Ухвала іменем україни 03 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі з участю прокурора засудженого потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2014 року та вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 .

Вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2014 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що судимості не має,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції;

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 7044,89 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності із ст.100 КПК України.

Як визнав встановленим суд першої інстанції, ОСОБА_6 15 серпня 2013 року о 23 год на літньому майданчику кафе «Фараони» у м. Новомиргороді по вул. Поповкіна затіяв сварку з відвідувачем кафе ОСОБА_7 , під час якої, проявляючи злочинну самовпевненість, не зважаючи на стан сп`яніння ОСОБА_7 , легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, схопив останнього за футболку в області грудей та відштовхнув від себе, від чого потерпілий впав на землю, отримавши легкі та середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року, вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині кваліфікації та призначеного покарання скасовано та ухвалено свій вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїзжати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції;

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

Як визнав встановленим суд апеляційної інстанції, 15 серпня 2013 року о 23 год на літньому майданчику кафе «Фараони» у м. Новомиргороді по вул. Поповкіна, ОСОБА_6 під час сварки з ОСОБА_7 умисно наніс останньому один удар ногою в область ноги потерпілого, від чого ОСОБА_7 впав на землю та отримав згідно висновку експерта комісійної судово-медичної експертизи № 472 від 30 грудня 2013 року середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, які не були небезпечними для його життя та спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування наведеного вказує, що суди дійшли помилкового висновку про доведеність його винуватості у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 і за наявності підстав для закриття кримінального провадження його не було закрито. При цьому вказує, що з його боку не було вчинено активних дій, спрямованих на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки потерпілий отримав тілесне ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту.

В запереченнях на касаційну скаргу засудженого потерпілий ОСОБА_7 просить залишити скаргу без задоволення, а вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року без зміни. Вважає вирок суду апеляційної інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав подану ним касаційну скаргу, доводи прокурора та потерпілого, які заперечували проти касаційної скарги засудженого, просили судові рішення залишити без зміни, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді даного кримінального провадження судова колегія виходить з того, що згідно ст.438 КПК України, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410 та 411 КПК України щодо однобічності та неповноти досудового і судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно статей 412-414 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ст.438 КПК України фактичні обставини кримінального провадження, що були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанції перегляду у касаційному порядку не підлягають.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції засуджений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження не визнав та пояснив, що тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.
На підставі зібраних та перевірених у судовому порядку доказів, з урахуванням показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, висновків судово-медичних експертиз та інших доказів, наявних у провадженні, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 , кваліфікував його дії за ст.128 КК України та призначив покарання.
На вказаний вирок суду обвинуваченим та його захисником, а також представником потерпілого було подано апеляційні скарги.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за вказаними апеляційними скаргами, дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги представника потерпілого щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст.128 КК України, скасувавши в цій частині вирок суду першої інстанції та ухваливши свій вирок, яким визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначивши відповідне покарання.

Висновок суду апеляційної інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст.122 КК України ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими шляхом проведення судового слідства і оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.
Доводи у касаційній скарзі засудженого про відсутність у нього умислу на спричинення потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень а також те, що тілесні ушкодження у потерпілого утворились в результаті падіння останнього з висоти власного зросту, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими, навівши відповідні мотиви та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
Так, суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував висновок експерта комісійної судово-медичної експертизи № 472 від 30 грудня 2013 року, відповідно до якого дана повна оцінка механізму утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та дійшов висновку про те, що спричинені потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості були безпосереднім результатом умисного удару ОСОБА_6 ногою по лівій нозі потерпілого.
Виходячи із сукупності обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, висновки суду про наявність у ОСОБА_6 умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 є обґрунтованими.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Підстав для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження з підстав недоведеності його винуватості у вчиненому, про що просить засуджений, колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів, призначене судом покарання ОСОБА_6 відповідає вимогам, передбаченим ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним скоєному.
При визначенні розміру цивільного позову, судом повною мірою враховано вимоги статей 127-129 КПК України, ст.23 ЦК України, зокрема враховано характер правопорушення, глибину фізичних страждань потерпілого, та виходячи із засад розумності і справедливості визначено розмір моральної шкоди, який є адекватним завданій шкоді.

Порушень норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2014 року та вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3