УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №294/385/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника адвоката ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердичів та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, учня 3-го курсу Бердичівського ПТУ №3, неодруженого, виховувався у неповнолітній сім`ї, перебував на обліку у КМСН, судимого вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.06.2014 року за ст.ст.185 ч.1, 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання згідно ст.104 КК України із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців та покладенням на нього обов`язків згідно ст.76 ч.1 п.п.3, 4 КК України,-
визнано винним за ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст.71 КК України, до зазначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.06.2014 року та визначено до відбування остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 не обирався.
Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 кошти у сумі 4517 грн. у порядку відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави понесені по справі судові витрати за проведення експертиз кошти в сумі 613,80 грн.
Речові докази: автомобіль «ВАЗ-2108», д.н.з. НОМЕР_1 , - постановлено залишити власнику ОСОБА_9 .
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні наступних дій.
31.01.2015 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , вирішив заволодіти належним ОСОБА_9 автомобілем «ВАЗ - 2108», д.н.з. НОМЕР_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 відкрив незамкнені дверцята вказаного вище транспортного засобу, сів на водійське сидіння та завів двигун автомобіля за допомогою ключів, що знаходилися в замку запалювання, після чого поїхав по вул.Шевченка, де не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з деревом поблизу приміщення зерносховища.
Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій порушує питання про зміну вироку суду в частині призначеного покарання та просить призначити більш м`яке покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. Зазначає, що суд не в повній мірі врахував те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем свого проживання характеризується позитивно, має молодий вік. Запевняє, що зробив для себе висновки та обіцяє виправитись.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого з вищевказаних підстав, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про фактичні обставини справи ґрунтуються на сукупності доказів, які були належним чином перевірені в судовому засіданні.
З цього приводу вирок суду ніким з можливих апелянтів на оспорюється.
Отже, всебічно дослідивши та оцінивши всі докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за вчинення якого його визнано винним та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.289 КК України.
Що ж стосується обраного ОСОБА_7 покарання, то, на думку колегії суддів, воно призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, якє є тяжким, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, проте раніше судимий та вчинив новий злочин під час встановленого судом іспитового строку, що за місцем проживання та навчання він характеризується посередньо, ставлення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, який вину свою визнав та щиро розкаявся, з огляду на що, суд першої інстанції й дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України з одночасним застосуванням вимог ст.69 КК України без застосування додаткової міри покарання у виді конфіскації майна у зв`язку з відсутністю у обвинуваченого корисливого мотиву при скоєні злочину.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів також, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 вже втретє притягується до кримінальної відповідальності, нове кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку, що свідчить про те, що останній не виправдав покладену на нього органами державної влади довіру, належних висновків для себе не зробив та не став на шлях виправлення, на підставі чого, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив останньому покарання співмірне вчиненому кримінальному правопорушенню та необхідне для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Доводи обвинуваченого, наведені ним у апеляційній скарзі, які на його думку є істотними підставами для призначення йому більш м`якого покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання.
За вказаних обставин, колегія суддів підстав вважати це покарання явно несправедливим внаслідок його суворості та підстав для повторного застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, про що йдеться в його апеляційній скарзі, не вбачає.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 20 травня 2015 року ОСОБА_7 , без зміни.
На вказану ухвалу учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді