Справа №1-87/11 22.02.2016 22.02.2016 22.02.2016

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
Головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу прокурора Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.01.2016р., якою засудженому ОСОБА_6 зараховано в строк покарання за правилами ст. 72 КК України строк його попереднього ув`язнення у СІЗО УВС Миколаївської області з 20.05.2010 року по 20.09.2011 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Учасники судового провадження:
Прокурор: ОСОБА_7 .
Заявник ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.01.2016р. відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду 1-ої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В своїх доводах прокурор вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та допущенням судом істотних порушень вимог процесуального закону. На думку прокурора, суд 1-ої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 539 КПК України зобов`язаний був викликати засудженого в судове засідання та розглядати питання про виконання вироку відносно ОСОБА_6 за його обов`язкової участі. Проте, на думку прокурора, таких вимог закону судом дотримано не було, що призвело до порушення прав засудженого на захист, передбачених ст. 42 та ч. 3 ст. 43 КПК України. Крім того, вказане клопотання на думку апелянта, було розглянуто з порушенням територіальної юрисдикції. Вказує, що засуджений відбуває покарання в Казанківській ВК-№ 93, що не знаходиться під територіальною юрисдикцією Ленінського районного суду м. Миколаєва, а тому, вказаний суд взагалі не мав права розглядати вказане провадження, чим порушив вимоги ч.2 ст. 34 КПК України.
На думку апелянта, вказані обставини є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування ухвали суду відповідно до вимог ст.ст. 412, 415 КПК України.
Обставини, встановлені судом першої інстанції
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2011р. ОСОБА_6 був засуджений за ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 190, ст.70, ст. 71 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі
29.12.2015р. до суду надійшло клопотання ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перерахування останньому строку відбування покарання, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Дослідивши матеріали провадження, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання ОСОБА_8 та зарахування засудженому ОСОБА_6 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення в СІЗО УВС Миколаївської області з 20.05.2010 року по 20.09.2011 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи, викладені в апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду,заявника ОСОБА_8 , яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без зміни, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного.
Зміни до ст. 72 КК України внесені ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання №838-V111 від 26.11.2015 р. У змісті цього закону та перехідних положеннях цього закону чітко не визначена підсудність справ цієї категорії. Цим законом не внесено будь-яких змін до положень ст. ст. 537-539 КПК України, що також визначають підсудність розгляду де - яких питань, які виникають під час виконання вироків.
Таким чином, посилання прокурора на порушення судом ч.2 ст. 34 КПК України, а саме порушення територіальної юрисдикції суду при розгляді питання щодо застосування положень ст.. 72 КК України відносно ОСОБА_6 є безпідставними. Більш того, на час розгляду провадження прокурором, який подав апеляційну скаргу, вказане клопотання було підтримано, про що свідчить технічний запис та журнал судового засідання.
На думку колегії суддів розгляд питання про застосування положень ч.5 ст. 72 КК України до осіб, стосовно яких вироки вже вступили у законну силу і які вже відбувають покарання, судом, який постановив вирок відносно цих осіб не суперечить вимогам кримінального або кримінально-процесуального законодавства.
Також є безпідставними доводи апелянта про порушення права на захист ОСОБА_6 .
Відповідно до положень ч.4 ст.539 КПК України у судове засідання при вирішенні судом питань, пов`язаних з виконанням вироку, викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Інші сторони провадження повідомляються про час та розгляд клопотання у разі необхідності. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Цих вимог, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався.
З матеріалів провадження вбачається, що засудженому ОСОБА_6 , прокурору та особі яка подала клопотання ОСОБА_8 судом 1-ої інстанції були направлені повідомлення про місце, дату та час розгляду клопотання ОСОБА_8 .. Судовий розгляд відбувся в присутності особи, яка подала клопотання ОСОБА_8 та прокурора. Інші учасники провадження не були позбавлені можливості приймати участь у розгляді цього клопотання, проте своїм правом не скористались.
Суд , розглянувши клопотання ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перерахування останньому строку відбування покарання відповідно до ЗУ«Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увезення у строк покарання», за відсутності засудженого ніяким чином не порушив його право на захист.
По суті ж рішення суду 1-ої інстанції є вірним і ніким з цих підстав не оскаржується.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.01.2016р. щодо застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ч.5 ст.72 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора на це рішення суду залишити без задоволення.
Ухвала є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.
Головуюча Судді