Справа № 350/807/14-к
Провадження № 11-кп/779/338/2015
Категорія ст.286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000058 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Перегінськ, Рожнятівського району Івано-Франківської області, українця, з вищою освітою, одруженого, що має на утриманні неповнолітну дитину, приватного підприємця, раніше не судимого, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки .

З ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 стягнуто 150000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

З ОСОБА_7 в доход держави стягнуто 2333 грн. 70 коп. витрат на проведення судових експертиз.

в с т а н о в и л а :
Судом першої інстанції встановлено, що 13 березня 2014 року, приблизно о 12 годині обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці 16 липня у смт. Рожнятів у напрямку смт. Перегінське по проїзній частині, де відсутня дорожня розмітка. Не врахувавши ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними, обвинувачений не обрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб постійно контролювати о рух і безпечно керувати ним, проявив неуважність, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся із автомобілем марки «Peugeot 4008» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням

ОСОБА_10 , який рухався у цей час у зустрічному йому напрямку.

Внаслідок зіткнення, водій автомобіля «Peugeot 4008» ОСОБА_10 втратив керованість автомобілем, виїхав на смугу зустрічного руху, де в`їхав у задню частину вантажного автомобіля марки «Mercedes» реєстраційний № НОМЕР_3 , який був припаркований біля лівого тротуару по ходу руху його транспортного засобу.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 порушив такі пункти Правил дорожнього руху України: -,

1.2. яким в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

2.3. б) який для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

10.1. який зобов`язує водія перед будь - якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

11.3. яким визначено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

12.1. згідно з яким, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

13.3. яким визначено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду, необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

У результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої водій автомобіля «Peugeot 4008» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно - мозкової травми з забійними ранами, саднами, синцем в ділянках голови, крововиливами в м`які покриви голови, крововиливами під оболонку та в речовину головного мозку, що ускладнилася набряком та набуханням головного мозку, від якого наступила його смерть на місці пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

На вищевказаний вирок ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу в який він просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в іншому суді першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення і не спростував його твердження про те, що він не виїжджав на зустрічну смугу і не порушував Правил дорожнього руху України.

Вважає, що слідчий ОСОБА_11 в порушення вимог ст. 42 КПК України не ознайомив його з постановою про призначення експертизи і проігнорував його клопотання про призначення і проведення такої експертизи Львівським НДІСЕ, а доручив її проведення НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківської області.

Вважає, що суд безпідставно послався на висновки автотехнічної експертизи № 09/17-196 від 30 квітня 2014 року проведеної НДЕКЦ при УМВС Івано-Франківської області оскільки вони повністю спростовуються висновками експертизи Львівського НДІСЕ № 959/1474 від 22 квітня 2015 року, яку було проведено за ініціативою його захисника.

Вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що висновки двох експертних установ мають суперечливий характер повинен був призначити експертизу третій експертній установі про визначення, який із цих двох висновків, з технічної та наукової точки зору, є вірним.

Звертає увагу на те, що слідчий УМВС в Івано-Франківській області Суботнік, сфальсифікував протоколи допиту свідків і зокрема свідка ОСОБА_12 , який підтвердив цей факт в судовому засіданні.

Вважає, що суд безпідставно послався на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , оскільки вони не бачили момент зіткнення автомобілів.

Вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги , що на запису відеореєстратора, видно, що момент та місце зіткнення автомобілів не зафіксовано, бо цей момент не був у зоні видимості реєстратора внаслідок того, що автомобіль ВАЗ під керуванням свідка ОСОБА_17 , знаходився перед автомобілем на якому був реєстратор.

Вважає, що з відеозапису видно як до початку зіткнення автомобілів так і після нього, автомобіль під його керуванням рухається в колоні за автомобілем міні вен по своїй-правій смузі руху, а автомобіль «Пежо 4008» після розвороту на 360 градусів, піднявши куряву, продовжує свій рух по ліві смузі руху в сторону автомобіля «Мерседес» де в`їхав у його задню частину.

Вважає, що відеозапис дорожньо-транспортної пригоди, який долучений до матеріалів кримінального провадження є об`єктивним доказом по справі з якого видно, як ОСОБА_10 порушуючи Правила дорожнього руху України, перевищуючи дозволену швидкість в населеному пункті здійснив в недозволеному місціі обгін автомобіля ВАЗ під керуванням ОСОБА_17 , мало не зіткнувся із зустрічним рейсовим автобусом.

Вказує на те, що вищевказані обставини підтверджує свідок ОСОБА_12 , який на місці дорожньо-транспортної пригоди передав йому флешку з відеозаписом для органу досудового слідства, як доказ про його невинуватість в дорожньо-транспортній пригоді.

Вважає, що дані протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і схеми до нього від 13. 03. 2014 року підтверджують правильність висновків Львівського НДІСЕ.

