Справа № 344/1170/16-к
Провадження № 1-кс/344/570/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську скаргу ОСОБА_3 на дії начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

В провадження суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_3 від 05.01.2016 року.

Скаржник 02.02.2016 року подав до суду заяву про перенесення на один місяць розгляду справи, повідомивши, що перебуває на стаціонарному лікуванні. Також скаржник зазначив, що у випадку якщо суд прийде до висновку про розгляд скарги без його участі, то просив надійслати ухвалу за адресою лікувального закладу, в якому перебуває.

Перевіривши письмові матеріали справи, зважаючи на чітко визначені чинним КПК України процесуальні строки розгляду скарги на дії чи бездіяльність в тому числі прокурора, які не передбачають розгляд скарги такий тривалий термін, як просить скаржник в поданій заяві, слідчим суддею вирішено провести розгляд скарги за відсутності скаржника за наявними до скарги матеріалами та суті скарги та встановлено наступне.

ОСОБА_3 звернувася до Генерального прокурора України із заявою про вчинення, на його думку, кримінального правопорушення за ст. 375 КК України суддями Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо постановлення завідомо неправосудної ухвали.

Відповіддю від 12.01.2016 року № 17/17-р повідомлено ОСОБА_3 , що його заяви щодо неправомірних дій суддями Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо постановлення завідомо неправосудної ухвали направлено до прокуратури Івано-Франківської області.

Відповіддю від 12.01.2016 року № 17/17-р повідомлено ОСОБА_3 , що його заяви щодо неправомірних дій суддями Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розглянуто та роз`яснено, що відсутні підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, оскільки встановлено, що з наведених у зверненні ОСОБА_3 фактів не вбачається обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Згідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону, дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне порушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

В даному випадку, об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ст. 375 КК України, полягають в процесі розгляду справи (провадження) та як наслідок постановлення суддею чи судом завідомо неправосудного рішення.

Зі змісту повідомлення про злочин, доводи скаржника про наявність в діях суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ознак кримінально-карних діянь зводяться до незгоди з дотриманням процесуального законодавства при постановленні ухвали від 25.11.2015 року.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Незгода з рішеннями суду як щодо дотримання матеріального, так і процесуального права, сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді ознак злочинів.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Відкриваючи би кримінальні провадження щодо суддів за статтею 375 КК України у випадках, коли судові рішення в установленому законом порядку може бути переглянуте та скасоване з підстав недотримання матеріального та процесуального права чи не скасоване, органи прокуратури, ставлячи під сумнів такі судові рішення, які в подальшому можуть набути чинності ухвалами судів вищих інстанцій, фактично можуть привласнити функції судів, що є порушенням Конституції України.

При оцінці рішень судді як незаконних, в тому числі і як неправосудних, слід керуватись правовими позиціями Конституційного Суду України, викладених у Рішенні у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про Вищу раду юстиції» від 11 березня 2011р. № 2-рп/2011

Важливим у наведеній правовій позиції КС України є те, що оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції, і не може даватись будь-якими органами, їх посадовими особами, організаціями, підприємствами і установами, громадянами тощо.

Додатком до Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 р. на 1098му засіданні заступників міністрів, зазначено (встановлено), що судові рішення мають бути обґрунтовані та оголошені публічно, однак судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті таких рішень (§15); рішення судів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених в законодавстві (§16); коментуючи рішення суддів, виконавча та законодавча влада мають уникати критики, яка може підірвати незалежність судової влади або довіру до неї (§18); тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (§66); тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру (§68); дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов`язки ефективно та належним чином (§69); судді не повинні нести особисту відповідальність за випадки, коли їхні рішення були скасовані або змінені в процесі апеляційного розгляду (§70).

VII Конгрес ООН по запобіганню злочинності і поводженню з правопорушниками 1985 р. схвалив Основні принципи незалежності судових органів, де проголошується, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в Конституції або законах країни; судові органи вирішують передані їм справи неупереджено, на підставі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання прямого чи непрямого з будь-якого боку і з будь-яких причин; незалежність судових органів дає їм право і вимагає від них забезпечення справедливого ведення судового розгляду і додержання прав сторін.

Відтак, поки рішення суду зберігає законну силу, не можна ставити під сумнів його правосудність, а крім того не може бути підставою для притягнення судді до відповідальності і скасування в установленому порядку судових рішень, оскільки суддя міг діяти добросовісно та за своїм внутрішнім переконанням.

Незгода з рішеннями суду сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді упередженості, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 не містить обставин та даних, які можуть свідчити про вчинення злочину суддями Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки факти, викладені у заяві є суб`єктивним сприйняттям та оцінкою обставин, а відтак слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1