовує надані ним раніше свідчення.

Ця обставина свідчить про грубе порушення судом вимог ст. 334 КПК України, згідно з якою в мотивувальній частині вироку суд повинен зазначити докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази (в даному випадку подальші протоколи допиту ОСОБА_12 та його свідчення в суді).

Цей факт свідчить про істотне порушення судом вимог кримінально-процесуального закону (ч. 1 ст. 370 КПК України в редакції 1960 року) та про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Поряд з цим, суд зробив висновок, що заповнення ОСОБА_12 довіреності на отримання ПП «Златогор-Агро» товару від ТОВ «Завод продтоварів Ретро» свідчить про наміри злочинної групи приховати рух товарно-матеріальних цінностей по бухгалтерському обліку ТОВ «Завод продтоварів Ретро». При цьому в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку даного підприємства. Судово-економічна (бухгалтерська) експертиза по справі не призначалась і не проводилась. За таких обставин стверджувати про факт приховування руху товарно-матеріальних цінностей по бухгалтерському обліку ТОВ «Завод продтоварів «Ретро» у суду не було жодних підстав.

Це також вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

В зазначених протоколах описано лише факти і обставини ведення переговорів та поставок товару (розвантаження, завантаження та відправлення) за їх участю. В зазначених процесуальних документах не йде мова про їх обізнаність у фінансовому стані підприємства і свідомому вчиненні ними своїх дій. Всі їхні дії вчинялись за вказівками керівництва підприємства, тому вести мову про змову у вчинення ними обумовлених заздалегідь дій, які спрямовувались на вчинення шахрайства, немає жодних підстав.

Щодо доведеності вини ОСОБА_14 , суд послався на протоколи його допитів [т. 19, а.с. 229-234, 245-246] в якості підозрюваного і обвинуваченого та протокол явки з повинною [т.19, а.с. 248-250]. З вказаних протоколів видно викладення обставин, за яких відбувались розвантажування та відвантажування продукції, яка проходила через склад ТОВ «Завод продтоварів Ретро» за участю ОСОБА_14 . Однак при цьому в цих документах відсутня будь-яка інформація щодо обізнаності ОСОБА_14 у вчиненні шахрайських дій працівниками підприємства. Вважати ці документи такими, що підтверджують вину ОСОБА_14 , немає жодних підстав.

Захисник ОСОБА_8 цілком і повністю погодився з доводами, викладеними ОСОБА_11 в доповненнях до апеляції з приводу порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону в частині порушення таємниці нарадчої кімнати під час складання вироку у справі.

Засуджений ОСОБА_15 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, справу направити на додаткове розслідування.

Вказує, що вирок суду є незаконним, досудове та судове слідство у справі проведено неповно та однобіч¬но; обвинувачення, пред`явлене йому, є неконкретним, що призвело до порушення його прав. Судом невірно застосовано закон про кримінальну відповідальність, висновки су¬ду не відповідають обставинам справи, а вирок суду не відповідає вимогам КПК України 1960 року.

Зазначає, що пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, не містить даних відповідно до ст. 27 КК України про види співучасті членів організованої групи, що позбавило можливості встановити роль кожного конкретного підсудного, ступінь їх участі у злочині, правильно кваліфікувати дії підсудних та здійснювати відповідний захист від обвинувачення у вчиненні злочину в складі організованої злочинної групи.

Крім того, не є з`ясованим у справі і спосіб заволодіння ОСОБА_15 та іншими засуджени¬ми по справі вказаним у вироку майном юридичних осіб, тобто в чому саме полягало заволо¬діння продукцією підприємств (їх майна) з огляду на наявність наведених документів про реалізацію ТОВ «Завод продтоварів Ретро» цих товарів іншим підприємствам.

Також відсутня об`єктивна сторона злочину. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приват¬ної власності» від 25.12.1992 р. № 12, об`єктом посягань за фактом шахрайства є приватна власність громадян, а предметом - майно, належне громадянам або майнові права. Це майно може належати як одній, так і декільком особам за умови, що воно знаходиться в їх спільній сумісній чи частковій власності і якщо їх об`єднання не є юридичною особою.

