АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/198/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 369,
ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 201, ч. 1 ст. 263 КК
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретері - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 7 жовтня 2015 року відповідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Шевченкове Харківської області, громадянин України, тимчасово не працюючий, раніше не судимий,

засуджений:

- за ч. 1 ст. 258-3 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить ОСОБА_8 ;

- за ч. 3 ст. 369 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить ОСОБА_8 без спеціальної конфіскації;

- за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 201 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди бойових припасів калібру 7,62 у кількості 45 штук та снайперської гвинтівки Драгунова № И-046, 1969 року виготовлення;

- за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить ОСОБА_8 та з конфіскацією предметів контрабанди бойових припасів калібру 7,62 у кількості 45 штук та снайперської гвинтівки Драгунова № И-046, 1969 року виготовлення.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 201, ч. 1 ст. 263 КК України за наступних обставин.

У період з травня 2014 року по теперішній час Особа 1, справа щодо якої виділена в окреме провадження та інші особи, діючи з метою особливо тяжких злочинів для привернення уваги громадськості до своїх політичних поглядів, створили на території України та Російської Федерації терористичну групу під назвою «Оплот», діяльність якої спрямована на порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, впливу на прийняття рішень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян.

До участі у терористичній групі «Оплот» Особа 1 залучив Особу 2, Особу 3, Особу 4, Особу 5, Особу 6, Особу 7, справи щодо яких виділені в окреме провадження, та інших осіб, розробивши план злочинних дій з розподілом ролей кожного із учасників, зокрема поклавши на Особу 6 та Особу 7 організацію фінансування діяльності терористичної групи шляхом отримання прибутку від протиправної діяльності низки підконтрольних фіктивних суб`єктів підприємницької діяльності, на Особу 2, Особу 3, Особу 4, Особу 5, Особу 6 та інших членів терористичної групи вчинення конкретних злочинів.

Відповідно до розподілу ролей Особа 1 здійснював безпосередньо керівництво такою терористичною групою, об`єднував інших співучасників, координував їх діяльність та розподіляв між ними ролі і функції, визначав об`єкти злочину, намічав й розробляв плани певних злочинів та організовував їх вчинення, здійснював матеріальне забезпечення злочинної діяльності терористичної групи.

У серпні 2014 року Особа 1 запропонував своєму знайомому мешканцю м.Харкова ОСОБА_8 взяти участь у терористичній групі «Оплот», запропонувавши йому за грошову винагороду організовувати вчинення конкретних злочинів у місті Харкові та на іншій території України, здійснювати дії, спрямовані на підшук співучасників, віднайдення та пристосування засобів та знарядь учинення злочинів, усунення перешкод діяльності терористичної групи, а також на інші дії щодо умисного створення умов для вчинення злочинів та приховування слідів злочинної діяльності, на що останній з корисливих мотивів погодився.

Отримавши згоду ОСОБА_8 на вчинення злочинів, в один з днів серпня 2014 року особа 1, діючи з метою визначення об`єктів для нападу терористичної групи «Оплот», поставив ОСОБА_8 завдання встановити місця дислокації військових частин Збройних Сил України і блокпостів Міністерства внутрішніх справ України у місті Харкові та Харківській області, нанести на топографічну карту їх координати та передати такі дані йому за допомогою програмного забезпечення «Viber».

На виконання вказаного завдання Особа 1 у період з серпня по вересень 2014 року ОСОБА_8 неодноразово виїжджав на власному автомобілі ВАЗ 21099 з міста Харкова у напрямку міст Полтави, Куп`янську та Ізюму, де встановив та наніс на топографічну карту точні місця розташування військових частин та блокпостів військових частин Збройних Сил України і Міністерства внутрішніх справ України, а саме військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та військової частини НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_4 ) у АДРЕСА_1 , блокпосту на розвилці доріг поблизу АДРЕСА_2 організованого силами та засобами військової частини польова пошта НОМЕР_2 (що дислокується в АДРЕСА_1 ) та блокпосту Державтоінспекції УМВС України у Полтавській області на 395-му кілометрі автомобільної дороги сполучення «Київ-Харків».

Усвідомлюючи, що інформація про місце розташування вказаних блокпостів може бути використана членами терористичної групи «Оплот» для вчинення терористичних актів та використовуватися при плануванні і вчиненні інших злочинів, ОСОБА_8 умисно передав таку інформацію Особі 1, як керівнику вказаної терористичної групи за допомогою програмного забезпечення «Viber», яка встановлена на його власному мобільному телефоні.

Крім цього, з метою забезпечення терористичної групи «Оплот» інформацією щодо розпочатих органами міліції кримінальних проваджень для вжиття своєчасних заходів щодо приховування членів терористичної групи, які вчинили злочини на території міста Харкова та Харківської області, та інших слідів злочинної діяльності, Особа 1 надав вказівку члену терористичної групи «Оплот» ОСОБА_8 підшукати особу, яку схилити за грошову винагороду до надання такої інформації.

На виконання вищевказаної вказівки Особа 1 протягом серпня 2014 року ОСОБА_8 запропонував своїм знайомим, а саме помічнику оперативного чергового Шевченківського РВ УМВС України у Харківській області ОСОБА_9 і інспектору з інформаційно-аналітичного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , кожному окремо, за грошову винагороду у розмірі від 200 до 500 доларів США систематично передавати йому добові зведення про зареєстровані та нерозкриті кримінальні провадження, які перебувають на контролі МВС України.

Усвідомлюючи протиправність такої пропозиції працівники Шевченківського РВ Харківського міського управління ГУМВС України у Харківській області ОСОБА_9 і ОСОБА_10 відмовилися надавати ОСОБА_8 вказану інформацію.

Продовжуючи шукати особу для отримання необхідної керівнику терористичній групі «Оплот» інформації, в один з днів наприкінці серпня 2014 року ОСОБА_8 запропонував своєму знайомому оперуповноваженому сектору карного розшуку Київського РВ Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області капітану міліції Особі 8 за грошову винагороду 2400,00 грн. у місяць, систематично надавати йому добові зведення про зареєстровані та нерозкриті кримінальні провадження, які перебувають на контролі МВС України, надсилаючи їх за допомогою електронної пошти на електронну адресу ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3

Усвідомлюючи протиправний характер такої пропозиції ОСОБА_8 , передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, Особа 8 з корисливих спонукань погодився надавати за грошову винагороду добові зведення про зареєстровані та нерозкриті кримінальні провадження, які перебувають на контролі МВС України, про що усно повідомив ОСОБА_8 .

У період з серпня 2014 року до січня 2015 року Особа 8, знаходячись у місті Харкові, використовуючи своє службове становище, систематично отримував з бази даних МВС України «Армор» добові зведення про зареєстровані та нерозкриті кримінальні провадження, які перебувають на контролі МВС України, які зі своєї адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_4 направляв на електронну адресу ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , несвідомо сприяючи у такий спосіб діяльності терористичної групи «Оплот».

У свою чергу, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що Особа 8 обіймає посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Київського РВ Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області, у зв`язку з чим є службовою особою, діючи з метою отримання від останнього службової інформації умисно в період з серпня 2014 року по січень 2015 року щомісячно надавав останньому неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 2400,00 грн., а всього у розмірі 12000,00 грн., якими Особа 8 розпоряджався на власний розсуд.

Усвідомлюючи, що інформація, яка міститься у добових зведеннях про зареєстровані та нерозкриті кримінальні провадження, які перебувають на контролі МВС України, необхідна Особі 1, як керівнику терористичної групи «Оплот» для вжиття своєчасних заходів щодо приховування членів терористичної групи, які вчинили злочини на території міста Харкова та Харківської області, та інших слідів злочинної діяльності, у період з серпня 2014 року по січень 2015 року ОСОБА_8 умисно передавав останньому зі своєї адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 на електронні адреси ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 , які належать Особі 1.

Окрім цього, в один з днів грудня 2014 року Особа 1, перебуваючи на території Російської Федерації, спільно з невстановленими працівниками Федеральної служби безпеки Російської Федерації (у подальшому ФСБ РФ) спланував вбивство зі снайперської гвинтівки Драгунова «СВД» працівника ФСБ РФ ОСОБА_11 , який перейшов на бік України.

Реалізуючи свою частину плану, розробленого з метою вбивства ОСОБА_11 , Особа 1 надав вказівку ОСОБА_8 підшукати особу з числа мешканців населених пунктів біля державного кордону між Україною і Російською Федерацією, якого схилити за грошову винагороду до незаконного переміщення через державний кордон України поза митним контролем вищевказаної гвинтівки та боєприпасів до неї.

На виконання такої вказівки Особи 1 в один з днів наприкінці вересня 2014 року ОСОБА_8 познайомився з мешканцем селища Одноробівка Золочівського району Харківської області Особою 9, справа стосовно якого виділена в окреме провадження, та виконуючи роль підбурювача запропонував останньому за грошову винагороду, шляхом підкупу, здійснити для нього контрабанду зброї та бойових припасів снайперської гвинтівки Драгунова «СВД» та набоїв до неї, на ставлячи останнього до відома про намір терористичної групи «Оплот» вчинити вбивство ОСОБА_11 .

Усвідомлюючи протиправний характер такої пропозиції ОСОБА_8 , особа 9 з корисливих спонукань погодився вчинити контрабанду зброї та боєприпасів, про що усно повідомив ОСОБА_8 .

Про згоду Особи 9 вчинити контрабанду зброї та боєприпасів ОСОБА_8 доповів Особі 1, який перебуваючи на території Російської Федерації за невстановлених обставин придбав гвинтівку Драгунова «СВД» та набої калібру 7,62 мм загальною кількістю 45 одиниць.

13 січня 2015 року ОСОБА_8 , знаходячись у м.Бєлгороді Російської Федерації, отримав від Особи 1 та передав Особі 9 коробку з 45 набоями калібру 7,62 мм для їх переміщення контрабандним шляхом на територію України.

У цей же день, тобто 13 січня 2015 року, Особа 9, отримавши за вищевказаних обставин коробку з 45 набоями калібру 7,62 мм, прибув до селища Горьковське Бєлгородського району Російської Федерації, звідки пішки по залізничній колії пересік державний кордон України поза пунктами пропуску в напрямку селища Одноробівка Золочівського району Харківської області, перемістивши вищевказані бойові припаси через митний кордон України поза митним контролем.

У подальшому в цей же день, знаходячись в селищі Одноробівка Золочівського району Харківської області ОСОБА_8 отримав від Особи 9 переміщені поза митним контролем вищевказані боєприпаси та передав за це Особі 9 грошову винагороду у розмірі 400 доларів США.

Продовжуючи реалізовувати злочинний намір, спрямований на контрабанду зброї та боєприпасів, 15 січня 2015 року ОСОБА_8 разом з Особою 9 виїхали до міста Бєлгорода Російської Федерації, де поблизу готелю «Європа» ОСОБА_8 отримав від Особи 1 та передав Особі 9 снайперську гвинтівку Драгунова «СВД» серія / номер НОМЕР_5 для її переміщення контрабандним шляхом на територію України.

У цей же день, тобто 15 січня 2015 року, Особа 9, отримавши за вищевказаних обставин снайперську гвинтівку Драгунова «СВД» серія/номер НОМЕР_5 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , прибув до селища Горьковське Бєлгородського району Російської Федерації, звідки пішки по залізничній колії пересік державний кордон України поза пунктами пропуску напрямку селища Одноробівка Золочівського району Харківської області, перемістивши вищевказану гвинтівку через митний кордон України поза митним контролем.

У подальшому в цей же день, знаходячись в селищі Одноробівка Золочівського району Харківської області ОСОБА_8 отримав від Особи 9 переміщену поза митним контролем вищевказану гвинтівку та передав за це Особі 9 грошову винагороду у розмірі 400 доларів США.

Отримані від Особи 9 вищевказані боєприпаси і гвинтівку ОСОБА_12 незаконно зберігав з метою подальшого їх використання.

