Справа № 605/533/15-к
Ухвала
Іменем України
Згідно наданого суду обвинувального акту, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин. ОСОБА_4 , згідно наказу № 63 від 25 жовтня 2005 року призначений на посаду лісника обходу №10 Підгаєцького районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Підгайціагроліс» і будучи матеріально відповідальним за зберігання ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, відповідно до укладеного з ним 03 січня 2012 року договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, 21 серпня 2015 року, переслідуючи корисливу мету розтрати ввіреної йому лісопродукції, а саме дерев породи граба, берези, осики загальною кількістю 11,04 (одинадцять) складометрів, які знаходились на території обходу № 10, кварталі 1, виділі 6 лісу, що охороняється Підгаєцьким районним комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємством «Підгайціагроліс» та знаходиться неподалік с. Шумляни Підгаєцького району Тернопільської області, незаконно реалізував (продав) ПП «Альма-Віта», вул. Містечко, 52 с. Золотники Теребовлянського району Тернопільської області, зазначену лісопродукцію, яка була йому ввірена, спричинивши ПРКСЛП «Підгайціагроліс» матеріальну шкоду на суму 1160,25 грн. (одна тисяча сто шістдесят гривень двадцять п`ять копійок).
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив розтрату чужого майна, яке йому було ввірене, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України.
Крім цього, 22 вересня 2015 року ОСОБА_4 повідомлено про те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.358 КК України, складання працівником юридичної особи, який не є службовою особою завідомо підробленого офіційного документа, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення та підробленні з метою використання офіційного документа, що складений у визначеній законом формі та містить передбачені законом реквізити.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.08.2015 року ОСОБА_8 , який з згідно наказу №63 від 25 жовтня 2005 року працює лісником обходу №10 Підгаєцького районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Підгайціагроліс», виходячи за рамки своїх посадових повноважень, не маючи статусу службової особи, не маючи права виписувати товарно-транспортні накладні, діючи умисно, з метою розтрати ввіреної йому лісопродукції обходу №10, кварталу 1, виділу 6 лісу, перебуваючи в кварталі №1, виділу 6 лісу, що між с. Шумляни та с. Боків Підгаєцького району, підробив товарно-транспортну накладну №001 від 21.08.2015 року, шляхом заповнення бланку товарно транспортної накладної та внесення в неї завідомо недостовірних відомостей про відпущення лісопродукції, а саме дерев породи граба, берези, осики загальною кількістю 11,04 (одинадцять) складометрів, на адресу ПП «Альма Віта».
Так, 21.08.2015 року Романів IX, перебуваючи в кварталі №1, виділу 6 лісу, що між с. Шумляни та с. Боків Підгаєцького району, діючи умисно, з метою розтрати ввіреної йому лісопродукції, що знаходилась на території обходу №10, кварталу 1, виділу 6 лісу, діючи умисно, виходячи за рамки своїх посадових повноважень, не маючи статусу службової особи, не маючи права виписувати товарно-транспортні накладні, використовуючи бланк товарно-транспортної накладної, який протягом тривалого часу зберігав в себе, шлях отримання якого досудовим розслідуванням не встановлено, підробив товарно-транспортну накладну №001 від 21.08.2015 року, шляхом заповнення бланку товарно-транспортної накладної та внесення в неї завідомо недостовірних відомостей про відпущення лісопродукції, а саме дерев породи граба, берези, осики загальною кількістю 11,04 (одинадцять) складометрів, на адресу ПП «Альма Віта», достовірно знаючи, що відпуск вказаної лісопродукції є незаконним.
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 358 КК України, складання працівником юридичної особи, який не є службовою особою завідомо підробленого офіційного документа, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення та підробленні з метою його використання офіційного документа, що складений у визначеній законом формі та містить передбачені законом реквізити.
Дані обставини викладені як такі, що визнаються ОСОБА_4 в угоді про визнання винуватості, укладеній 23 вересня 2015 року у м. Підгайці між прокурором прокуратури Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 і його зазисником ОСОБА_7 .
Згідно з угодою про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні укладеної 23.09.2015 року ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочинів, передбаченого ч. 1 ст. 191, ч.2 ст.358 КК України, та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. Крім цього, сторони узгодили покарання, ОСОБА_4 , а саме: за ч. 1 ст. 191 КК України у вигляді 3 років шести місяців обмеження волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю; за ч. 2 ст. 358 КК України у вигляді 3 років обмеження волі На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 3 років 6 місяців обмеження волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. На підставі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі на строк 3роки 6 місяців, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 , і його захисник ОСОБА_7 просили суд затвердити угоду про визнання винуватості від 23 вересня 2015 року . Обвинувачений беззастережно визнав вину, розуміє суть обвинувачення, наслідки укладення та затвердження угоди Сторони погоджуються на призначення узгодженого покарання ОСОБА_4 .
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України,суд приходить до висновку, про наявність підстав для відмови у затвердженні угоди, а обвинувальний акт у
кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.1; 358 ч.2 КК України, підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Угода про визнання винуватості - це угода між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим), в якій узгоджуються умови відповідальності підозрюваного залежно від його дій після початку кримінального провадження або після вручення повідомлення про підозру. У відповідності з вимогами ч.4 ст.469 КПК України така угода може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості, злочинів середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, і по своїй суті має відповідати встановленим законом вимогам та забезпечувати процесуальні гарантії сторін.
Відповідно до положень ст.472 КПК України однією з умов укладення угоди про визнання винуватості є беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
В силу положень ч.7 ст.474 суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу або закону; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним та інше. У такому разі, оскільки суд на зазначеній стадії позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів та перевіряти фактичні обставини вчиненого правопорушення, досудове розслідування продовжується в загальному порядку. Принцип же матеріальної істини залишається для суду обов`язковим незалежно від того, чи уклали сторони угоду. Тому, якщо суд дійде висновку, що угода сторін суперечить обставинам справи, він зобов`язаний відмовити у затвердженні угоди.
Як вбачається з обвинувального акту, а також змісту та форми угоди про визнання винуватості , що неправочинними діями ОСОБА_4 заподіяно шкоди у розмірі 1160,25 грн. не державним чи суспільним інтересам, а ПРКСЛП "Підгайці агроліс", яка йому обвинуваченим і відшкодована .
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної, або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про роз`яснення слідчим або прокурором ПРКСЛП "Підгайці агроліс",чи його засновку права подачі заяви про залучення їх до провадження, як потерпілого, після початку кримінального провадження, що фактично вказує на порушення такого принципу кримінального провадження, як доступ до правосуддя, визначений ч. 3 ст. 21 КПК України та незабезпечення прав потерпілого, гарантованих ст. 56 КПК України. Ці обставини є істотними для даного провадження, оскільки суттєво впливають на можливість ініціювання та укладення відповідної угоди про визнання винуватості, від чого залежить допустимість її затвердження судом.
Таким чином, з вивчених матеріалів вбачається, що угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні укладено за фактичної наявності потерпілого, процесуальні права якого на досудовому слідстві не забезпечені, а відтак укладення угоди про визнання винуватості у цьому провадженні за приписами ч. 4 ст. 469 КПК України не допускається.
Частина 4 ст. 469 КПК України передбачає укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Таким чином, угоду про визнання винуватості не може бути укладено щодо злочинів, внаслідок вчинення яких завдано шкоди правам та інтересам окремих громадян та/або інтересам юридичних осіб.
Також, вказана угода про визнання винуватості не відповідає вимогам закону, оскільки допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, а саме кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.191,ч. 2 ст. 358 КК України не відповідає наведеним в обвинувальному акті обставинам, чим порушено права обвинуваченого.
Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, у тому числі якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону і умови угоди порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. У такому разі досудове розслідування продовжуються у загальному порядку.
Оскільки угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та ОСОБА_4 і захисником ОСОБА_7 , порушує права потерпілого та суперечить вимогам КПК України, в затвердженні зазначеної угоди слід відмовити.
Як видно із змісту угоди укладеної між прокурором та підозрюваною ОСОБА_4 та захисником ОСОБА_7 , останні не узгодили покарання, що ґрунтується на вимогах кримінального закону, що по суті позбавляє можливості суд вирішити питання щодо угоди.
Так, сторони угод, всупереч вимог ч.ч. 2, 3 ст. 75 КК України у редакції Закону України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Кримінального процесуального кодексу України» визначили тривалість іспитового строку підозрюваному, не врахувавши, що така визначається судом. А тому, тривалість іспитового строку не може бути предметом домовленості між прокурором та підозрюваним і його захисником під час укладення ними угоди про визнання винуватості.
Відповідно до п.3 Інформаційного листа ВССУ № 223-1679/0/4-12 від 15.11.2012р. «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод», якщо сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного (обвинуваченого) від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК України у редакції Закону України від 13 квітня 2012 року N 4652-VI суд зобовязаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше пяти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Тривалість іспитового строку та обовязки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Таким чином, з аналізу положень кримінального закону суд доходить висновку, що встановлення терміну іспитового строку та конкретного переліку обовязків, які покладаються на засудженого, віднесено до виключної компетенції суду та не можуть погоджуватись сторонами в угоді про визнання винуватості.
Тобто, сторони мають право погодити власне факт звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням без визначення тривалості іспитового строку та переліку покладених на нього обовязків.
Отже, положення Угод про визнання винуватості від 23.09.2015 року в частині призначеного покарання суперечить вимогам закону, а отже узгоджене покарання є незаконним та суперечить чинному Кримінальному кодексу України.
Суд приймає до уваги покази ОСОБА_4 в тій чвстині, що угода укладалась в приміщенні Підгаєцького РВУМВСУ , а не в приміщенні прокуратури району, як про це зазначено в угоді про визнання винуватості, та за участі слідчого. Ці обставини прокурором неспростовані в підготовчому судовому засіданні. Підстав недовіряти показам ОСОБА_4 у суда немає., за таких обставин у суда є сумніви в добровільності укладення угоди зі строни підозрюваного.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що умови угод про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 і захисником ОСОБА_7 суперечать вимогам закону та законних підстав для затвердження цієї угоди немає, оскільки її умови порушують права та інтереси інших осіб та, у зв`язку з тим, що таку угоду було укладено під час досудового розслідування, кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування ,що узгоджується з приписами п.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1679/0/4-12 від 15 листопада 2012 року «Про деякі питання здійснення
кримінального провадження на підставі угод».
Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, 372, п.1,3 ч.7 ст. 474 КПК України
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 23 вересня 2015 року між прокурором прокуратури Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 і захисником ОСОБА_7 та повернути прокурору обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст 191, ч.2 ст. 358 КК України для продовження досудового розслідування.
Ухвала в частині відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості оскарженню не підлягає.В частині повернення обвинувального акту ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий: підпис ОСОБА_1