Справа № 496/3687/13-к
провадження №1-кп/496/7/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2015 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

з участю:

секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Біляївського районного суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Коломия Івано-Франківської області, громадянина України, має середньо-технічну освіту, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 20.01.1995 р. Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 142 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнився 25.05.2001 р.; 20.03.2009 р. Железнодорожнім районним судом м.Сімферополя за ч. 1 ст. 309 КК України до 4 місяців арешту; звільнився 05.05.2009 року,

обвинувачуваного у скоєні злочинів, передбачених п.п.4,6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.119 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Одеса, громадянина України, має середню освіту, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 06.06.2008 року Суворовським районним судом міста Одеса за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.06.2008 року його дії були перекваліфіковані на ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання 4 роки позбавлення волі, постановою Малиновського районного суду м. Одеса від 22.06.2011 року був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на 1 місяць 27 днів,

обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених п.п.4,6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.309 КК України.

В С Т А Н О В И В:

08.12.2012 року в Київський районний відділ Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області звернувся ОСОБА_14 з заявою про те, що 07.12.2012 року його знайома ОСОБА_15 о 23 -00 годині вийшла з собакою погуляти, але додому не повернулась.

Заяву ОСОБА_14 було внесено до ЄРДР і відкрито кримінальне провадження №0000527.

06.03.2013 року в Малиновський районний відділ Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_10 про те, що 28.02.2013 року о 12-00 годині його син ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав у АДРЕСА_3 , пішов з дому по своїй роботи, але до дому не повернувся і його місцезнаходження невідомо.

В цей же день 06.03.2013 року заяву ОСОБА_10 було внесено до ЄРДР, відкрито кримінальне провадження №0001360 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.1 ст.120 КК України.

28.04.2013 року ОСОБА_17 у себе на дачній ділянці АДРЕСА_4 в сараї виявив останки трупа невідомого чоловіка з явними ознаками насильницької смерті.

За цією заявою було відкрито кримінальне провадження №0000732, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В процесі проведення оперативно-розшукових заходів (гласних і негласних) в поле зору співробітників міліції попав ОСОБА_13 .

Приблизно в кінці лютого місяця 2013 року, більш точної дати судом не встановлено, у ОСОБА_13 виник злочинний намір на вчинення умисного вбивства ОСОБА_16 з метою заволодіння матеріальними цінностями останнього.

ОСОБА_13 з метою визначення місця скоєння злочину, яке мало бути за межею м. Одеси у вигляді покинутої будівлі, звернувся до раніше знайомої ОСОБА_18 , яка періодично мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , з проханням відшукати для нього покинуту будівлю, при цьому ОСОБА_13 не повідомив останню про свої злочині наміри. Приблизно у січні місяці 2013 року, більш точну дату не встановлено, при зустрічі ОСОБА_18 на прохання ОСОБА_13 показала йому ділянки з будовами, розташованим на території товариства „Степове Повітря, де тривалий період часу не проживають власники, у тому числі ділянку АДРЕСА_4 .

Таким чином, ОСОБА_13 , визначившись з місцем скоєння злочину, продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_16 28.02.2013 р. приблизно о 20-00 годин на автомобілі марки „Деу Матіз державний номер НОМЕР_1 , що належить його співмешканці ОСОБА_19 , у якої брав його у користування під приводом приватного перевезення пасажирів, попрямував до центру м. Одеси, де зустрівся з ОСОБА_12 , з яким попрямував в Одеську область Біляївський район, на територію „Алтестовського садового масиву, де біля дороги залишив ОСОБА_12 . Далі приблизно о 21-00 годин ОСОБА_13 повернувся до м. Одеси та зустрівся з ОСОБА_16 , після чого він ( ОСОБА_13 ), переслідуючи свій злочинний намір, разом з ОСОБА_16 на вищевказаному автомобілі попрямував в Одеську область Біляївський район, „Алтестовський садовий масив, де по дорозі забрав до салону автомобіля ОСОБА_12 та попрямував на заздалегідь сплановане місце, а саме до підсобного приміщення розташованого на ділянці АДРЕСА_4 .

Під час розмови між ОСОБА_16 та ОСОБА_12 відбулася сварка та останній на вимогу ОСОБА_13 повернувся до автомобіля та чекав їх там.

Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_13 , знаходячись в підсобному приміщенні (сараї), раніше підготовленими колото-ріжучими предметами, саме яким в ході досудового та судового слідства встановити не представилось можливим, наніс в праву сторону верхню частину грудної клітини ОСОБА_16 шість ударів, в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження, згідно висновку №284 від 07.06.2013 р.: „на правій поличці куртки, в верхній третині, розташована група з шести пошкоджень. Дані пошкодження мають подібні морфологічні ознаки і являються колото-різаними, які могли бути утворені плоским колюче-ріжучім предметом, по типу ножа, що має обушок та лезо, з максимальною шириною занурившиїся частини, не більше 2 см.

При цьому ОСОБА_16 намагався чинити опір та втекти, але ОСОБА_13 розпочав з ним боротьбу, зупинивши його біля дверей зазначеного підсобного приміщення та наніс йому тілесні ушкодження колото-ріжучими предметом, саме яким в ході досудового та судового слідства встановити не представилось можливим, чотири удари у праве плече зі сторони спини, в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження, згідно висновку №284 від 07.06.2013 р.: „на спинці куртки праворуч, в її верхній третині, розташована група з чотирьох пошкоджень, які належать до колотих та могли бути спричинені плоским колюще-ріжучим предметом з площею поперечного перерізу не більше 0,8 см., в результаті чого ОСОБА_16 впав на землю.

В цей час ОСОБА_13 продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на позбавлення життя з особливою жорстокістю, що виразилися у нанесенні великої кількості тілесних ушкоджень, затягнув ОСОБА_16 в підсобне приміщення де наніс заздалегідь приготованим колото-ріжучими предметом, саме яким в ході досудового та судового слідства встановити не представилось можливим, йому дванадцять ударів в спину в ліву задню частину грудної клітини, згідно висновку №128 від 27.05.2013 р.: „дванадцять клото-різаних ран, пошкодження на задній поверхні лівої половини грудної клітини у верхній третині, три з яких є проникаючі в плевральну порожнину, дві рани є з триваючими раневими каналами, травмуючи тканини лівої легені. Три колотих різаних поранення проникаючі призвели до заподіяння смерті, другі поранення не є проникаючими, але сприяли смертельному результату у вигляді травмуючого шоку і зовнішньої кровотечі з ран.

Далі ОСОБА_13 заволодів речами ОСОБА_16 , а саме: кулоном у вигляді золотого хрестика, вартістю 1500 грн., мобільним телефоном марки „НТС, вартістю 4500 грн., мобільним телефоном марки „Нокіа 3120, вартістю 300 грн., ноутбуком марки „Асус, вартістю 7000 грн., банківськими картами, з яких було знято 6000 грн.

З метою приховання слідів злочину, а саме трупу, ОСОБА_13 в наявний отвір полу підсобного приміщення (сараю) затягнув частину трупу ОСОБА_16 до поясу (донизу головою), після чого з місця події з викраденим зник.

На початку травня 2013 року більш точного часу судом не встановлено, ОСОБА_12 , знаходячись у парадній будинку №18 по вул. Генерала Бочарова у м. Одесі, незаконно шляхом знахідки, для особистого вживання та без мети збуту придбав 1,202 г. речовини, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежений амфетамін, кількісним вмістом 0,854 г., після чого, помістивши вказану психотропну речовину між обкладинкою та першою сторінкою паспорту громадянина України на своє ім`я, у період з початку травня до 13-30 годин 10.05.2013 року незаконно, з метою особистого вживання, без мети збуту, зберігав у своєму паспорті.

10.05.2013 року за постановою слідчого судді ОСОБА_13 був затриманий. В цей же день ОСОБА_13 було надано захисника (адвоката) і оголошено підозру у навмисному вбивстві ОСОБА_16 .

При допиті ОСОБА_13 у якості підозрюваного, за участю захисника (адвоката) ОСОБА_20 . 10.05.2013 року ОСОБА_21 зізнався у ненавмисному вбивстві ОСОБА_22 , і навмисному вбивстві ОСОБА_16 . При цьому пояснив, що ОСОБА_16 він вбивав разом з ОСОБА_12 , описав обставини вбивств, дії його та ОСОБА_12 .

На підставі показів ОСОБА_13 в той же день 10.05.2013 року співробітники міліції затримали ОСОБА_12 і на момент затримання ОСОБА_12 було надано захисника ОСОБА_23 . Під час затримання ОСОБА_12 у нього було вилучено психотропну речовину, обіг якої обмежений амфетамін, вагою 1,202 гр., яка згідно висновку експертизи №478 наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів від 11.05.2013 р., містить психотропну речовину амфетамін, обіг якої обмежений, кількісний вміст амфетаміну склав 0,854 г.

В той же день 10.05.2013 року ОСОБА_12 було оголошено підозру у скоєні в групі з ОСОБА_13 навмисного вбивства гр. ОСОБА_16 .

При допиті ОСОБА_12 у якості підозрюваного за участю захисника ОСОБА_23 , ОСОБА_12 показав, як, за яких обставин і де він з ОСОБА_13 скоїв вбивство ОСОБА_16 при цьому намагався всю вину перекласти на ОСОБА_13 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав частково. Заперечує свою причетність до необережного вбивства ОСОБА_24 . Визнає свою вину у навмисному вбивстві ОСОБА_16 , стверджуючи при цьому, що вбивство ОСОБА_16 вчинив сам без допомоги ОСОБА_12 , так як він наказав останньому сидіти в автомобілі. Через деякий час він розповів ОСОБА_12 подробиці вбивства ОСОБА_25 . Під час судового слідства ОСОБА_13 постійно змінював покази, то вказуючи що він оговорював себе так як йому погрожували, але до правоохоронних органів з заявами про вказані погрози не звертався. То пояснюючи суду, що він ( ОСОБА_26 ) вбив ОСОБА_16 при обставинах викладених у обвинувальному акті, але ОСОБА_12 участі в цьому не брав. Також пояснив, що наніс ОСОБА_16 численні тілесні ушкодження, але не пам`ятає саме яким предметом та коли побачив, що у останнього відсутні признаки життя затягнув його у діру в підлозі сараю, що знаходиться на територію „Алтестовського садового масиву. Та протязі всіх пояснень вказував, що погано пам`ятає, як все відбувалось так як був у шоковому стані.

Обвинувачений ОСОБА_12 у судовому засіданні свою вину в оголошеній йому підозрі визнав частково. Визнає свою вину в зберіганні психотропної речовини амфетаміну. Повністю заперечує свою причетність до вбивства ОСОБА_16 , стверджуючи про те, що на досудовому слідстві він себе оговорив, а про обставини вбивства ОСОБА_27 дізнався від ОСОБА_13 , який йому все розповів у деталях. Пояснив, що поїхав з ОСОБА_13 та ОСОБА_16 в „Алтестовський садовий масив за проханням ОСОБА_13 та під час спілкування з ОСОБА_16 у нього виник конфлікт з останнім, тому він пішов та сів у автомобіль. Що саме відбувалося між ОСОБА_13 та ОСОБА_16 у сараї він ( ОСОБА_28 ) не чув та не бачив. Через деякий час у автомобіль повернувся ОСОБА_13 , сів за кермо та пояснив, що за ОСОБА_16 він заїде пізніше, та вони поїхали до м. Одеси. Коли вони проїжджали біля Хаджибеївського лиману, ОСОБА_13 зупинив автомобіль, вийшов та щось у пакеті викинув у лиман, що саме він не бачив. Крім того ОСОБА_12 стверджує, що ОСОБА_13 на нього наговорив з метою ухилитись від відповідальності за скоєне вбивство. Не повідомив правоохоронним органам про скоєний ОСОБА_13 злочин, так як останній йому погрожував вбивством.