Вказує на те, що суд безпідставно послався на показання свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , які показали, що проїжджаючи автомобілі були повинні об`їжджати вантажний автомобіль «Мерседес» ,який був припаркований на вул. 16 липня в смт. Рожнятів , оскільки судом не враховано, що ширина проїжджої частини дороги в місці стоянки автомобіля «Мерседес» становить 12 метрів, в зв`язку з чим вантажний автомобіль не створював перешкод для проїзду, тим більше що до місця зіткнення автомобілів залишався 91 метр.

Вказує на те, що потерпілий ОСОБА_10 був близькою людиною судді Рожнятівського районного суду ОСОБА_22 , якому було передано кримінальне провадження для розгляду, але він у відповідності до ст. 80 КПК України заявив собі самовідвід, в зв`язку з чим кримінальне провадження стосовно нього не повинно було розглядатись Рожнятівським районним судом, рішення якого є упередженим в сторону його звинувачення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляції і просили скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в іншому суді першої інстанції, прокурора ОСОБА_6 та потерпілу ОСОБА_9 , які вважали, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню і просили залишити вирок суду без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370,374 КПК України оскільки ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законом, на підставі об`єктивно встановлених обставин ,які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вважає, що судом першої інстанції не встановлені безперечні доказі, які підтверджують, що він порушив Правила дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся із автомобілем марки «Peugeot 4008» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному йому напрямку.

Колегія суддів вважає, що ці доводи обвинуваченого ОСОБА_7 є неспроможними і не відповідають дійсності, оскільки суд першої інстанції навів в мотивувальній частині вироку докази які спростовують вищевказане твердження обвинуваченого, свідчать про правильність встановлених судом фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме внаслідок того, що обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 виїхав на смугу зустрічного руху де вчинив зіткнення з автомобілем марки «Peugeot 4008» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 .

Так, суд першої інстанції обґрунтовано послався на дані відеозапису з відеореєстратора, встановленого на транспортному засобі, яким керував свідок ОСОБА_12 , що рухався у попутному напрямку за автомобілем "Пежо 4008". На вищевказаному відеозапису достатньо повно зафіксований момент зіткнення транспортних засобів і їх розташування на проїзній частині дороги під час дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема, з відеозапису видно, що автомобіль марки «Skoda Octavia» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 в момент зіткнення транспортних засобів знаходився на зустрічній смузі руху, а після зіткнення транспортних засобів, рухаючись по діагоналі, повернувся на свою смугу руху і зупинився біля обочини дороги.

З відеозапису видно, що потерпілий ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «Peugeot 4008» незадовго до дорожньо-транспортної пригоди здійснив обгін автомобіля ВАЗ, після чого повернувся на свою смугу руху і їхав по ній до місця зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_7 .

Колегія судів критично ставиться до доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те , що на запису відеореєстратора не зафіксовано момент зіткнення транспортних засобів ,який не був у зоні видимості реєстратора внаслідок того, що автомобіль ВАЗ під керуванням свідка ОСОБА_17 , знаходився перед автомобілем на якому був реєстратор, оскільки на 17-й секунді відеозапису видно, що в момент зіткнення транспортних засобів автомобіль марки «Skoda Octavia» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 знаходився на зустрічній смузі руху.

Вищевказані дані відеозапису повністю узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 13 березня 2014 року з відповідними фототаблицями та схемою до нього (а.с. 52-73 т. 2) та протоколу додаткового огляду місця події за участю учасників кримінального провадження від 13 січня 2015 року (а. с. 75 - 77 т. 2), відповідно яких було встановлено, що місцем події була вул. 16 липня у смт. Рожнятів на автомобільній дорозі "Креховичі-Дзвиняч Т 09-022", ширина проїзної частини якої становить 7,2 метри, а у місці інтенсивного осипу скла та елементів обох автомобілів - 7,4 метра. На асфальтному покритті зафіксовані пошкодження у виді подряпин: біля автомобіля "Шкода Октавія" довжиною 4,7 м, біля автомобіля "Пежо 4008" довжиною 27,3 м, та у місці інтенсивного осипу скла та елементів автомобілів - довжиною 0,85 та 1,9 метра.

Дані відеозапису з відео реєстратора відповідають висновкам судової транспортно - трасологічної експертизи № 09/17-196 від 30 квітня 2014 року, уточненої висновками інженерно - транспортної експертизи № 09/17-112 від 1 квітня 2015 року (а. с. 44-48, 79-91 т. 2), відповідно до яких аналіз комплексу наявної слідової інформації, яка зафіксована на проїжджій частині дороги та кінцеве розташування транспортних засобів вказує на те, що зіткнення автомобілів «Пежо» та «Шкода» відбулось на проїжджій частині та відносно елементів дороги знаходиться в районі пошкодження асфальтного покриття проїжджої частини у вигляді подряпин довжиною 1,9 м, що зафіксовано на відстані 2,46 м від правого краю проїжджої частини, в межах ділянки більш інтенсивного осипу уламків частин пластмаси, тобто на смузі руху автомобіля "Пежо 4008".

