Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 29 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_6,

за участю

прокурора ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000239 від 13 лютого 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Дзержинська Донецької області, жителя АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3

ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу судді Апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року про повернення апеляційної скарги і призначити новий розгляд у цьому суді. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує на те, що суд апеляційної інстанції, повертаючи йому апеляційну скаргу, не звернув уваги на наведені в ній доводи про те, що місцевий суд у вступній частині вироку зазначив помилкові дані про судимості ОСОБА_2, а при призначенні покарання останньому безпідставно не застосував до нього правил ч. 4 ст. 70 КК, допустивши, таким чином, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 5 років, за ч. 1 ст. 309 КК - на строк 1 рік. На підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 71,

72 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано покарання за попереднім вироком від 01 березня

2012 року, й остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці (т. 3, а.к.п. 128, 129 обор.).

Вказаний вирок прокурор оскаржив до суду апеляційної інстанції

(т. 3, а.к.п. 138, 139).

Ухвалою судді судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2015 року апеляційну скаргу прокурора залишено без руху через її невідповідність вимогам статей 396, 399 КПК (т. 3, а.к.п. 142-144).

Після виправлення недоліків прокурор повторно звернувся до апеляційного суду (т. 3, а.к.п. 147, 148 обор.).

Ухвалою судді судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року апеляційну скаргу повернуто прокурору (т. 3, а.к.п. 151-153), оскільки останній у встановлений суддею апеляційного суду п'ятиденний строк не усунув недоліків апеляційної скарги, залишеної без руху.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 418 КПК судове рішення має бути законним, тобто ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За ч. 6 ст. 399 КПК ухвалу про повернення апеляційної скарги може бути оскаржено в касаційному порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалу судді апеляційного суду від 11 лютого 2015 року про повернення апеляційної скарги прокурору мотивовано тим, що:

- прокурор не зазначив, у якій саме частині вирок місцевого суду слід скасувати, і не навів у ній підстав, за яких суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок міськрайонного суду й ухвалити свій;

- порушуючи питання про постановлення нового вироку, прокурор вказав вид та розмір покарання, до якого слід засудити ОСОБА_2 за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК за новим вироком і яке є рівнозначним покаранню, визначеному місцевим судом остаточно за оскаржуваним вироком;

- прокурор у своїй апеляційній скарзі не зазначив принципу, який апеляційному суду слід використати при призначенні ОСОБА_2 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК;

- прокурор не вказав, по відношенню до якого вироку та до якого покарання необхідно застосувати ст. 71 КК, а також яку частину невідбутого покарання за попереднім вироком слід приєднати до покарання за новим вироком.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_2 раніше неодноразово був судимий. Зокрема, за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2007 року за ч. 2 ст. 263 КК і був засуджений до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням на нього обов'язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК (т. 3, а.к.п. 62).

Постановою вказаного суду від 14 липня 2008 року було скасовано вирок цього суду від 12 червня 2007 року в частині звільнення ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і постановлено вважати ОСОБА_2 засудженим за ч. 2

ст. 263 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки (т. 3, а.к.п. 63).

Торезький міський суд Донецької області постановою від 23 січня

2009 року скоротив ОСОБА_2 невідбуту частину покарання на половину на підставі ст. 5 Закону України від 12 грудня 2008 року «Про амністію» (т. 2,

а.к.п. 45), а постановою від 10 квітня 2009 року звільнив ОСОБА_2 умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 11 днів (т. 3, а.к.п. 64).

Крім того, ОСОБА_2 був засуджений: за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2012 року за ч. 2

ст. 185 КК - до покарання у виді арешту на строк 4 місяці (т. 2, а.к.п. 48);

за вироком Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області

від 15 січня 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК - до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин (т. 2, а.к.п. 50).

Однак апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу прокурору, належним чином не перевірив його доводів, наведених в апеляційній скарзі, про те, що місцевий суд при призначенні засудженому ОСОБА_2 покарання відповідно до положень Загальної частини КК припустився помилок, зокрема порушив правила призначення покарання за сукупністю злочинів та вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що за ч. 1 ст. 409 КПК є підставою для зміни або скасування вироку суду першої інстанції.

З огляду на це оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до ст. 438 КПК є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене і керуючись статтями 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу судді Апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року про повернення апеляційної скарги прокурора на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області щодо ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5