Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000932 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:
За даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець та житель АДРЕСА_1 , розлучений, працюючий на посаді водія ПП « ОСОБА_10 », в порядку ст. 89 КК України несудимий,
виправданий за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного злочину.
Цивільні позови Луцької міської клінічної лікарні про стягнення матеріальної шкоди та потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди до обвинуваченого ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Вироком вирішено долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_9 виправданий за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, в тому, що він 22 квітня 2014 року близько 13 год. 25 хв., керуючи технічно справним автобусом марки «Богдан А-09202», державний номерний знак НОМЕР_1 , і рухаючись у правій смузі дороги по вул. Дубнівській у напрямку Київського майдану в м. Луцьку зі швидкістю близько 40 км./год., в порушення вимог п. п. 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, і під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, вчасно не виявив небезпеку, внаслідок чого допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_2 , з причепом «Шмітц», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який перетинав перехрестя нерівнозначних доріг по вулицях Дубнівській - Карпенка-Карого в м. Луцьку з другорядної дороги зліва направо відносно руху автобуса «Богдан А-09202», в результаті чого пасажири автобуса «Богдан А-09202» потерпілі ОСОБА_12 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Своє рішення суд мотивував тим, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не було надано достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, можливість здобуття інших доказів вичерпана і не була надана ні стороною обвинувачення, ні потерпілими.

В поданих апеляційний скаргах, не погоджуючись з виправдувальним вироком щодо ОСОБА_9 , прокурор та потерпілий ОСОБА_7 посилаються на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення судом кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою безпідставне виправдання ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
В обгрунтування прокурор зазначає, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи суд у вироку не навів переконливих мотивів, чому він взяв до уваги лише виправдувальні показання ОСОБА_9 та відкинув інші докази, в тому числі і показання самих потерпілих та інших свідків, які вказували на можливість останнього шляхом гальмування уникнути аварії, а також вибірково лише на користь обвинуваченого надано оцінку висновку судової автотехнічної № 7620 від 24.09.2014 року експертизи щодо механізму та обставин ДТП. Вважає, що судом безпідставно визнано суперечливими показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , та не дано оцінки протоколу огляду місця події від 22.04.2014 року, згідно якого встановлено відсутність гальмівного шляху автобуса, що спростовує показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він намагався зупинити автобус шляхом гальмування.
Вказує також на те, що судом першої інстанції не враховано значну частину доказів сторони обвинувачення без наведення для цього мотивованих підстав. В основі вироку містяться лише показання обвинуваченого, хоча вони повністю спростовуються доказами, дослідженими в суді.
Вибіркове дослідження та оцінка судом доказів призвела до безпідставного виправдування ОСОБА_9 , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, задовольнити цивільний позов Луцької міської клінічної лікарні до обвинуваченого ОСОБА_9 , а також змінити останньому запобіжний захід на тримання під вартою.
Потерпілий ОСОБА_7 вказує, що під час руху автобуса водій ОСОБА_9 бачив вантажний автомобіль, міг правильно оцінити всі обставини руху транспортних засобів, заздалегідь зменшити швидкість руху свого автобуса та уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування, і його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками, які настали.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий вирок в кримінальному провадженні.

В запереченні на апеляційні скарги прокурора та потерпілого, виправданий ОСОБА_9 посилається на їх безпідставність, просить останні залишити без задоволення, а вирок суду щодо нього без зміни.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційних скарг, прокурора, потерпілих та представника цивільного позивача, які підтримали подані апеляційні скарги, та просили їх задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечили апеляційні скарги та просили вирок суду в частині виправдання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без зміни, перевіривши їх доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга потерпілого підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдування обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Всупереч даним вимогам закону, суд першої інстанції побудував своє рішення на суперечливих, достатньо не перевірених в ході судового розгляду доказах. Прийнявши рішення про виправдання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України, суд у вироку не навів переконливих мотивів прийнятого рішення і не дав належної правової оцінки доказам у справі, які надані стороною обвинувачення.

