У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001190, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сорокопеня Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За цим вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
За вироком суду ОСОБА_6 09 вересня 2010 року приблизно о 16.00 год. у стані алкогольного сп`яніння біля магазину «Водолій» на вул. Азовській, 38ж у с. Генгірці Херсонської області, з хуліганських мотивів з метою порушення громадського порядку, нецензурно висловлюючись на адресу ОСОБА_7 та інших громадян, погрожував їм позбавленням життя. А потім, не зважаючи на небезпеку своїй дій, діючи всупереч установленим в суспільстві нормам поведінки, з особливою зухвалістю, умисно вистрелив з гладкоствольної рушниці, яку тримав у руках, у бік ОСОБА_7 . Цими діями ОСОБА_6 викликав у ОСОБА_7 побоювання за своє життя. Не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, ОСОБА_6 умисно продовжував направляти рушницю в бік людей, а саме ОСОБА_8 , нецензурно висловлювався на її адресу і погрожував позбавленням життя, а потім, продовжуючи порушувати громадський порядок, почав стріляти з рушниці у повітря, чим змусив присутніх побоюватися за своє життя.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування судових рішень на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і просить закрити кримінальне провадження щодо нього за відсутності події кримінального правопорушення. Скаржник зазначає, що: суди неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність, а саме неправильно кваліфікували його дії за ч. 4 ст. 296 КК; у судових рішеннях не наведено ґрунтовних мотивів на спростування позиції захисту, згідно з якою він захищався від протиправних дій потерпілого; належним чином не встановлено мотиву злочину; судом не наведено мотивів свого рішення у частині кваліфікації дій засудженого; місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань скаржника, а апеляційний суд повторно не дослідив обставин, досліджених судом першої інстанції неповно та з порушенням. Усупереч вимогам ст. 419 КПК апеляційний суд належним чином не розглянув його апеляційної скарги, а ухвала цього суду не містить відповіді на усі доводи, викладені в апеляції, та є невмотивованою.
Як убачається зі змісту заперечень на касаційну скаргу, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу частково, просив скасувати ухвалу апеляційного суду як постановлену всупереч вимогам ст. 419 КПК і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги; встановлені цим судом обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.

Зокрема, в апеляційних скаргах засудженого та його захисника наголошувалося на тому, що місцевий суд при постановленні вироку всупереч вимогам ч. 3 ст. 374 КПК чітко не встановив мотиву вчинення ОСОБА_6 кримінально караних діянь, внаслідок чого неправильно кваліфікував його дії. Апелянти стверджували, що ОСОБА_6 не мав умислу на вчинення хуліганських дій, оскільки він знаходився в особистих неприязних відносинах із ОСОБА_7 і застосував зброю після того, як потерпілий ударив його у праве око, внаслідок чого ОСОБА_6 було заподіяно легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я, що підтверджується даними висновку судової медичної експертизи.

Суд апеляційної інстанції не навів переконливих мотивів на спростування доводів про неправильне застосування норм матеріального права, а лише формально перерахував докази, які місцевий суд поклав в основу вироку, і вказав на їх правильну оцінку цим судом.

Також апеляційний суд не взяв до уваги позиції, викладеної в ухвалі цього ж суду від 04 червня 2013 року, про скасування вироку Генічеського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2013 року щодо ОСОБА_6 та направлення справи на додаткове розслідування, де вказувалося на необхідність всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Зокрема, в ухвалі зазначалося про необхідність встановлення стосунків між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які склалися між ними перед подіями 09 вересня 2010 року, про ретельну перевірку цих відносин та обставин події, що відбулися безпосередньо перед застосуванням ОСОБА_6 рушниці, у тому числі щодо неправомірних дій ОСОБА_7 , який за твердженням засудженого, завдав йому ударів і заподіяв згідно з наявним у матеріалах провадження висновком експертизи легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я. Без установлення цих обставин апеляційний суд був позбавлений можливості дати висновок щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 .

Про невиконання вказаного судового рішення місцевим судом сторона захисту зазначала в апеляційних скаргах. Попри це суд апеляційної інстанції при повторному апеляційному розгляді кримінального провадження щодо цих доводів жодних висновків в ухвалі не навів і залишив їх поза увагою.

Крім того, слушними є доводи, викладені в касаційній скарзі, про порушення вимог кримінального процесуального закону внаслідок залишення без розгляду клопотань захисту про дослідження доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції.

Усупереч цим вимогам закону апеляційний суд не вирішив питання про прийняття або відхилення заявлених до цього суду численних клопотань сторони захисту.

Наведене свідчить про те, що ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 419 КПК, тому вона підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 438 КПК, а справа призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого слід належним чином перевірити усі доводи, наведені в апеляційних та касаційній скаргах, співставити їх із наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, а також із урахуванням правових висновків Верховного Суду України, і ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Клопотання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , викладене в запереченні на касаційну скаргу, про призначення засудженому більш суворого покарання не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки самостійної касаційної скарги потерпілі не подавали.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3