АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/7750/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/295/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 24 листопада 2015 року апеляційну скаргу прокурора на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року у кримінальному провадженні №0000664 відносно

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, тимчасово зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24.07.2003 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ст.ст.75,76 КК України 2 роки;

- 16.09.2004 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст.263 ч.1, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 21.05.2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. 14.01.2013 року іспитовий строк скасовано та направлений на 2 роки до виправної колонії. 25.07.2014 року звільнений УДО на невідбутий строк 5 місяців 27 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2, 185 ч.2 КК України, який визнаний винним та засуджений:

-за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення меш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 21.05.2012 р. та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців 10 днів.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції від 18 березня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через його м`якість. Просить ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15,ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 ч.1 КК України шляхом часткового приєднання покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 21 травня 2012 року та остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі В іншій частині вирок залишити без змін.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він 01.09.2014 року приблизно о 21 годині знаходячись на 2 колії ремонтного тупику пункту технічного обслуговування станції Нікополь в м. Нікополь Дніпропетровської області з наміром на таємне викрадення чужого майна, з користю, скориставшись відсутністю поруч сторонніх осіб, таємно, повторно, навмисно за допомогою заздалегідь приготовлених пасатижів, шляхом розхитування та згинання викрав з вагону №68803824 затяжку горизонтальних важелів вартістю 240,75грн., чим заподіяв відокремленому структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» ДП «Придніпровська залізниця» матеріальну шкоду на зазначену суму. Після чого ОСОБА_6 з місця скоєння крадіжки зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, 03.09.2014 року приблизно о 22 год. ОСОБА_6 , знаходячись на 1 колії ремонтного тупику пункту технічного обслуговування станції Нікополь, в м. Нікополь Дніпропетровської області, маючи намір на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю поруч сторонніх осіб, таємно, повторно, навмисно за допомогою заздалегідь приготовлених пасатижів, шляхом розхитування та згинання викрав з вагону №65295032 затяжку горизонтальних важелів вартістю 240,75грн., чим заподіяв відокремленому структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» ДП «Придніпровська залізниця» матеріальну шкоду на зазначену суму. Після чого ОСОБА_6 з місця скоєння крадіжки зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

ОСОБА_6 10.09.2014року приблизно о 20.30год., знаходячись на 1 колії ремонтного тупику пункту технічного обслуговування станції Нікополь, в м. Нікополь Дніпропетровської області, маючи намір на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю поруч сторонніх осіб, таємно, повторно, навмисно, за допомогою заздалегідь приготовлених рукавиць темно синього кольору, пасатижів, шляхом розхитування та згинання демонтував з вагону №65287963 затяжку горизонтальних важелів вартістю 240,75грн. Тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено, з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками міліції. Своїми діями заподіяв відокремленому структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» ДП «Придніпровська залізниця» матеріальну шкоду на суму 240,75грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України посилається на ті обставини, що ОСОБА_6 в судовому засіданні не визнав свою провину, посилаючись на те, що взагалі під час досудового розслідування не давав пояснення з приводу вчинення ним правопорушення, його ніхто не затримував, у нього нічого не вилучали. А за те, що він підписував папери у слідчого оперативний співробітник лінійного відділення міліції заплатив йому гроші. Але не заперечував, що з ним були проведені слідчі дії та його допитував слідчий, якій він сам надавав пояснення з приводу вчинення ним правопорушень. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_6 неодноразово надавав пояснення, що крадіжки ним були вчиненні у зв`язку з тяжким матеріальним станом. Крім того, пояснив, що деталі дійсно видав щоб не сидіти в тюрмі.

Судом не звернуто увагу на негативну характеристику ОСОБА_6 , який неодноразово перешкоджав проведенню судового розгляду шляхом навмисної неявки до суду та намагався уникнути відповідальності за вчинені правопорушення.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, вирок Нікопольського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити свій вирок.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, в апеляційній скарзі прокурора просив відмовити, оскільки він не скоював вказані кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст.404 КПК України законність та обґрунтованість вироку в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на законність вироку, колегією суддів не встановлено.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до порушення загальних засад призначення покарання, згідно п.1 ч.1 ст.65 КК України.

Як передбачено ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів вважає, що аргументи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Згідно положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Між тим, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції не дотримався вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання. Як вбачається з вироку суд формально послався, але фактично не врахував тяжкість скоєного, всі дані про особу обвинуваченого та призначив йому мінімальне покарання, при цьому не навів переконливих доводів, на підставі яких призначив обвинуваченому покарання у мінімальних межах санкції статей Кримінального кодексу України.
При цьому , як правильно вказує в апеляційній скарзі прокурор суд не врахував, що обвинувачений неодноразово судимий, не визнав себе винним, кримінальні правопорушення скоєні ним в період невідбутого покарання, не працює та не має постійного місця проживання. Вказана судом у вироку обставина, що обвинувачений за місцем мешкання характеризується позитивно не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи характеристика взагалі відсутня. Надано характеристику з місця перебування на обліку в Пункті обліку бездомних громадян при Нікопольському територіальному центрі соціального обслуговування, де обвинувачений перебував на обліку з 16 вересня 2014 року (а.кп.184 том 1).
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не є достатніми і необхідними для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, внаслідок м`якості.
При визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії середньої тяжкості, обставини, що обтяжують відповідальність, а саме вчинення злочину повторно та рецидив злочинів. Пом`якшуючих покарання обставин, згідно ст.66 КК України, колегією суддів не встановлено. Крім того, новий злочин ОСОБА_6 вчинив в період умовно-дострокового звільнення та має непогашену судимість. Вину у вчиненні кримінальних правопорушень обвинувачений не визнав.

Крім того, колегія суддів бере до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебуває на обліку в Пункті обліку бездомних громадян при Нікопольському територіальному центрі соціального обслуговування (том 1 а.кп.182), раніше неодноразово судимий (том 2 а.кп.175-176), у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра під наглядом не перебував і не перебуває (том 1 а.кп.177, 178).

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та приходить до висновку, що ОСОБА_6 повинно бути призначене покарання в межах санкції ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі з відбуванням покарання в умовах ізоляції від суспільства, з застосуванням положень ст.ст.70 ч.1, 71 КК України.

Законних підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст.75, 76 КК України або ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Нікопольського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку.

Керуючись ст.ст.404, 407, 413, 420 КПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок Нікопольського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасувати.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання:

-за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення меш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 21.05.2012 р. та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 не обиралась.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту затримання.

В іншій частині вирок відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 376 п.6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяця з моменту проголошення вироку, а обвинуваченим у той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4