Справа №592/7017/15-к
Провадження №1-кс/592/2297/15

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2015 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -
ВСТАНОВИВ:

У провадження Ковпаківського районного суду м. Суми 27.07.2015 року надійшла скарга ОСОБА_3 у порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність посадової особи Сумського МВ УМВС України в Сумській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 27.07.2015 року.

З скарги вбачається, що 27.07.2015 року до Сумського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_3 подано заяву про вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 зазначає у поданій скарзі, що бездіяльність полягає у невиконанні положень ст. 214 КПК України, а саме до ЄРДР не було внесено відомості із заявою останнього про вчинення кримінального правопорушення, як вважає ОСОБА_3 .

Належним чином двічі повідомлений про час та місце судового розгляду його скарги 11.08.2015 року, 31.08.2015 року за телефоном, зазначеним в його зверненні до суду ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Представник Сумського МВ УМВС України в Сумській області в судове засідання не з`явився, повідомив суд про наявність судових рішень по спору ОСОБА_4 з його колишньою дружиною ОСОБА_5 стосовно місця проживання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_6 .

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що представник Сумського МВ УМВС України в Сумській області, ОСОБА_4 двічі не з`явились в судове засідання, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, представник Сумського МВ УМВС України надав відомості про те, що вважає звернення до правоохоронних органів не є повідомленням про злочин, а зверненням в порядку ч.3 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» та про їх направлення до Лебединського РВ УМВС України в Сумській області для прийняття рішення, а відтак суд визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без їх участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів виходячи з тих обставин, що відповідно до ст. 306 ч.2 КК України встановлено, що скарги на бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше 72 годин з моменту їх надходження до суду.

Слідчий суддя, вивчивши подані письмові докази, приходить до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Судом встановлено, що 27.07.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Сумського відділу міліції із заявою про вчинення, на його думку, кримінального правопорушення бандою у складі голови ОСОБА_7 за наказом ОСОБА_5 .

Листом керівника Сумського ВМ від 12.08.2015 року особу, що подала скаргу, ОСОБА_3 повідомлено, що відомості за його заявою до ЄРДР не вносились, передані на розгляд Лебединського РВ УМВС України в Сумській області де відбувались події описані ОСОБА_4 , оскільки з його заяви вбачається, що вона не містить достатніх даних, які б достовірно свідчили про наявність ознак кримінального правопорушення, що охоплюються поняттям злочину.

Системний аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення с передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заяво чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-карного діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

З матеріалів наданих ОСОБА_3 та органу внутрішніх справ до якого вони звернувся з заявою про можливо вчинене правопорушення вбачається, що малолітня ОСОБА_6 10.08.2015 року є донькою особи, що подала скаргу та ОСОБА_5 , яка на час звернення ОСОБА_4 до суду перебуває на території Лебединського району Сумської області.

Працівниками міліції слідчому судді надано рішення Нікопольського міськрайсуду Дніпропетровської області від 28.03.2014 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.07.2014 року яким визначено місце проживання дитини ОСОБА_6 разом з її матір`ю ОСОБА_8 ( справа №0426/11671/2012, провадження 22-ц/774/5410/14)

Згідно висновків суду ОСОБА_5 була вимушена була змінити місце проживання через протиправні дії ОСОБА_4 та неможливості проживати з ним у спільній квартирі.

Також в судовому рішенні є послання на висновки Устинівської райдержадміністрації Кіровоградської області, що за місцем реєстрації та постійного проживання ОСОБА_3 в с.м.т. Устинівка Кіровоградської області не створені належні умови для проживання дитини, останній вводив в оману членів комісії, які обстежували умови проживання дитини, демонструючи їм тимчасово вийняту квартиру іншої особи, самовільно, без потреби поміщував доньку у протитуберкульозний санаторій з якого вона була повернута матір`ю з ознаками ГРВІ та підвищеною температурою, фактичне місце проживання ОСОБА_4 не має освітлення, водо-, газопостачання є брудним та захламленим Рішення суду в мотивувальній частині містить посилання на те, що ОСОБА_4 допускав насильство в сім, свідомо, систематично зловживає своїм правом на виховання та способом, встановленим йому рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2008 року.

Аналізуючи зібрані дані по справі Нікопольський міскрайсуд Дніпропетровської області в мотивувальній частині судового рішення зазначав, що ОСОБА_4 своїм ставленням до дитини, методами виховання, створенням жахливих умов проживання постійно створює загрозу життю та здоров`ю дитини.

Слідчий суддя констатує, що 10.08.2015 року в Ковпаківському райсуду м. Суми одночасно ОСОБА_3 подано 41 (сорок одну) аналогічну за змістом скаргу на бездіяльність посадових осіб Сумського МВ УМВС України в Сумській області, які є однакові за змістом, а самі заяви про можливе вчинення злочину відрізняються тільки прізвищами осіб, які на думку ОСОБА_3 , приймали участь нападі «орловсько-лебединської банди на замовлення ОСОБА_5 » та не містять зазначення інших обставин скоєння зазначеною ОСОБА_4 особою дій, які містять ознаки кримінального правопорушення.

Вказані скарги ОСОБА_4 Сумським МВ УМВС України в Сумській області 12.08.2015 року направлені до Лебединського РВ УМВС України в Сумській області для прийняття рішення по суті.

За письмовим повідомленням заступника начальника слідчого відділу прокуратури Сумської області ОСОБА_9 вважати доньку ОСОБА_3 викраденою немає, оскільки та мешкає разом з матір`ю в с. Московський Бобрик Лебединського району, місце її проживання разом з матір`ю визначено рішенням Нікопольського міськрайсуду Дніпропетровської області, фактично між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 склались правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 214 КПК України після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення слідчий зобов`язаний внести відповідні відомості визначені ч.5 вказаної статті до ЕРДР, порядок ведення якого визначається Генеральною прокуратурою.

Відповідно до вимог п.2.2 Наказу Генеральної прокуратури України від 17 серпня 2012 року N 69 «Про Єдиний реєстр досудових розслідувань», якщо у заяві, повідомленні, всупереч вимогам частини 5 статті 214 КПК України, не наведено достатньої інформації про вчинене кримінальне правопорушення, то для її встановлення проводяться наступні дії: направлення вимоги до установ, підприємств, організацій про надання документів або відповідних даних тощо. Такі дії повинні бути виконані у строк, що не перевищує 7 днів.

При непідтверджені під час перевірки обставин, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до пунктів 1 або 2 частини I ст. 284 КПК України приймається постанова про закриття кримінального провадження.

На момент винесення цього рішення, заяви ОСОБА_4 Сумським ВМ направленні до Лебединського МВ для їх розгляду їх по суті та прийняття відповідного рішення, оскільки всі події зазначені ОСОБА_10 відбувались саме на території Лебединського району Сумської області.

Будь-яке рішення прийняте Лебединським РВ УМВС України в Сумській області по суті заяви ОСОБА_4 не є предметом оскарження в Ковпаківському райсуді м. Суми, в силу того, що юрисдикція вищезазначеного суду не поширюється на органи досудового розслідування, який не знаходиться на території Ковпаківського району м. Суми.

За вказаних вище обставин, вважаю, що повідомлення ОСОБА_4 від 09.08.2015 року не містить в собі повідомлення про можливе вчинене кримінальне правопорушення в контексті вимог ст. 214 КПК України , ст. 2 КК України в їх сукупності без здійснення додаткової перевірки, яку проводить Лебединський РВ УМВС України в Сумські області і тому у задоволенні вимог скарги ОСОБА_4 на не внесення до ЄРДР Сумським ВМ УМВС України в Сумській області відомостей за його заявою слід відмовити.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає, що скарга є необґрунтованою, тому відмовляє у задоволенні скарги та, керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 27.07.2015 року - залишити без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_4 право на оскарження дій та бездіяльності посадових осіб Сумського МВ УМВС України в Сумській області для розгляду по суті.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя ОСОБА_1