Такого висновку Пленум Верховного Суду України дійшов з огляду на те, що юридичні особи у відно¬синах з іншими суб`єктами господарювання зобов`язані укладати відповідні договори, а обману¬ти контрагента за договором або заволодіти його майном шляхом зловживання довірою немо¬жливо, оскільки це суперечить сутності договору, його правовій природі. При укладенні догово¬ру сторони шляхом двосторонніх переговорів обговорюють умови цього договору та визнача¬ють права та обов`язки сторін, а тому заволодіти чужим майном шляхом обману або зловжи¬вання довірою за умови укладення договору неможливо.

Така позиція підтверджується також нормою ст. 42 Господарського кодексу України, згідно з якою підприємництво є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досяг¬нення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Між ТОВ «Завод продтоварів Ретро» і низкою інших підприємств (юридичних осіб) скла¬лися господарсько-правові відносини, закріплені належним чином шляхом укладення господар¬ських договорів, що не суперечать чинному законодавству України. Договори укладалися на основі вільного волевиявлення сторін, без тиску з боку працівни¬ків ТОВ «Завод продтоварів Ретро». Тобто контрагенти добровільно погоджувалися на викла¬дені в договорах умови.

А тому, зважаючи на наявність цих договорів, відсутня така ознака злочину, у вчиненні яко¬го пред`явлено обвинувачення, як протиправність заволодіння майном.

Суд першої інстанції зробив безпідставний та помилковий висновок про те, що нібито у підсудних мав умисел на невиконання договорів, укладених з підприємствами визнаними потерпілими по даній справі. При цьому суд першої інстанції послався виключно на показання свідків з боку вказаних підприємств, а показання усіх підсудних й також інших працівників ТОВ «Завод продтоварів Ре¬тро» необгрунтовано відкинув.

Зокрема суд першої інстанції безпідставно визнав неправдивими та відкинув показання ОСОБА_15 та показання інших підсудних про те, що при укладенні усіх договорів з підприємствами-контрагентами ніхто не мав умислу на невиконання цих договорів, а саме умислу не здійснювати оплату згідно них, жодні подібні речі ніколи і ніким не обговорювалися.

В ході судового розгляду судом першої інстанції було грубо порушено моє право

на безпосередній допит свідків в судовому засіданні, гарантоване мені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположний свобод, тобто моє право на справедливий суд. Загалом не було безпосередньо допитано в судовому засіданні 38 свідків. Нато¬мість кількість допитаних в судовому засіданні свідків є набагато меншою, що чітко видно на аркушах 91-92 вироку, де ці свідки перераховані.

При цьому слід відзначити, що майже по всіх епізодах пред`явленого обвинувачення у справі не були допитані в судовому засіданні саме ті свідки, які особисто приймали рішення щодо укладення договорів з ТОВ «Завод продтоварів Ретро» та їх виконання, а також за участі яких під час досудового розслідування проводилося впізнання мене та інших підсудних за фотокартками; зі слів яких на досудовому слідстві органом досудового розслідування зроблено висновок про те, що цих осіб нібито було введено в оману мною та іншим підсудними. Тобто склад злочину шахрайства базується на показаннях саме цих осіб та складених за їх участю інших процесуальних документах, а я в судовому засіданні не міг поставити цим особам жодних питань з метою перевірки достовірності їх показань, які суд, як прямо вказано у вироку, без жодної перевірки визнав правдивими та поклав в основу вироку.

Всупереч вимогам ст. 22 КПК України 1960 року в ході досудового та судового

слідства по справі не перевірено усіх обставин економічної діяльності ТОВ «Завод про¬

дтоварів Ретро», за наявності припущення про неспроможність виконання підприємством своїх договірних зобов`язань з підприємствами-контрагентами.

Зокрема у справі всупереч позиції сторони захисту не проведено жодної судово-економічної експертизи, яка б визначила основні економічні показники (ліквідності, платоспроможності та прибутковості) господарсько-фінансової діяльності ТОВ «Завод продтоварів Ретро», оскільки ці показники безумовно впливали на результати фінансово-господарської діяль¬ності, установлення документальної обґрунтованості аналізу реальності розрахунків з дебіто¬рами і кредиторами, обґрунтованості аналізу витрат і цін як чинників фінансової стабільності, беззбитковості; економічний аналіз отримання і використання кредитів і позик, обґрунтованість розрахунків втраченої вигоди підприємства, можливості розрахуватись з кредиторами ТОВ «Завод продтоварів Ретро» після сплати дебіторської заборгованості.

Економічна експертиза включає дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності, дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій, дослідження документів фінансово-кредитних операцій.

Без проведення такої експертизи вирок у справі не може бути законним, оскільки всупереч ст. 62 Конституції України базується лише на припущенні, що у ТОВ «Завод продтоварів Ретро» не було можливості розрахуватися з кредиторами.

Також апелянт указує, що за весь час досудового та судового слідства у справі не проведено жодної судово-товарознавчої експертизи з метою визначення дійсної вартості товарів, у заволодінні якими в шахрайський спосіб обвинувачуються усі підсудні; не отримано жодних первинних бухгалтерсь¬ких документів «потерпілих» підприємств про реальну вартість товару (у разі його придбання в інших суб`єктів підприємницької діяльності з метою подальшого перепродажу) або собівартість товару (у разі його безпосереднього виробництва).

Це питання є вкрай важливим, адже очевидно, що з метою отримання прибутку (що є прямою метою підприємницької діяльності) продаж товару на адресу ТОВ «Завод продтоварів Ретро» здійснювався «потерпілими» підприємствами за ціною більшою, ніж його реальна вартість (собівартість). Наскільки більшою, визначити відповідно до наявних у справі матеріалів, на жаль, неможливо.

Визначити вказану вище реальну вартість здобутого у шахрайський спосіб майна на даний час шляхом проведення по справі відповідних експертних досліджень з наданням їх експер¬тові, на жаль, неможливо, оскільки це майно в натурі не збереглося. Водночас дослідження мо¬жна провести в межах середніх цін на подібні товари та той час.

Крім того, реальним шляхом з`ясування цих обставин на даний час є проведення у спра¬ві слідчих дій та оперативно-розшукових заходів, таких як обшуки та виїмки в приміщеннях перерахованих вище «потерпілих» підприємств з метою відшукання первинних бухгалтерських до¬кументів на товар; встановлення кола суб`єктів підприємницької діяльності, в яких «потерпіли¬ми» підприємствами придбані товари, та вилучення відповідних документів про такий продаж та ціну такого продажу, тощо.

Проведення вказаних дій в рамках судового слідства по справі з огляду на приписи КПК 1960 року не є можливим, а тому єдиним можливим шляхом в цій ситуації є направлення справи на додаткове розслідування.

У судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній викладені. Просив відхилити апеляційні скарги обвинувачених та захисників.

Обвинувачені та захисники також підтримали апеляційні скарги з мотивів, які в них наведені, і просили відхилити апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши доповідача, учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вбачає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з подальшим поверненням справи прокурору для проведення додаткового розслідування з наступних підстав.

Відповідно до ст. 323 КПК України (1960 р.), вирок суду має бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 365 КПК (1960 р.), вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції. Якщо розгляд апеляції дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, щодо яких апеляції не надійшли, апеляційний суд зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 367 КПК України (1960 р.) підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення кримінально-процесуального закону, а також неправильне застосування кримінального закону.