Під час судового слідства обвинувачений ОСОБА_12 заявив ряд клопотань.

03.04.2014 року ОСОБА_12 подав письмове клопотання (т.6 а.с.210) про те, що він визнає свою вину у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та в подальшому відкликав його.

02.06.2014 року ОСОБА_12 надав суду клопотання в якому визнає свою вину у скоєні злочину передбаченого ч.1 ст.309 КК України і просить перекваліфікувати його дії зі ст.115 ч.2 п.п. 4,5,12 КК України на ч.1 ст.396 КК України (т.6 а.с.230-234), стверджуючи про те, що на досудовому слідстві він себе оговорив з метою викрити істинного вбивцю, а в міліцію не повідомив так як боявся.

09.06.2014 року ОСОБА_12 надав суду клопотання про визнання всіх речей, які були в нього вилучені при його особистому огляді і при обшуку його житла - недопустимими доказами (т.7 а.с.14), посилаючись на те, що було порушено його право на захист.

09.06.2014 року ОСОБА_12 надав суду ще одне клопотання про те, що органом досудового слідства було порушено його ( ОСОБА_28 ) право на захист при затриманні його 10.05.2013 року (т.7 а.с. 15-21).

18.02.2015 року ОСОБА_12 надав суду клопотання, в якому просить суд визнати недопустимими докази :

- протокол огляду місця події від 28.04.2013 року;

- висновок експертизи № 284 від 07.06.2013 року;

- висновок експертизи № 128 від 27.05.2013 року;

- висновок експертизи № 479 від 11.05.2013 року;

- висновок експертизи № 209-Б;

- протокол обшуку житла ОСОБА_12 від 10.05.2013 року;

- матеріали НСРД-2.

Вищезазначені клопотання ОСОБА_12 обґрунтовує тим, що згідно з ч.2 ст.237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, а слідчий не отримав ухвалу суду на проведення огляду. Це міркування ОСОБА_12 є необґрунтованими, так як на момент огляду місця події ні кому не було відомо, що саме який труп знаходиться в будівлі ОСОБА_17 і сам ОСОБА_17 надав письмову згоду Біляївському міжрайонного прокурору на огляд трупа в приміщенні, яке належить йому ( ОСОБА_29 ) і сам був присутній при огляді місця події, сам повідомив про виявлений труп (т.3 а.с.53, 56, 57-62). Тому суд відхиляє в цій частині клопотання ОСОБА_12 і визнає протокол огляду місця події від 28.04.2013 року допустимим доказом.

ОСОБА_12 посилаючись на ст. 238 частини 3 і 4 КПК України вважає, що прокурор до складання висновку судово медичним експертом, не мав права видавати труп ОСОБА_16 , а так як труп було видано, то висновки експертиз № 128 і № 284 є недопустимими доказами. Це твердження ОСОБА_12 є надуманим та безпідставним.

У висновку судово - медичного експерта № 128 від 27.05.2013 року зазначено, що дослідження трупа ОСОБА_16 було розпочато 29.04.2013 року о 10-20 годині і закінчено об 11-20 годині (т.3 а.с.72), а висновок експерт склав 27.05.2013 року, після отримання результатів лабораторних досліджень вилучених фрагментів шкіри, тканин трупа(т.3 а.с.75).

Судово медичний експерт криміналіст, яка склала висновок № 284 від 07.06.2013 року (т.4 а.с.78-94) досліджували лише одежу, взуття і фрагменти лоскутів шкіри лівої задньої поверхні грудної клітини від трупа ОСОБА_16 вилучені при проведені розтину трупа ОСОБА_16 29.04.2013 року.

Норма ч. 4 ст. 238 КПК України передбачає, що труп підлягає видачі лише з письмового дозволу прокурора і тільки після проведення судово медичної експертизи та встановлення причини смерті.

Судово медичне дослідження трупа ОСОБА_30 було завершено об 11-20 годин 29.04.2013 року і експертом труп (його останки) уже не були потрібні, тому і було видано останки трупа ОСОБА_16 його рідним.

Висновки експертиз № 128 і № 284 суд визнає допустимими доказами.

ОСОБА_12 вважає, що Приморський районний суд м. Одеси постановлюючи ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку житла ОСОБА_12 , не вірно зазначив номер кримінального провадження, в матеріалах справи відсутнє письмове доручення співробітником УБНОНа на виконання ухвали слідчого судді від 23.04.2013 року. На думку ОСОБА_12 слідчий суддя мав би надати дозвіл про використання доказів зібраних в одному кримінальному провадженні в іншому кримінальному провадженні. У справі відсутнє оголошення йому (Ніколаєву ) підозри в вбивстві ОСОБА_15 не має протоколу про затримання його за підозрою в убивстві ОСОБА_31 .

ОСОБА_12 вважає, що йому занадто пізно оголошена підозра щодо ч.1 ст. 309 КК України аж 23.07.2013 року, а амфетамін було вилучено 10.05.2013 року.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий суддя у своїй ухвалі від 23.04.2013 року зазначив ті дані, які викладені у клопотанні слідчого (т.3 а.с. 246-247, т.4 а.с. 27-28 ). Обшук квартири ОСОБА_12 і особистий обшук ОСОБА_12 проводив слідчий ОСОБА_32 , а не працівник УБНОНа ( т.4 а.с. 29-32 ) та сам ОСОБА_12 не заперечував проти цих обшуків.

До ЄРДР повідомлення слідчого про виявлення у ОСОБА_12 «амфетаміну» було внесено 23.07.2013 року (т.5 а.с. 106) і в цей же день ОСОБА_33 було оголошено підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (т.5 а.с. 107-110 ).

З яких підстав ОСОБА_12 просить визнати висновок експерта за № 478 від 11.05.2013 року (т.4 а.с. 38-43) і експертизи № 209-Б від 27.06.2013 року (т.4 а.с. 241-244), та матеріалами негласних слідчорозшукових дій (т.5 а.с. 136-201) недопустимими доказами він у своєму клопотанні не обґрунтовує, а тому таке клопотання не підлягає задоволенню.

19.02.2015 року ОСОБА_12 надав письмове клопотання (т.7 а. с. 236-238), в якому просить відмовити в задоволенні цивільного позову, обґрунтовує свою позицію тим що позов складено з порушенням вимог закону.

04.03.2015 року ОСОБА_12 надав клопотання про визнання протоколу відтворення подій скоєння злочину від 11.05.2013 р. і результатів допиту свідка від 25.02.2015 року недопустимими доказами. Вважає, що при проведені слідчого експерименту 11.05.2013 року, коли він ( ОСОБА_28 ) розказував і показував при яких обставинах було скоєно вбивство ОСОБА_16 , понятому ОСОБА_34 не було надано захисника, ОСОБА_35 не володіє державною мовою, та можливо йому не було все зрозуміло.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 11.05.2013 року вбачається, що хід слідчого експерименту було зафіксовано на відеозапис.

У ч.7 ст. 223 КПК України зазначено, що слідчий зобов`язаний запросити не менше двох понятих для проведення слідчого експерименту. Винятком є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої дії. На відеозапису слідчого експерименту ОСОБА_12 і всі учасники слідчої дії розмовляють на російській мові, але протокол складено на державній мові і це не суперечить нормам КПК. Жодною нормою закону не передбачено надання понятому захисника чи перекладача та в свою чергу сам ОСОБА_36 не заявляв про те, що він не розуміє української мови.

За таких обставин клопотання ОСОБА_12 від 04.03.2015 року не підлягає задоволенню.

04.03.2015 року ОСОБА_12 надав суду письмове клопотання про визнання недопустимими доказів, яке в подальшому уточнив у судовому засіданні та просив суд, визнати не допустимими докази:

- аудіо - відео матеріалів слідчих дій за участю ОСОБА_13 і ОСОБА_12 з 10.05.2013 року;

- всі речові докази надані суду.

Свою позицію ОСОБА_12 пояснює тим, що при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження він і ОСОБА_13 не переглядали аудіо-відеоматеріали і не оглядали речові докази.

З такою позицією ОСОБА_37 суд не може погодитись, так як із протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.07. 2013 року (т.5 а. с. 273-278, 252-253) вбачається, що ОСОБА_12 , разом з захисником ОСОБА_8 і ОСОБА_13 разом з захисником ОСОБА_20 ознайомилися з матеріалами кримінального провадження у повному обсязі, про що зробили власноручні записки в протоколах. За таких обставин клопотання ОСОБА_12 не підлягає задоволенню.

Є безпідставними заявлені клопотання ОСОБА_12 щодо порушення його права на надання захисника.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_12 був затриманий, як особа підозрювана у вчинені злочину 10.05.2013 року о 20 годині 30 хвилин (т.3 а.с. 199-201). В цей же час слідчим було винесено постанову про залучення захисника ( т.3 а.с. 202-203).

О 21 годині 40 хвилин 10.05.2013 року у присутності захисника ОСОБА_23 , ОСОБА_12 був допитаний у якості підозрюваного (т.3 а.с. 213-215), допит завершено о 22 годині 14 хвилин. Усі послідуючі слідчі дії з ОСОБА_12 проводились з обов`язковою участю захисника.

У відповідності з ч.1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. Цю вимогу закону органом досудового розслідування виконано у повному обсязі, а тому твердження ОСОБА_12 про порушення його права на захист є безпідставним, клопотання не підлягає задоволенню.

Із аналізу усіх письмових клопотань ОСОБА_12 вбачається, що він визнає свою вину у скоєні злочинів, передбачених ст. ст.309 ч.1 та 396 ч.1 КК України. ОСОБА_12 стверджує, що оговорив себе з метою викрити ОСОБА_13 який розповів йому (Ніколаєву) про обставини вбивства ОСОБА_16 . Вважає, що ОСОБА_13 оговорив його на досудовому слідстві, а в процесі судового слідства ОСОБА_13 сказав правду.

Крім визнання ОСОБА_13 вини у скоєні навмисного вбивства ОСОБА_16 його вина підтверджується зібраними по справі і дослідженими у судових засіданнях доказами.

Висновком №128 від 27.05.2013 року судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_16 визначено, що смерть ОСОБА_16 знаходиться у повному зв`язку з виявленими колото-різаними ранами грудної клітини зліва, з пошкодженням тканини і сосудів легенів, що підтверджується накопиченням крові в лівій плевральній ємкості (т.3 а.с. 72-77). Також вказані висновки підтвердив допитаний у судовому засіданні експерт.

За висновком № 284 від 07.06.2013 року судово-медичної криміналістичної експертизи, визначено локалізація тілесних ушкоджень, які були нанесені ОСОБА_16 в момент вбивства, механізм і спосіб їх заподіяння(т.4 а.с.79-95)

Описання локалізації тілесних ушкоджень, механізму і способу їх заподіяння ОСОБА_16 підтверджують покази обвинуваченого ОСОБА_13 , який пояснював, що ОСОБА_25 він неодноразово наносив удари викруткою.

Потерпілий ОСОБА_10 який був допитаний у судовому засіданні підтвердив факт зникнення 28.02.2013 року ОСОБА_16 та факт упізнання трупа ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердив факт виявлення ним трупа ОСОБА_16 описав обстановку в приміщені де він виявив труп ОСОБА_16 описання обстановки співпадає з описанням, які навели ОСОБА_13 і ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_38 в судовому засіданні пояснив, що він був запрошений у якості понятого при проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_13 який показував і розповідав, як і яким способом був вбитий ОСОБА_16 . Також пояснив, що ОСОБА_13 добровільно все розповідав та показував, будь-якого тиску на останнього не здійснювали.

Допитаний у якості свідка слідчий ОСОБА_39 підтвердив викладене у документах слідчих дій, які він проводив особисто.

Свідок ОСОБА_40 підтвердила факт зникнення ОСОБА_16 і факт виявлення його трупа.

Аналогічні свідчення дали суду свідок ОСОБА_41 та потерпіла ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_42 підтвердила факт виявлення трупа ОСОБА_16 на дачній ділянці.

Свідок ОСОБА_18 підтвердила факт того, що ОСОБА_13 просив знайти на дачному масиві в Алтестово дачі на яких давно не було господарів. Вона показала йому такі дачі, це було на початку 2013 року, приблизно у січні місяці.

Свідок ОСОБА_43 підтвердив факт того, що на початку березня 2013 року ОСОБА_13 пропонував купити ноутбук чорного кольору та телефон.

Крім того, вина ОСОБА_13 підтверджується: протоколами огляду місця події від 28.04.2013 року коли було виявлено труп ОСОБА_16 (т 3 а.с. 57-62); протоколом огляду трупа ( т.3 а. с. 150); протоколом проведення слідчого експерименту від 10.05.2013 року в процесі, якого ОСОБА_13 у деталях показав і розповів, як було вбито ОСОБА_16 (т.3 а.с.197-201).

Суд звертає увагу на ту обставину, що 10.05.2013 року ОСОБА_13 було оголошено підозру у вбивстві ОСОБА_16 і в повідомленні не було зазначено, що ОСОБА_12 приймав участь у вбивстві ОСОБА_16 , але під час допиту у якості підозрюваного ОСОБА_13 розповів і про вбивство ОСОБА_24 і про причетність ОСОБА_12 до вбивства ОСОБА_16 (т.3 а. с. 192-196).

Щодо вини ОСОБА_13 в необережному вбивстві ОСОБА_24 то суду не надано будь-яких доказів, крім показань самого ОСОБА_13 на початковій стадії досудового слідства, від яких ОСОБА_13 відмовився під час судового слідства. В результаті оперативно-розшукових заходів не було виявлено місця знаходження трупа ОСОБА_24 , що не дозволяє встановити причину смерті останньої.

Крім визнання ОСОБА_12 своєї вини у скоєні злочину передбаченого ч.1 ст. 309 КК України його вина доведена дослідженими судом доказами: протоколом обшуку віл 10.05.2013 року (т.4 а. с. 29-32); висновком експерта №478 від 11.05.2013 року, про те, що порошкоподібна речовина масою 1,202 г. вилучена в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін. Кількісний вміст амфетаміну склав 0.854 г. (т.4 а.с. 38-42).

Суд відносить критично до пояснень свідків ОСОБА_19 , так як свідок путалась в показах та нервувалась, крім того є співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_13 . Свідок ОСОБА_44 надаючи пояснення вказала, що вона не є медичним працівником але бачила тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_13 , в який час, у якому місці та при яких обставинах він їх отримав суду пояснити не змогла.

Інші наведені доводи, сумніви обвинувачених та захисту стосовно належності та допустимості доказів обвинувачення, суд також до уваги не приймає, оскільки вони спрямовані на уникнення обвинувачених відповідальності та покарання за вчинений злочин, та спростовуються зібраними та дослідженим доказами по справі.

Таким чином ОСОБА_13 своїми навмисними діями вчинив вбивство за обтяжуючих обставин, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, з корисних мотивів, тим самим скоїв злочин передбачений пунктом 4 і 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні винуватість ОСОБА_13 у скоєні навмисного вбивства ОСОБА_16 за попередньою змовою групою осіб, в зв`язку з чим суд виключає кваліфікуючу ознаку з пред`явленого йому обвинувачення, - п. 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Також у судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_13 у вбивстві ОСОБА_24 , вчиненому через необережність, а тому за цим звинуваченням ОСОБА_13 підлягає виправданню.

Своїми умисними діями, які полягали у незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин без мети збуту ОСОБА_12 скоїв злочин передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні сторона обвинувачення, не довела причетність ОСОБА_12 до вбивства ОСОБА_16 , тобто кваліфікацію його дії за пунктами 4,6 і 12 ч. 2 ст. 115 КК України. В судовому засіданні було добуто докази про те, що ОСОБА_12 зі слів ОСОБА_13 знав про вбивство ОСОБА_16 , у зв`язку із чим суд вважає за необхідне злочинні дії ОСОБА_12 перекваліфікувати на ч.1 ст. 396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Дослідивши данні про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , суд встановив, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливий злочин і за незаконний обіг наркотичних речовин (т. 5 а.с. 213-215), судимості не зняті і не погашені. Інших характеризуючи даних суду не подано.

Обвинувачений ОСОБА_12 раніше засуджений за скоєння корисливого злочину (т.5 а.с. 219-227), судимість не знята і не погашена. Інших характеризуючи даних суду не надано.

Обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання ОСОБА_13 та ОСОБА_12 судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченим ОСОБА_13 і ОСОБА_12 покарання необхідного та достатнього для їх виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних, та вважає що останнім має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волів, оскільки менш суворий вид покарання буде не достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз підлягають стягненню з обвинувачених: з ОСОБА_13 (т.4 а.с.240, т.5 а.с.22, 53) в сумі 2738,40 грн.; з обвинуваченого ОСОБА_12 (т.4 а. с. 37) в сумі 880,20 грн.

Провадження по цивільному позову потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування майнової та моральної шкоди, відповідно до ч.1 п.6 ст. 205 ЦПК України підлягає закриттю у зв`язку зі смертю позивача (потерпілого ОСОБА_10 ).

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України - частину з них знищити, інші залишити за належністю (т. 5 а.с. 205-211).

Керуючись ст.ст. 23, 91, 92, 368, 370, 373 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_13 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ст.119 і п.12 ч.2 ст.115 КК України та виправдати.

Визнати ОСОБА_13 винним у вчиненні злочину, передбаченого п.п.4,6 ч.2 ст.115 КК України і призначити йому покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_13 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 відраховувати з дня його затримання з 10 травня 2013 року.

ОСОБА_12 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за п. п. 4,6,12 ч.2 ст.115 КК України та виправдати.

Визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України і призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України і призначити йому покарання у вигляді двох років шести місяців трьох днів позбавлення волі.

У відповідності до ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_12 остаточно до відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки шість місяців три дні.

Зарахувати ОСОБА_12 у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення, а саме з моменту фактичного затримання та знаходження його під-вартою з 10.05.2015 року по 13.11.2015 року у зв`язку із чим обмежитись відбутим покаранням.

Запобіжний захід - тримання під вартою скасувати. Звільнити ОСОБА_12 з під-варти в залі суду.

Речові докази по справі: речі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т.5 а.с. 206, 207) повернути за належністю власникам; ноутбук марки „DELL чорного кольору в сумці чорного кольору, ноутбук марки „Asasi білого кольору, документи на квартиру, візитки та посвідчення водія, мобільний телефон марки „Нокіа 3120 (т. 5 а.с. 205) повернути за належністю власникам; мікрооб`єкт схожий на волос, два змив речовини бурого кольору, дві вирізки з матраців, дві пела, віник, каміння, фрагменти шкіри, пара печаток, носки, дві пари жіночих тапочок, волосся (т. 5 а.с. 208,209) знищити; пакет експертної служби з ланцюжком з металу жовтого кольору, мобільний телефон марки „HTС чорного кольору повернути потерпілій ОСОБА_11 ; 25 компакт-дисків для лазерних систем зчитування, 2 касети міні-ДВ залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів у розмірі 2738,40 грн. (т.4 а.с.240, т.5 а.с.22, 53) стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 і у розмірі 880,20 грн. (т.4 а.с.37) стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь держави.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_10 про відшкодування майнової та моральної шкоди - закрити.

Вирок суду може бути оскаржений до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області протягом 30 діб з дня проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2

13.11.2015