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на неспроможність доводів захисту про неможливість встановити експертним шляхом місце зіткнення транспортних засобів, оскільки відповідно до висновків автотехнічної експертизи № 09/17-196 від 30 квітня 2014 року проведеної НДЕКЦ при УМВС Івано-Франківської області до вищевказаних експертних висновків встановлено, що транспортні засоби контактували лівими передньо-боковими частинами під кутом приблизно 180 градусів, в районі пошкодження асфальтного покриття проїжджої частини у вигляді подряпин довжиною 1,9 м, що зафіксовано на відстані 2,46 м від правого краю проїжджої частини дороги. Оскільки ширина дороги у місці зіткнення становить 7,4 метра, а її половина 3,7 метра, то обидва автомобілі знаходилися на смузі руху автомобіля "Пежо 4008" в зв`язку з чим встановлення факту, яким саме автомобілем утворена подряпина довжиною 1,9 метра не має істотного значення для висновку щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

В своїй апеляції обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що слідчий ОСОБА_11 в порушення вимог ст. 42 КПК України не ознайомив його з постановою про призначення експертизи і проігнорував його клопотання про призначення і проведення такої експертизи Львівським НДІСЕ, а доручив її проведення НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківської області. Вказує на те, що суд безпідставно послався на висновки автотехнічної експертизи № 09/17-196 від 30 квітня 2014 року проведеної НДЕКЦ при УМВС Івано-Франківської області оскільки вони повністю спростовуються висновками експертизи Львівського НДІСЕ № 959/1474 від 22 квітня 2015 року, яку було проведено за ініціативою його захисника.

Вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що висновки двох експертних установ мають суперечливий характер повинен був призначити експертизу третій експертній установі про визначення, який із цих двох висновків, з технічної та наукової точки зору, є вірним.

В той же час обвинувачений ОСОБА_7 не вказує яким чином порушення вимог ст.42 КПК України вплинуло на об`єктивність та правильність висновків автотехнічної експертизи № 09/17-196 від 30 квітня 2014 року проведеної НДЕКЦ при УМВС Івано-Франківської області, які достатньою мірою обґрунтовані, складені на підставі фактичних даних та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження.

В той же час суд першої інстанції належним чином мотивував своє критичне ставлення до висновків експертизи Львівського НДІСЕ № 959/1474 від 22 квітня 2015 року, вказавши на те, що вони зроблені на підставі недостовірних вихідних даних, які були надані стороною захисту щодо напрямку руху транспортних засобів, швидкості руху автомобіля під керуванням обвинуваченого, зміщення даного автомобіля до місця його кінцевого розташування.

Крім того, висновки вищевказаної експертизи повинні бути оцінені в сукупності з іншими доказами, які були досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що встановлення місця зіткнення транспортних засобів не потребує додаткових експертних висновків, оскільки дані відеозапису з відео реєстратора, яким зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду та дані протоколу огляду місця події, яким зафіксовані наслідки дорожньо-транспортної пригоди, поза всяким розумним сумнівом дають достатні підстави прийти до обґрунтованого висновку про те, що зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі руху транспортного засобу, яким керував потерпілий ОСОБА_10 , що свідчить про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини обвинуваченого ОСОБА_7 , який керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу руху.

Суд першої інстанції дав належну оцінку показанням обвинуваченого стосовно того, що він на смугу зустрічного руху не звертав уваги, оскільки рухався у колоні автомобілів і звідки взявся на дорозі автомобіль "Пежо 4008" він не знає. Суд обґрунтовано вказав на те, що такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про те, що він в порушення вимог п. 2.3 б Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не зреагував на її зміну.

Колегія суддів критично ставиться до доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд безпідставно послався на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , оскільки вони не бачили момент зіткнення автомобілів.

Так, показання вищевказаних свідків узгоджуються з даними відеозапису з відеореєстратора та протоколу огляду місця події в частині перебігу подій які передували дорожньо-транспортній пригоді, місця дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

В своїй апеляції обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що слідчий УМВС в Івано-Франківській області Суботнік, сфальсифікував протоколи допиту свідків і зокрема свідка ОСОБА_12 . Разом з тим, обвинувачений не вказує яким чином це позначилось на правильність висновків суду щодо доведеності обвинувачення та законність прийнятого судом рішення, оскільки відповідно до вимог ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку ст.225 КПК України і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Колегія суддів критично ставиться до доводів обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що кримінальне провадження стосовно нього не повинно було розглядатись Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області, оскільки потерпілий ОСОБА_10 був близькою людиною судді Рожнятівського районного суду ОСОБА_22 , який у відповідності до ст. 80 КПК України заявив собі самовідвід. Так, вищевказане кримінальне провадження було розглянуто суддею ОСОБА_1 , стосовно якої відсутні дані про наявність обставин, що відповідно до вимог ст.75 КПК України виключали її участь у кримінальному провадженні.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у межах ст.286 ч.2 КК України з позбавленням спеціального права.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2,404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців із дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді : ОСОБА_3

ОСОБА_4