Відповідно до ст. 374 КПК України 1960 року, апеляційний суд скасовує вирок (постанову) і повертає справу на додаткове розслідування у випадках: 1) коли під час дізнання чи досудового слідства були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку чи постанови; 2) якщо є підстави для застосування кримінального закону про більш тяжкий злочин, обвинувачення у вчиненні якого засудженому не пред`являлось, якщо з цих підстав була подана апеляція прокурора чи потерпілого або його представника; 3) якщо є підстави для застосування кримінального закону, який передбачає більш тяжке на відміну від встановленого досудовим слідством суспільно-небезпечне діяння, у справах про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 4) якщо при апеляційному розгляді справи встановлено таку однобічність або неповноту дізнання чи досудового слідства, які не можуть бути усунені в судовому засіданні.

Колегія суддів вбачає, що під час досудового слідства були допущені істотні порушення вимог матеріального і процесуального закону, які неможливо усунути в ході судового розгляду справи. При цьому колегія суддів також вбачає й окремі порушення процесуального закону, які були допущені судом першої інстанції.

Насамперед колегія суддів вважає необхідним дати оцінку доводам засуджених та їх захисників щодо порушення суддею першої інстанції таємниці нарадчої кімнати. Дослідивши матеріли справи, висновок службової перевірки за цим фактом, а також відповіді генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» на запит суду, колегія суддів вбачає, що факт порушення судом таємниці нарадчої кімнати не знайшов свого підтвердження.

Зокрема, у висновку службової перевірки вказується, що дві цивільні справи суддя ОСОБА_1 розглянув не 29 травня, а 17 червня 2015 року, тоді як в рішеннях суду дата вказана помилково, що підтверджується поясненням сторін у цивільних справах та ухвалами суду про виправлення описки щодо дати прийнятих рішень. Суд, перевіряючи цю інформацію, зробив запит до ДП «Інформаційні судові системи» щодо часу надходження до ЄРСР двох рішень суду у цивільних справах, які суд начебто ухвалив, передбуваючи у нарадчій кімнаті щодо постановлення вироку у справі. У відповіді на запит зазначено, що вказані рішення у цивільних справах надійшли до Єдиного реєстру судових рішень саме 17 червня 2015 року, тобто у день їх ухвалення судом, що відповідає вимогам, встановленим до порядку направлення рішень суду до ЄРСР.

Таким чином, колегія суддів вбачає, що доводи апелянтів про порушення таємниці нарадчої кімнати судом є необґрунтованими.

Стосовно порушень в ході досудового слідства вимог процесуального законодавства, які не можуть бути усунуті в ході судового розгляду, колегія суддів насамперед вказує наступні.

У кримінальній справі в ході досудового розслідування, що слідує зі змісту обвинувального висновку у справі (Т. 24), жодна особа не була визнана потерпілим, тоді як кожному з обвинувачених ставилося у вину вчинення злочину, передбаченого ч. ч. 2, 4 ст. 190 КК України, тобто шахрайства, вчиненого організованою групою.

Відповідно до змісту указаного обвинувального висновку цілий ряд юридичних осіб-суб`єктів господарювання, були визнані цивільними позивачами; значна кількість осіб були визначені як свідки, однак потерпілих не було. Й в ході судового розгляду кримінального провадженя особи не визнавалися потерпілими від злочину щодо шахрайства.

Колегія суддів бере до уваги, що відповідно до положень КПК України 1960 року потерпілим могла бути визнана лише фізична особа. Однак, для кваліфікації злочину щодо шахрайства в частині його об`єктивної сторони як злочину з матеріальним складом обов`язковим є наявність наслідків у виді матеріальної шкоди, заподіяної певному конкретному суб`єкту як потерпілій особі.

Таким чином, орган досудового слідства у кожному конкретному епізоді щодо кожного конкретного підприємства, яке, на думку сторони обвинувачення, постраждало від дій обвинувачених осіб, мав встановити конкретну фізичну особу-власника чи кількох фізичних осіб-співвласників серед власників (засновників) таких підприємств, чиїм майном обвинувачені незаконно заволоділи шляхом шахрайства.

Цього здійснено не було, й виправити це в ході нового судового розгляду кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року не є можливим. Тоді як за правилами КПК України 2012 року це питання може бути вирішене безпосередньо, адже КПК України 2012 року передбачає можливість визнання потерпілим у кримінальному провадженні і юридичної особи також.

Також колегія суддів вбачає такою, що заслуговує на увагу, позицію сторони захисту щодо наявності самої події злочину щодо шахрайства. За короткою фабулою обвинувачення дев`ятеро підсудних, утворивши організовану групу, свідомо укладали з підприємствами-контрагентами договори купівлі-продажу товарів, не сплачуючи при цьому за них гроші й не маючи наміру їх сплачувати взагалі, й у такий спосіб шляхом обману заволодівали майном цих підприємств, реалізуючи його в подальшому на свою користь та ділячи виручені кошти між собою. При цьому вказані товари постачалися на підприємство ТОВ „Завод продтоварів Ретро згідно з договорами, укладеними між цим підприємством та іншими контрагентами про постачання таких товарів.

Поза увагою органу досудового розслідування залишилася необхідність з`ясування питання, з якого моменту певні товари відповідно до вказаних договорів постачання ставали власністю ТОВ „Завод продтоварів Ретро, й, таким чином, керівництво підприємства чи за його дорученням інші працівники підприємства могли ними розпоряджатися на законних підставах.

За загальними положенням цивільного законодавства договори купівлі-продажу, постачання товарів є договорами реальними, тобто такими, фактична чинність яких обумовлюється моментом реального переходу певних товарів у володіння від одного до іншого суб`єкта. Відповідно до загальної презумції таких договорів , якщо інше прямо не обумовлено у їх змісті, покупець певного товару стає його власником з моменту фактичного отримання таких товарів у своє володіння, незалежно від того, коли і на яких умовах була чи буде здійснена оплата за товар (передплата, післяплата тощо).

Таким чином, якщо у певному конкретному договорі немає вказівки на те, що продавець (постачальник) залишається власником проданого товару до моменту його повної оплати згідно з умовами договору, твердження цього апріорі викликає обгрунтовані сумніви.

Крім цього, колегія суддів відзначає, що посилання в обвинуваченні та вироку суду на фіктивність укладених договорів про постачання товарів не можна вважати достатньо обґрунтованим, оскільки удаваність правочину, його недійсність (нікчемність) тощо потребує свого належного підтвердження у судовому порядку в рамках цивільного чи господарського судочинства.

Також в цьому ж контексті викликає обґрунтовані сумніви факт встановлення органами досудового слідства необхідних ознак суб`єктивної сторони злочину щодо шахрайства. Цей злочин характеризується виключно умисною формою вини вираженою прямим умислом. Тобто обвинувачена особа вже на час вчинення будь-яких інкримінованих дій щодо шахрайства повинна розуміти протиправність і суспільну небезпечність своїх дій, усвідомлювати можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій для певного суб`єкта й бажати настання цих наслідків. Органами досудового слідства стверджується, що окремі обвинувачені вже на момент укладення договорів з контрагентами мали прямий умисел на їх невиконання в частині оплати за них. Це твердження обгрунтовується насамперед тим, що таких епізодів отримання товару з його подальшої неоплатою було зафіксовано декілька. При цьому аналіз причин такої неоплати повністю залишитився поза увагою органів досудового слідства. У справі не було проведено належної судово-економічної чи судово-бухгалтерської експертизи на предмет з`ясування фактичного фінансового стану підприємства ТОВ „Завод продтоварів Ретро за період, коли воно укладало відповідні договори та мало сплатити відповідні кошти своїм контрагентам за постачання товару. Адже обґрунтовано стверджувати, що обвинувачені не мали наміру сплачувати кошти за отриманий товар можна лише тоді, якщо відповідним чином підтверджено фінансову можливість підприємства їх сплатити у відповідний період.

В цьому ж аспекті заслуговують на увагу доводи поданих апеляцій щодо об`єктивності встановлення в ході досудового слідства об`єктивної вартості товарів, які є предметом кожного з інкримінованих підсудним епізодів. За даними досудового слідства вартість таких товарів була узята з відповідних договорів щодо їх постачання. Об`єктивність такої вартості викликає обгрунтований сумнів, адже вартість товарів, яка вказана у певному договорі, є тією вартістю, про яку ситуативно домовилися сторони саме цього договору, й вона цілком може відрізнятися від дійсної ринкової вартості певного товару у певний час. Більше того, за змістом обвинувачення окрема вартість певних товарів в окремих договорах була свідомо завищена. Однак, це питання в ході досудового слідства не знайшло свого належного вирішення.

Крім цього, обґрунтовані сумніви викликає належність встановлених органами досудового слідства необхідних ознак такого способу вчинення шахрайства як обман, який для кваліфікації цього злочину є обов`язковим елементом його об`єктивної сторони, оскільки прямо указаний в диспозиції ч. 1 ст. 190 КК України. Обман являє собою свідоме уведення в оману іншої особи щодо реальних намірів обвинуваченого по відношенню до майна потерпілого з метою заволодіння цим майном на власну користь. При цьому, як було зазначено вище, обвинуваченим інкримінується заволодіння майном інших підприємств, яке вони постачали на користь ТОВ „Завод продтоварів Ретро згідно з укладеними договорами. У зв`язку з цим викликає обгрунтований сумнів можливість існування і кваліфікації обману як такого щодо вказаних правовідносин, які носять договірний характер. Адже суть договірних відносин у цивільному і господарському праві саме і полягає в тому, що сторони обумовлюють усі необхідні і важливі аспекти своїх відносин, свідомо беручи на себе відповідні зобов`язання й обумовлюючи свої права. Якщо надалі таке зобов`язання, зокрема щодо оплати за отриманий товар, не виконується або ж виконується неналежно чи не в повному обсязі, то відповідальність за це настає насамперед в рамках цивільного чи господарського законодавства відповідно до його положень та положень укладеного договору. Власне це і є засобом, прямованим на виключення обману в таких відносинах, шляхом уведення їх в русло відносин зобов`язальних, де, наприклад, несплата за отриманий товар вже розглядається не як обман, а як невиконання взятого на себе зобов`язання.

Цілком заслуговує на увагу позиція сторони захисту щодо неконкретності висунутого підсудним обвинувачення у багатьох аспектах і як наслідок порушення їх права на захист ще на стадії досудового слідства щодо їх можливості захищатися від обвинувачення, яке конкретизоване відносно кожної конкретної особи. Зокрема, як слушно стверджують апелянти зі сторони захисту, кваліфікуючи дії обвинувачених як такі, що вчинені в складі організованої групи, орган досудого слідства не конкретизує в достатній мірі: коли і як така група була утворена; чим обумовлювалася її внутрішня стійкість як групи; яка була структурна ієрархія такої групи; як розподілялися функції учасників групи тощо. Крім цього, стосовно кожного конкретного інкриміновано певному підсудному епізоду органами слідства не розкривається конкретна функція кожного підсудного у його вчиненні, механізм вчинення шахрайства, конкретні протиправні дії кожного підсудного, спрямовані на його вчинення.

До того ж поза увагою органів досудового слідства залишилися аспекти щодо подальшої долі тих товарів, а також виручених від їх продажу коштів, якими згідно з висунутим обвинувачення підсудні заволоділи шляхом шахрайства. Їх доля описана в обвинуваченні лише в загальних рисах. Зокрема зазначено, що такі товари були в подальшому реалізовані підсудними, а кошти були поділені між ними. Такий узагальнений підхід не можна вважати виправданим, адже факт оберення чужого майна на власну користь є необхідним елементом складу злочину щодо шахрайства й має бути розкритий у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вбачає, що зазначені вище недоліки можуть бути усунуті лише шляхом направлення справи прокурору Черкаської області для організації проведення додаткового розслідування після скасування вироку суду.