Зокрема, в основу виправдувального вироку судом було покладено показання ОСОБА_9 щодо обставин самої ДТП, висновок автотехнічної експертизи № 7620 від 24.09.2014 року, зроблений на підставі суперечливих вихідних даних свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , згідно якої саме водій ОСОБА_11 грубо порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів і саме його дії створили небезпеку для ОСОБА_9 і є у прямому причинному зв`язку з виниклою ДТП, показаннями потерпілих та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 щодо здійснення гальмування ОСОБА_9 перед самим ДТП, що підтверджується також і протоколом ОМП від 22.04.2014 року.

Разом з тим, суд допустив неповноту судового розгляду, залишив недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема не дано оцінки суперечностям у показаннях ОСОБА_9 , потерпілого та свідків щодо відстані, на якій виявлено ним небезпеку для руху автобуса і до моменту самого зіткнення транспортних засобів, не дано належної оцінки висновку автотехнічної експертизи № 7620 від 24.09.2014 року, в якій зокрема було вказано на технічну можливість ОСОБА_9 уникнути зіткнення з вантажним автомобілем під керуванням ОСОБА_11 , протоколу огляду місця події від 22.04.2014 року зі схемою ДТП та фото таблицею до неї, згідно якого на місці ДТП фактично відсутні сліди гальмування автобуса марки «Богдан А-09202», хоча ОСОБА_9 зазначалось про таке гальмування перед ДТП під час досудового розслідування.
Крім того, висновки суду, викладені в судовому рішенні про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин вирок суду щодо ОСОБА_9 згідно положень ст. 409 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом на підставі ст. 420 КПК України нового вироку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_9 22 квітня 2014 року, близько 13 год. 25 хв., керуючи технічно справним автобусом марки «Богдан А-09202», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у правій смузі руху по вул. Дубнівській в напрямку Київського майдану в м. Луцьку, зі швидкістю 40 км./год., порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху, зокрема проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя, рухаючись по головній дорозі, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, вчасно не виявив небезпеку, допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки «Вольво», номерний знак НОМЕР_2 , з причепом марки «Шмітц», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який перетинав перехрестя нерівнозначних доріг по вул. Дубнівській Карпенка Карого в м. Луцьку, з другорядної дороги, зліва направо, відносно руху автобуса марки «Богдан А-09202», в результаті чого пасажири автобуса потерпілі ОСОБА_12 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав та пояснив, що аварійну ситуацію створив водій вантажного автомобіля марки «Вольво», який виїхав на нерегульоване перехрестя з другорядної дороги та не надав перевагу в русі автобусу під його керуванням. Окрім цього вважає, що даній дорожній ситуації, виявивши небезпеку для руху автобуса за 40 50 метрів, він не мав технічної можливості уникнути зіткнення з вищезазначеним автомобілем.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_9 заперечує свою причетність до інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України його вина підтверджується зібраними у провадженні та дослідженими в ході судового засідання доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_17 показав, що 22.04.2014 року був пасажиром маршрутного таксі автобуса «Богдан» під керуванням ОСОБА_9 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди йому було заподіяно тяжке тілесне ушкодження. Винним в ДТП вважає обвинуваченого ОСОБА_9 , який об`єктивно мав змогу за 40 60 метрів виявивши перешкоду на перехресті, та вжити заходи для зменшення швидкості транспортного засобу із застосуванням гальмування.

Свідок ОСОБА_11 , який, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду провадження послідовно показав, що 22.04.2014 року, керуючи автомобілем «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Шмітц», д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись по другорядній дорозі, перетинав зі швидкістю 5-7 км./год. перехрестя доріг по вул. Дубнівській Карпенка Карого в м. Луцьку. На момент початку маневру з правого боку по головній дорозі на відстані більше 100 метрів рухалось маршрутне таксі. Коли він вже закінчував маневр і фактично більша частина транспортного засобу була вже на вул. Карпенка Карого, то відчув, що в задню частину його транспортного засобу в`їхало маршрутне таксі. Будь - яких звукових сигналів перед ДТП він не чув.
Згідно висновків судових медичних експертиз (а. к.п. 118-119, 121-122), в результаті ДТП потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжке тілесне ушкодження, а потерпіла ОСОБА_12 тілесне ушкодження середньої тяжкості.
Як вбачається з протоколу огляду місця події (а. к.п. 56 - 74), згідно якого на місці ДТП відсутні сліди гальмування автобуса марки «Богдан А-09202», а зафіксовані лише сліди юзу від коліс автобуса, які виникли після зіткнення, що також спростовує покази ОСОБА_9 , що він вживав заходів до зменшення швидкості автобуса шляхом гальмування безпосередньо перед ДТП.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи року (а. к.п. 88-94) гальмівна система, система рульового керування та ходова частина автобуса марки «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1 на момент проведення експертного дослідження після ДТП знаходились в технічно справному стані і могли виконувати свої основні конструктивні функції.
Відповідно до протоколу огляду місця події (а. к.п. 75-79), на вантажному автомобілі марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Шмітц», д.н.з. НОМЕР_3 , були виявлені механічні пошкодження в задній частині напівпричепа, що вказує фактично на закінчення маневру щодо проїзду даного перехрестя вантажного автомобіля під керуванням ОСОБА_11 .
Протоколом огляду предметів (а. к.п. 80), встановлено, згідно тахокарти з кабіни вантажного автомобіля марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2 , швидкість вказаного автомобіля на момент ДТП становила близько 6 км./год.
Із висновку судової автотехнічної експертизи (а. к.п. 133-138), вбачається, що в дорожній ситуації, що склалася обвинувачений ОСОБА_9 , який керував автомобілем марки «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1 , повинен був діяти у відповідності до п. 12.3 Правил дорожнього руху, а саме, виявивши перешкоду для руху на відстані 80-100 метрів, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу. При цьому, ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути зіткнення з вантажним автомобілем марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом марки «Шмітц», д.н.з. НОМЕР_3 , при дотриманні ним вимог ПДР. Дії ОСОБА_9 , що не відповідають вимогам п. 12.3 ПДР України, з технічної точки зору, являються причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.
Підстав не вірити висновку судової автотехнічної експертизи у суду немає, оскільки він проведений компетентним спеціалістом, належним чином вмотивований, з зазначенням використаної нормативно технічної літератури та наведенням відповідних розрахунків, і узгоджується з матеріалами кримінального провадження.
Твердження обвинуваченого та його захисника про те, що досудове розслідування для проведення експертизи надало неправдиві вихідні дані, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки вихідні дані, на підставі яких проводилась судова автотехнічна експертиза, відповідають даним, які встановлені судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження.
Суттєвих розбіжностей в показаннях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які б ставили під сумнів висновок судової автотехнічної експертизи, апеляційний суд не вбачає.
Допитаний в ході апеляційного розгляду кримінального провадження експерт ОСОБА_18 підтвердив відомості, викладені ним у висновку судової автотехнічної експертизи №7620 від 24 вересня 2014 року, вказавши при цьому на технічну можливість ОСОБА_9 при дотриманні останнім вимог ПДР України уникнути зіткнення з вантажним автомобілем, а також, що саме дії останнього, які не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України являються причиною виникнення ДТП, хоча дії водія ОСОБА_11 також не відповідали вимогам п. 16.11 ПДР України і лише знаходились в причинному зв`язку з ДТП, однак являлися необхідною умовою її виникнення.
Крім цього, додатково допитані в ході апеляційного розгляду свідки:
- ОСОБА_14 показала суду, що у вказаний час і місці рухалась в якості пасажира даного автобуса, перед перехрестям відчула різке гальмування, після чого вдарилася головою об трубу автобуса. Також зазначає, що якби водій ОСОБА_9 перед проїздом перехрестя рухався б трішки повільніше, чи почав раніше пригальмовувати, зіткнення з вантажним автомобілем можна було б уникнути;
- ОСОБА_19 показав, що сидів всередині салону автобуса за водієм, перед перехрестям відчув гальмування автобуса, після чого побачив вантажний автомобіль орієнтовно за 40 метрів, який рухався зліва направо відносно руху їх автобуса на перехресті. Вийшовши з даного автобуса після ДТП чув від ОСОБА_11 , що він рухався на зелений сигнал світлофора;
- ОСОБА_16 суду показала, що була в якості пасажира даного автобуса, після крику водія: «Куди ж ти їдеш?» відчула гальмування автобуса, побачила вантажний автомобіль і намагання водія ОСОБА_9 об`їхати перешкоду зліва, далі відчула зіткнення. Вказує на невелику швидкість автобуса перед зіткненням, і приблизно 40 50 метрів до перехрестя перед тим, як почула крик водія щодо виявленої небезпеки для руху;
- ОСОБА_13 суду послідовно пояснив, що будучи пасажиром даного автобуса, сидів по центрі в кінці салону автобуса, приблизно за 100 150 метрів побачив вантажний автомобіль з причепом, який виїжджав на перехрестя, до якого вони наближались, не відчув гальмування автобуса під керуванням ОСОБА_9 безпосередньо перед зіткненням, автобус весь час рухався по прямій, не намагаючись змінити рух свого напрямку. Вказує на невелику швидкість автобуса і вважає, що якби водій ОСОБА_9 почав гальмувати раніше, зіткнення з вантажним автомобілем можна було б уникнути.
Будь-яких підстав не вірити показанням потерпілих ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо обставин ДТП та можливості ОСОБА_9 при дотриманні останнім вимог ПДР України уникнути зіткнення з вантажним автомобілем - немає, оскільки вони послідовні, співпадають і об`єктивно підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі і висновком авто технічної експертизи (а. к.п. 133-138), згідно якої ОСОБА_9 при виявлені більш ніж за 32.9 м. перешкоди для руху свого транспортного засобу мав технічну можливість уникнути зіткнення з вантажним автомобілем марки «Вольво».
За таких обставин апеляційний суд вважає доведеним порушення ОСОБА_9 пунктів 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками отриманням потерпілими ОСОБА_12 середньої тяжкості, а ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень. оскільки він, при дотриманні вимог ПДР мав технічну можливість уникнути зіткнення з вантажним автомобілем.
Аналізуючи надані у кримінальному провадженні докази, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України апеляційний суд згідно ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, однак вчинений з необережності, та особу винного, який має постійне місце проживання, працює водієм, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає з матір`ю похилого віку, яка є інвалідом другої групи, та має на своєму утриманні неповнолітню дитину, з часу вчинення інкримінованого йому злочину пройшов тривалий час, за який обвинувачений більше ні в чому протиправному помічений не був.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе без відбування покарання, а тому вважає за можливе призначити йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки робота водієм є єдиним його заробітком, із застосуванням ст. 75 КК України, вважаючи, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових ним злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілої від цього злочину.
По кримінальному провадженню комунальним закладом «Луцька міська клінічна лікарня» до обвинуваченого ОСОБА_9 пред`явлено цивільний позов на суму 7886 грн., які понесені на лікування потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_7 .
Даний позов підлягає до задоволення.
Той факт, що на лікування потерпілої ОСОБА_12 витрачено 1520 грн., а на лікування потерпілого ОСОБА_7 6366 грн. підтверджується довідками комунального закладу «Луцька міська клінічна лікарня» №1737/2.8.14, №1739/2.8.14 від 18 листопада 2014 року (а.к.п.10, 11)
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення майнової та моральної шкоди апеляційний суд залишає без розгляду, оскільки в апеляційній скарзі потерпілий не порушує питання про його розгляд, а згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Залишення цивільного позову потерпілого без розгляду не позбавляє його права звернутися з таким позовом в порядку цивільного судочинства.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_9 процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 3997 грн. 50 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню: техокарту з автомобіля марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2 , залишити при матеріалах кримінального провадження (а. к.п.31); автомобіль марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом «Шмітц», д.н.з. НОМЕР_3 , повернути ОСОБА_20 (а. к.п.96); автобус марки «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_21 (а. к.п.98).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.405, 407, 409, 420 КПК України, ч. 1 ст. 1206 ЦК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити повністю.
Вирок Луцького міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати і ухвалити свій вирок.
Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі якого призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Стягнути з ОСОБА_9 в користь комунального закладу «Луцька міська клінічна лікарня» (р/р 0280 в ГУДКСУ у Волинській області, МФО 803014, ) 7 886 (сім тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн., а також в користь держави 3 997 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто сім) грн. 50 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.
Речові докази по кримінальному провадженню:
техокарту з автомобіля марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2 , залишити при матеріалах кримінального провадження;
автомобіль марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом «Шмітц», д.н.з. НОМЕР_3 , повернути ОСОБА_20 ;
автобус марки «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_21 .

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Головуючий:

Судді: