АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 619/89/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1068/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: : ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Дергачівського району Харківської області на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 30 березня 2015 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Солоницівка, Дергачівського району, Харківської області, громадянин України, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17 червня 2009 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного основного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17 червня 2009 року та остаточно визначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Як встановив суд, 19 лютого 2011 року у вечірній час ОСОБА_7 знаходився у кафе «Тан-Дем», що розташовано по вул. Радянській №2-а в сел. Вільшани, Дергачівського району, Харківської області, де також знаходився малознайомий йому ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого ОСОБА_9 наніс ОСОБА_7 удар кулаком в область плеча, після чого пішов до виходу з кафе, ОСОБА_7 бажаючи помститися ОСОБА_9 за нанесену, як на його думку, образу, вирішив спричинити йому тілесні пошкодження. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 зі сторони спини та наніс один удар кулаком в область голови, від якого потерпілий упав на підлогу та, ударившись головою, втратив свідомість. Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину утік. Своїми діями ОСОБА_7 , спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепа та внутрішньочерепною кровотечею, яка згідно висновку судово-медичної експертизи №158/69Д-ОКБ/14 від 11.06.2014 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд, посилаючись на неправильну кваліфікацію його дій, оскільки суд, на його думку, дав невірну оцінку доказам у справі. ОСОБА_7 зазначає, що наніс удар потерпілому з метою захисту, проте умислу на спричинення тяжкого тілесного ушкодження у нього не було. У зв`язку з чим, як вважає обвинувачений, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 6 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17.06.2009 року та призначити остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано, що даний злочин вчинений ОСОБА_7 в період іспитового строку за попереднім вироком, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 не встановлено, за місцем проживання характеризується посередньо, а тому призначене ОСОБА_7 покарання, на думку прокурора, є недостатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, посилаючись на те, що твердження прокурора про м`якість призначеного йому покарання та доведеність його вини у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та правильне встановлення судом всіх фактичних обставин справи є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, його захисника ОСОБА_10 які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляції прокурора, думку прокурора, про необхідність задоволення його апеляції та залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи, але дав неправильну юридичну оцінку діям засудженого, кваліфікувавши їх за ч.1 ст.121 КК України.

Так, кримінальна відповідальність за ч.1 ст.121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження.

Обов`язковою ознакою складу вказаного злочину є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

У випадку, коли особа, яка заподіяла потерпілому тяжке тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст.128 КК України.

Таким чином, якщо особі було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, через необережність, відповідальність за ч.1 ст.121 КК України наступати не може.

Як убачається з матеріалів справи, на досудовому слідстві та в суді ОСОБА_7 стверджував, що умислу на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень не мав, а удар завдав, як відповідь на дії потерпілого, який завдав йому удар першим.

Такі показання обвинуваченого про обставини, що передували вчиненню ним злочину, також фактично встановлені й вироком суду. Вони не спростовані й не суперечать іншим доказам по справі, зокрема показанням свідків та даним протоколів слідчих дій.

Так, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , також підтвердили той факт, що в ході конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , останній першим штовхнув обвинуваченого, після чого ОСОБА_7 наніс рукою один удар по голові потерпілого та ОСОБА_9 впав на підлогу і вдарився головою.

У справі було проведено три судово-медичні експертизи, на предмет дослідження ступеню тяжкості виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, механізму та причин їх утворення. Згідно висновків експертиз у ОСОБА_7 виявлена черепно-мозкова травма, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Як вбачається з матеріалів справи, за висновком лише однієї з первинної експертизи №164/11/Д від 15 червня 2011 року не виключається можливість виникнення у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень у виді перелому кісток черепу та внутрішньочерепним крововиливом в результаті падіння на плоскість з переданим тілу пришвидшенням при ударі праворуч та падінням на ліву бокову поверхню, а також покази дані ОСОБА_9 в ході відтворення обстановки та обставин події, а також дані, які вказані в протоколі очної ставки, не суперечить даним судово-медичної експертизи потерпілого, в частині часу і механізму утворення тілесних ушкоджень.

Крім того, згідно висновку експерта №108/11/Д від 10 травня 2011 року, вказано, що вищевказане ушкодження голови утворилось в результаті дії тупих твердих предметів і по ступеню тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Колегія суддів зазначає, що висновки вищевказаних первинних експертиз не суперечать одне одному, та свідчать про те, що травма голови ОСОБА_9 могла утворитися в результаті падіння останнього на підлогу, як про це вказує обвинувачений та свідки.

Окрім цього, послідуючий висновок експерта №158/69Д-ОКБ/14 від 24 червня 2014 року, не спростовує вищенаведених висновків експерта, обставин справи, а також показів обвинуваченого, свідків і потерпілого, оскільки відповідаючи на поставлені в експертизі питання 4,5,6 експерт вказав, що враховуючи характер та локалізацію переломів кісток черепу, крововиливів під оболонки головного мозку і вогнищ контузії головного мозку зазначеної черепно-мозкової травми механізм її утворення, більш ймовірно, був наступним: коли постраждалий знаходився в вертикальному, або близькому до нього положенні, в результаті удару в праву частину голови, тілу постраждалого було надане прискорення, що привело до падіння на площини та ударом потиличною областю зліва.

Згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення особи не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, виходячи зі встановлених судом фактичних обставин справи та з конституційного положення про те, що всі сумніви тлумачаться на користь засудженого, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні та беззаперечні докази, які б підтверджували, що завдаючи потерпілому кулаком одного удару в голову ОСОБА_7 мав умисел спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження, а тому кваліфікація дій засудженого за ч.1 ст.121 КК України є неправильною.

Судом першої інстанції встановлено, що в ході конфлікту потерпілий ОСОБА_9 наніс удар кулаком в область плеча ОСОБА_7 . У відповідь обвинувачений наніс один удар кулаком в область голови ОСОБА_9 , від чого той упав і ударившись головою об кафельну підлогу, одержав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепа, та внутрішньо черепною кровотечею, що віднесено судово-медичним експертом до тяжкого тілесного ушкодження.

Виходячи з таких обставин, колегія суддів вважає, що умислом ОСОБА_7 не охоплювалося заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, так як він вчинив необережне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, оскільки ударяючи ОСОБА_9 кулаком в область голови хоча й не передбачав, але повинен був і міг передбачити, що потерпілий може впасти і одержати травму внаслідок удару об підлогу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_7 зміні з перекваліфікацією його дій з ч.1 ст.121 КК на ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження, а тому апеляційна скарга прокурора щодо м`якості призначеного покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України задоволенню не підлягає.

При призначенні покарання за ст.128 КК України, колегія суддів, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисний злочин, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості злочину та наведені дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, ОСОБА_7 необхідно призначити покарання, в межах санкції ст.128 КК України, у виді обмеження волі.

Разом з цим, відповідно до ст.71 КК України, колегія суддів вважає за необхідне, до покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17 червня 2009 року, та остаточно призначити покарання із урахуванням вимог ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дергачівського району Харківської області залишити без задоволення.
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 30 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України, призначити покарання за цим законом у виді 2 (двох) років обмеження волі. Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17 червня 2009 року з урахуванням положень ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді: