АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2081/15 Справа № 206/5799/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

представника Ігренського виправного центру № 133 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року, стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року за ч.2 ст.186 КК України до п`яти років позбавлення волі. Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2013 року невідбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі на підставі ст.82 КК України,
якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:
Засудженим ОСОБА_8 подана апеляційна скарга на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року, з якої вбачається, що він проситьзазначену ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В доводах апеляційної скарги засуджений посилається на те, що рішення суду є неправомірним, оскільки він відбув 2/3 частини призначеного покарання, має заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, діючих стягнень не має, приймає активну участь в житті установи.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , зазначив, що засуджений відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, за період відбування покарання має порушення порядку та режиму утримання, неодноразово судимий за тяжкі злочини, що свідчить про схильність засудженого до вчинення кримінальних правопорушень. Зазначив, що у суду відсутні підстави вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_8 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Так, відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням учасників судового провадження, зокрема ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, та інше.
Судом першої інстанції встановлено, що станом на 26 жовтня 2015 року засуджений ОСОБА_8 відбув більше 2/3 частини призначеного покарання.

Крім того, за час відбування покарання в СІЗО м.Кривого Рогу з 27 травня 2011 року режим утримання не порушував, стягнень та заохочень не має. З 10 січня 2012 року відбував покарання у ВК №94, мав 1 стягнення та 2 заохочення. В Ігренському ВЦ № 133 відбуває покарання з 27 грудня 2013 року, має 4 стягнення і 1 заохочення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно характеристики та довідки про заохочення та стягнення, засуджений в СІЗО м.Кривого Рогу перебуває з 27 травня 2011 року, режим утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 10 січня 2012 року відбував покарання у ВК №94, мав 1 стягнення та 2 заохочення. В Ігренському ВЦ № 133 відбуває покарання з 27 грудня 2013 року, має 4 стягнення і 1 заохочення, приймає участь в роботах з благоустрою установи і відділення СПС, поліпшення комунально-побутових умов засуджених.

Крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь час відбування покарання, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину і його особу в цілому.

ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів та відноситься до злочинів проти власності, за які був засуджений до реального покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Постановою суду від 13 грудня 2013 року засудженому ОСОБА_8 строк позбавлення волі замінено на обмеження волі на підставі ст.82 КК України.

Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що відбуваючи покарання за тяжкий злочин засуджений не довів суду своє виправлення, що його поведінка не є сумлінною, оскільки за час відбування покарання порушував порядок і режим утримання, що на думку колегії суддів, свідчить про те, що засуджений не довів своє прагнення стати на шлях виправлення.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тобто відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді: