Єдиний унікальний № 500/6249/14-к
Провадження № 1-в/500/157/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у скасуванні випробування та
направлення для відбування призначеного покарання
18 лютого 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника Ізмаїльського МРВ КВІ УДПтС України в Одеській області ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі Одеської області подання Ізмаїльського МРВ КВІ УДПтС України в Одеській області про скасування випробування та направлення для відбування призначеного покарання відносно

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2014р. за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на один рік,

встановив:
13.05.2015 р. Ізмаїльський МРВ КВІ УДПтС України в Одеській області (далі КВІ) звернувся до суду з поданням на підставі ст. 166 КВК України, ч. 2 ст. 78 КК України для вирішення питання про скасування випробування та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання, посилаючись при цьому на те, що ОСОБА_5 засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2014 р. за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на один рік. 08 грудня 2014 року до КВІ надійшов вказаний вирок відносно ОСОБА_5 08 та 15 грудня 2014 року були надіслані виклики, за якими ОСОБА_5 не з`явився, у зв`язку з чим 24 грудня 2014 року було направлене подання про здійснення його приводу, який виконано не було. Згідно даним перевірки ДІМ встановлено, що за даною адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 не проживає. Опитування сусідів результату не дали, місцезнаходження його ніхто не знає. Згідно даним перевірки ДІМ встановлено, що засуджений проживав разом зі співмешканкою за адресою: АДРЕСА_2 , але на момент перевірки засуджений ОСОБА_5 не проживав за вказаною адресою більше місяця. Відповідно до даних, отриманих з сільських рад с. Матроска, с. Стара Некрасівка та с. Броска, ОСОБА_5 на території вказаних сіл не проживає. В результаті опитування матері засудженого ОСОБА_6 стало відомо, що відносини вони з ОСОБА_5 не підтримують, тому його точне місце перебування їй невідомо. Перевіркою було встановлено, що у закладах охорони здоров`я м. Ізмаїла ОСОБА_5 не перебував. 07 травня 2015 року було направлене подання про передачу матеріалів для подальших розшукових заходів. Відповідно до даних УІАЗ УМВС України в Одеській області ОСОБА_5 нових злочинів та правопорушень за час перебування на обліку не вчинив.

05.06.2015 р. ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області вказане подання КВІ було задоволене, звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням скасовано та його направлено в місця позбавлення волі для відбування призначеного судом покарання. Цією ж ухвалою ОСОБА_5 було оголошено в розшук. На виконання вказаної ухвали суду ОСОБА_6 був затриманий та досі перебуває під вартою. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17.11.2015 р. ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду від 05.06.2015 р. скасована та призначено новий розгляд в тому ж суді в іншому складі. 26.01.2015 р. матеріали справи надійшли до Ізмаїльського міськрайонного суду для розгляду.

Представник КВІ в судовому засіданні подання підтримав, просив його задовольнити та направити ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні залишив розгляд подання на розсуд суду, просив суд розібратися та надати належну оцінку всім обставинам, пояснивши при цьому те, що йому не було відомо, куди треба з`являтися, викликів КВІ він не отримував. За час іспитового строку він двічі бачив ДІМ ОСОБА_7 , з дозволу якого за винагороду він поїхав на заробітки в інше місто, оскільки у нього не було коштів для існування. При цьому ДІМ ОСОБА_8 казав, що можна відтягнути з явкою на реєстрацію.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника КВІ та засудженого ОСОБА_5 , вислухавши думку прокурора, який в судовому засіданні заперечив проти задоволення подання КВІ, вважає, що в задоволенні подання КВІ слід відмовити з таких підстав.

Так, 30 жовтня 2014 року ОСОБА_5 був засуджений Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на один рік. Обов`язки, передбачені ст. 76 КК України вказаним вироком на ОСОБА_5 не покладалися.

В матеріалах особової справи КВІ на засудженого ОСОБА_5 містяться чисельні виклики за різними адресами проживання. Однак, в матеріалах особової справи відсутні будь-які документи, що свідчили б про отримання ОСОБА_5 вказаних викликів до КВІ (поштові повідомлення про вручення кореспонденції, розписки про отримання тощо).

Відповідно до подань від 23.12.2014 р., від 09.01.2015 р., від 10.03.2015 р. та від 24.03.2015 р. начальник Ізмаїльського МРВ КВІ зверталася до начальника Ізмаїльського МВ (з обслуговування м. Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області (далі Ізмаїльський МВ) з метою доставляння засудженого ОСОБА_5 до КВІ (а.о.с. 16, 17, 53, 55). Вказані подання виконані органом внутрішніх справ не були.

Із довідки від 20.03.2015 р. вбачається, що інспектор КВІ по телефону спілкувався з ДІМ Ізмаїльського МВ ОСОБА_9 , який повідомив, що ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . З цієї ж довідки вбачається, що ДІМ ОСОБА_8 спілкувався з ОСОБА_5 (а.о.с. 54).

Згідно ч. 2 ст. 78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 164 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК) звільненні від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти інспекцію про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції. До поважних причин неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції визнаються: несвоєчасне одержання запрошення, хворобу та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

А відповідно до п.п. 4.10, 4.11 Розділу IV Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства внутрішніх справ України № 270/1560 від 19 грудня 2003 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 січня 2004 р. за №16/8615, після отримання копії вироку суду засуджена особа відразу викликається до інспекції /неповнолітні - з батьками або особою, яка їх заміняє/ для проведення з нею співбесіди, під час якої їй роз`яснюються порядок та умови відбування покарання, правові наслідки за невиконання покладених на неї судом обов`язків, за порушення громадського порядку, учинення нового злочину, уточнюються анкетні дані. За результатами проведеної бесіди засуджена особа дає підписку /додаток 42 до цієї Інструкції/ про ознайомлення з вимогами законодавства щодо неї та обов`язками, покладеними на неї судом, які засуджена особа зобов`язується виконати, після чого нею заповнюється анкета.

Частиною 2 ст. 166 КВК передбачено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

За змістом ч. 3 ст. 166 КВК невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Таким чином з викладених норм випливає, що при скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний з`ясувати, чи були судом покладені на засудженого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Однак, з матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 не були роз`яснені порядок та умови відбування покарання, правові наслідки за порушення громадського порядку, учинення нового злочину.

Таким чином, враховуючи, що на ОСОБА_5 судом не покладалися обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, та ОСОБА_5 , відповідно, не були роз`яснені порядок та умови відбування покарання з випробуванням та його обов`язок повідомляти КВІ про зміну місця проживання, факт його нез`явлення до КВІ не можна розглядати, як такий, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Тому, враховуючи зазначене, а також те, що виклики до КВІ ОСОБА_5 не вручалися, а також те, що дільничний інспектор міліції при наявності постанов КВІ про здійснення приводу спілкувався з ОСОБА_5 та не привів його до КВІ, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання КВІ слід відмовити, а ОСОБА_5 слід негайно звільнити з-під варти залі суду.

Крім того, вказані матеріали особової справи, а також встановлені судом обставини свідчать про грубе порушення вимог чинного законодавства з боку інспектора КВІ щодо порядку та умов здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_5 , звільненого від відбування покарання з випробуванням, а також про те, що в силу ч. ч. 2, 3 ст. 166 КВК взагалі були відсутні підстави для звернення з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 75, 78 КК України, ст. ст. 164, 166 КВК України,
ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:
В задоволенні подання Ізмаїльського МРВ КВІ УДПтС України в Одеській області про скасування випробування та направлення для відбування призначеного покарання ОСОБА_5 , засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2014 р. за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на один рік, відмовити.

ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1