При цьому колегія суддів не вбачає потреби давати аналіз аспектам досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи, які стосують обвинувачення підсудних за ч. 3 ст. 209 КК України, оскільки в цій частині підсудні були виправдані й ніким, в тому числі й прокурором, з цього приводу апеляції не подавалися.

Разом з тим, колегія судді вбачає необхідним відзначити й певні недоліки судового розгляду справи, які в тому числі також є підставами для скасування вироку суду першої інстанції.

Заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що в ході судового розгляду кримінальної справи, який тривав в суді першої інстанції близько шести років, що, на думку колегії суддів, знаходиться явно поза межами розумного строку, не було допитано значну кількість свідків, а також осіб, які є представниками підприємств-контрагентів ТОВ „Завод продтоварів Ретро, які були визначені в обвинувальному висновку у якості цивільних позивачів. Незважаючи на те, що КПК України 1960 року передбачає можливість оголошення у судовому засіданні показів таких осіб, наданих ними в ході досудового слідства, з подальшим їх урахуванням як допустимих доказів, це положення закону потребує свого співвідношення з положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини щодо забезпечення права особи на справедливий суд, одним з аспектів якого, крім права обвинуваченого якнайшвидше постати перед судом і чітко знати зміст свого обвинувачення, є його право на безпосередній допит свідків, чиїми показами сторона обвинувачення доводить його винуватість.

Крім цього, вбачають обґрунтованими доводи сторони захисту щодо порушення права учасників судового розгляду заявити відвід прокурору, який бере участь у справі. Зокрема, апелянти стверджують, що в ході судового розгляду кримінальної справи в судових засіданнях брали участь кілька прокурорів, в тому числі й наприкінці судового розгляду прокурор ОСОБА_28 . Апелянти зі сторони захисту стверджують, що суд при цьому не представив їм іншого прокурора, не оголосив про можливість заявити йому відвів у порядку, визначеному процесуальним законодавства. Колегія суддів, дослідивши зміст вироку суду щодо участі прокурорів, а також зміст протоколу судового засідання за період квітень-травень 2015 року, не знайшла підтвердження в ньому факту оголошення головуючим про участь у засіданнях іншого прокурора і про можливість заявити йому відвід.

Також даними протоколу судового засідання (Т-30, а.с. 190) підтверджується, що в останньому слові підсудний ОСОБА_10 просив вирішити питання про направлення справи на додаткове розслідування. Вказане клопотання потребувало свого окремого розгляду з відновленням судового слідства та ухвалення окремої постанови по суті клопотання. Цього зроблено не було.

Вирішуючи питання про направлення справи на додатковое розслідування після скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає доцільним обирати підсудним певні запобіжні заходи згідно з положеннями КПК 1960 року, оскільки після рішення суду апеляційної інстанції подальше розслідування справи має відбуватися за правилами КПК 2012 року. Тому питання щодо запобіжних заходів мають вирішуватися надалі окремо слідчим суддею за клопотанням слідчого, узгодженим з прокурором.

Також колегія суддів бере до уваги те, що вирок суду першої інстанції конкретно щодо засудженого ОСОБА_22 апелянтами не оспорювався. Він також не оспорювався й підсудним ОСОБА_17 щодо нього самого. Однак, при цьому вирок оспорювався в цілому іншими апелянтами як незаконний та необґрунтований, з чим колегія суддів погодилася. Враховуючи встановлені й указані вище істотні порушення вимог матеріального і процесуального закону, колегія суддів не вбачає можливим залишати чинним вирок суду першої інстанції в будь-якій його частині.

Враховуючи це й керуючись ст. ст. 323, 365, 367, 374 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги підсудного ОСОБА_15 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підсудного ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційні скарги прокурора, підсудної ОСОБА_16 , підсудної ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах підсудних ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 12 червня 2015 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 скасувати, а кримінальну справу направити прокурору Черкаської області для організації проведення додаткового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :