Справа № 346/5467/15-к
Провадження № 11-кп/779/96/2016
Категорія ч. 1 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000953 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кобаки, Косівського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, інвалід III групи, непрацюючого, розлученого, на утриманні одна малолітня дитина, не працює, депутатом не являється, не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази, а саме: - 10 метало-пластикових вікон марки «Viknaroff» та 2 москітні сітки повернути потерпілому ОСОБА_7 . Автомобіль марки "Mercedes-Benz" Vito 111 CDI, номерний знак НОМЕР_1 повернути ОСОБА_6 .

Запобіжний захід не обирався, -

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку із істотним порушення кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, яким відповідно до п.9 ст. 100 КПК України конфіскувати автомобіль марки «Mercedes-Benz» Vito 111 CDI, номерний знак НОМЕР_2 , який належить обвинуваченому ОСОБА_9 , та використаний останнім як знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає, що вирок суду першої інстанції в порушення вимог ст. 100 КПК України неправильно вирішив питання щодо подальшої долі речового доказу - автомобіля. Просив дослідити докази.

Обвинуваченим ОСОБА_6 були подані заперечення на апеляційну скаргу, посилається на те, що в санкції ч. 1 ст. 185 КК України відсутня спеціальна конфіскація і таким чином в спірному випадку суд не вправі її застосувати і конфіскувати транспортний засіб. На думку обвинуваченого посилання прокурора на порушення місцевим судом вимог ч. 9 ст. 100 КПК України є безпідставним, оскільки вказаної нормою передбачений порядок застосування судом спеціальної конфіскації, який повинен узгоджуватися з вимогами ст. 96-1 КК України. Застосування ж судом в спірному випадку конфіскації автомобіля, на думку обвинуваченого, порушуватиме його право власності. Зазначає, що згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності.

Вироком суду встановлено, що 14 листопада 2015 року о 14.50 год.. ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами, з метою заволодіння чужим майном, користуючись відсутністю сторонніх осіб, перебуваючи на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав одне металопластикове вікно марки «Viknaroff» розміром 1090x1190 см. загальною вартістю 1973грн., одне металопластикове вікно марки «Viknaroff» розміром 1270x970 см. загальною вартістю 1992 грн., три металопластикові вікна марки «Viknaroff» розміром 1135x1185 см. загальною вартістю 5841 грн., два металопластикові вікна марки «Viknaroff» розміром 1135x730 см. загальною вартістю 2954 гри., одне металопластикове вікно марки «Viknaroff» розміром 950x780 см. загальною вартістю 1793 грн., два металопластикові вікна марки «Viknaroff» розміром 500x700 загальною вартістю 1920 грн. та дві москітні сітки на вікна розміром 1100x750 см. загальною вартістю 300 грн. В подальшому викрадене майно погрузив у свій автомобіль Мерседес-Бенц Віто, д.н.з НОМЕР_2 та місце вчинення злочину покинув, викраденим розпорядився на власний розсуд. Таким чином, своїми злочинними діями обвинувачений завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальні збитки на загальну суму 16773 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесять три) грн.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду скасувати конфіскувати як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, автомобіль;

- обвинувачений заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін. Вказав, що в санкції інкримінованої йому статті відсутня спеціальна конфіскація і тому суд правильно не застосував до нього конфіскацію автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, вирок суду змінити в частині вирішення питання щодо речових доказів з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції повинен відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У суді першої інстанції, обвинувачений свою вину у вчиненому визнав у повному обсязі, що дало право суду, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справ, які ніким не оспорюються. Суд прийшов до правильного висновку, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на всебічному, повному і безпосередньому дослідженні всіх обставин вчинення злочину, яким дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглянувши клопотання прокурора щодо дослідження доказів, колегія суддів дійшла висновку про необхідність частково задоволено, в частині оголошення довідки Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-франківській області МВС України № 1460 від 20.11.2015 (а.с. 39), в іншій частини відмовити, у зв`язку із тим, що вказані докази були предметом розгляду в суді першої інстанції та додаткової перевірки під час апеляційного розгляду не потребують.

З вказаної вище довідки (а.с. 39), вбачається, що ОСОБА_6 є власником автомобіля марки «Mercedes-Benz» Vito 111 CDI, номерний знак НОМЕР_2 .

Апелянт висловив свою незгоду в частині вирішення питання судом подальшої долі речового доказу автомобілю.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 374 КПК України питання про речові докази вирішується одночасно з вирішенням справи і це рішення повинно міститися у вироку суду.

Як вбачається з вироку, суд належним чином не мотивував свої висновки щодо подальшої долі речових доказів, лише обмежився формулюванням наступного змісту: «Питання про речові докази слід вирішити у встановленому ст. 100 КПК України порядку».

Проте, суд у вироку повинен навести мотиви прийнятого рішення й точно сформулювати свої висновки.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Знаряддями вчинення злочину виступають ті предмети, використовуючи які особа вчиняє фізичний вплив на матеріальні об`єкти (транспортні засоби, вогнепальна і холодна зброя, технічне устат6кування). Засобами вчинення злочину називаються ті предмети, речі, за допомогою яких злочин було вчинено, які використовувались для погашення вчинення злочину, але безпосереднього фізичного впливу не заподіювали (підроблені документи, формений одяг). Для прискорення, полегшення та більшої ефективності вчинення злочину суб`єкт використовує багато різних знарядь та засобів. Найчастіше при вчиненні злочину використовуються: зброя, різні інструменти, прилади, автомототранспортні засоби, отрута.

Враховуючи наведене вище, питання щодо конфіскації автомобіля при вказаних обставинах справи слід вирішувати не як один із видів додаткового покарання, а як знаряддя злочину з урахуванням вимог, передбачених ст. 100 КПК України щодо вирішення питання про речові докази.

Згідно п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, майно, використане або як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, конфіскуються, крім випадків, коли власник не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що на власному автомобілі він заїхав на земельну ділянку потерпілого, погрузив вікна в належний йому автомобіль, та покинув місця вчинення злочину.

Постановою слідчого ОСОБА_11 від 24.11.2015 року у кримінальному провадженні №0000953 знаряддям вчинення злочину визнаний автомобіля марки «Mercedes-Benz» Vito 111 CDI, номерний знак НОМЕР_2 , який був переданий на зберігання на арештний майданчик Коломийського відділу поліції.

В судовому засіданні як апеляційного суду, так й в суді першої інстанції було встановлено, що обвинуваченим було вчинено крадіжку саме з використанням автомобілю марки "Mercedes-Benz" Vito 111 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , який був використаний як знаряддя злочину, що підтверджується як поясненнями самого обвинуваченого так й викладеними вище доказами по справі.

Проте, вирішуючи питання про вирішення подальшої долі речових доказів суд першої інстанції, не врахував, що автомобіль марки "Mercedes-Benz" Vito 111 CDI, номерний знак НОМЕР_1 визнаний речовим доказом та є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Тому доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що автомобіль є знаряддям злочину та підлягає безумовній конфіскації, є слушними.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в запереченнях на апеляційну скаргу стосовно вимог закону щодо спеціальної конфіскації, не ґрунтується на нормах кримінального законодавствах , оскільки в даному випадку вирішується питання про подальшу долю речового доказу автомобіля, а не питання конфіскації майна як вид покарання.

Колегія суддів зазначає, що розмежування законодавцем на рівні положень кримінального закону конфіскації, як виду покарання, та кримінального процесуального закону щодо "вирішення питання про долю речових доказів та документів" є небезпідставним, оскільки кожен із цих заходів має свій особливий правовий зміст.

Враховуючи те, що судом першої інстанції не застосована конфіскація знаряддя вчинення злочину, що прямо передбачена законом, і альтернативного рішення з цього приводу ч. 1 п. 9 ст. 100 КПК України не передбачає, колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині є незаконним і необґрунтованим та підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині постановлення нового вироку судом апеляційної інстанції, є такими, що не підлягають задоволенню.

Так, ч. 1 ст. 420 КПК України передбачений вичерпний перелік підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції і ухвалення ним свого вироку, а саме у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Проте, викладені в апеляційній скарзі вимоги щодо ухвалення саме процесуального документу у формі нового вироку, не ґрунтуються на вище викладених нормах процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - зміни в цій частині.

Керуючись ст.ст. 100, 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок суду Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - змінити в частині вирішення питання щодо речового доказу.

Конфіскувати автомобіль марки «Mercedes-Benz» Vito 111 CDI, номерний знак НОМЕР_2 , який належить обвинуваченому ОСОБА_6 , як знаряддя вчинення злочину.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4