7 лютого 2015 року, при затриманні ОСОБА_8 працівниками правоохоронних органів, у останнього вилучено вищевказані гвинтівку Драгунова «СВД» серія/номер НОМЕР_5 та 45 набоїв калібру 7,62 мм.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить оскаржуваний вирок, по суті, змінити, застосувавши положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції найбільш тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, врахувавши всі пом`якшуючі обставини сприяння розкриттю злочину, щире каяття, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів;

- захисник обвинуваченого просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши йому покарання, а саме: за ч. 1 ст. 258-3 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання 4 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 369 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 201 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 роки. На обґрунтування такої просьби захисник зазначає, що з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, відсутність обставин, які обтяжують покарання, даних про особу ОСОБА_8 , обставин вчинення злочинів, відсутність негативних наслідків і ставлення обвинуваченого до вчиненого, тривалий час перебування під вартою, виправлення останнього можливе без подальшої ізоляції від суспільства та без реального відбуття ним покарання, з застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення цих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

З вироку суду вбачається, що покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкцій кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, які відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких, даних про особу обвинуваченого раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, характеризується задовільно, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, перебування у нього на утриманні неповнолітніх дітей, а також відсутність обставин, що його обтяжують, і дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкціями ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 201 КК України та у межах, близьких до мінімуму санкції ч. 1 ст. 263 КК України, за якими його засуджено, з застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового, а не повного складання призначених покарань.

Судом першої інстанції також перевірялась можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, але підстав для призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі встановлено не було через їх відсутність.

Положення ч. 1 ст. 69 КК України передбачають, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіряючи можливість застосування у відношенні ОСОБА_8 положень ст.ст. 69, 75 КК України, колегія суддів зазначає, що судом 1-ї інстанції в якості обставин, що пом`якшують покарання, визнано щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та перебування у нього на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

При цьому зазначені в апеляційній скарзі захисника такі обставини як відсутність потерпілих, матеріальної та моральної шкоди, негативних наслідків від вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, не можуть бути визнані такими, що в розумінні ст. 69 КК України пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Таким чином, відсутність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, не надають колегії суддів підстав для застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, а тим більше звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як про це просять апелянти.

Що стосується посилання захисника на ч. 3 ст. 258-3 КК України, то така норма у цьому Кодексі взагалі відсутня. А згідно ч. 2 ст. 258-3 КК України звільняється від кримінальної відповідальності за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, особа, крім організатора і керівника терористичної групи чи терористичної організації, яка добровільно повідомила правоохоронний орган про відповідну терористичну діяльність, сприяла її припиненню або розкриттю злочинів, вчинених у зв`язку із створенням або діяльністю такої групи чи організації, якщо в її діях немає складу іншого злочину.
Але ж в діях ОСОБА_8 , окрім складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, встановлено наявність інших складів злочинів ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст.201, ч. 3 ст. 369 КК України, що виключає можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ч. 2 ст. 258-3 КК України.

Посилання захисника на неможливість призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 369 КК України у зв`язку з тим, що закон не має зворотної дії у часі, якщо посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище обвинуваченого, оскільки поняття корупційного злочину було введено законом, який набрав чинності 25 січня 2015 року з посиланням на примітку до ст. 45 КК України, тобто після його вчинення ОСОБА_8 , є необґрунтованим через те, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 369 КК України було вчинено ОСОБА_8 в період з серпня 2014 року до 20 чисел січня 2015 року. Положення ж ст. 369 КК України в редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014, який набрав чинності 04 червня 2014 року зі змінами, внесеними згідно із Законом № 770-VIII від 10.11.2015 щодо виключення слів «та зі спеціальною конфіскацією». Тобто, на момент вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, дана норма КК України була чинна.

Закон України «Про Національне антикорупційне бюро України», яким ст. 45 КК України було доповнено приміткою щодо віднесення злочинів до корупційних і який набув чинності 25 січня 2015 року, не перешкоджає кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 369 КК України і притягнення обвинуваченого до відповідальності за санкцією відповідної частини цієї статті.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах та межах, близьких до мінімуму санкцій кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та остаточне покарання з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складення призначених покарань, а доводи його апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника правильності цього висновку не спростовують. Тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника задоволенню не підлягають.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряв вирок суду першої інстанції у межах апеляційних скарг.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 7 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних и кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: