Справа № 1-122/2010р.
П О С Т А Н О В А

02 серпня 2010 року м.Борислав

Суддя Бориславського міського суду Львівської області Посисень Л.М., при секретарі Гадубяк О.В., розглянувши при попередньому розгляді скаргу приватного звинувачення ОСОБА_1 по обвинуваченню ОСОБА_2.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 подано у суд скаргу приватного звинувачення по обвинуваченню ОСОБА_2, в якій скаржник ОСОБА_1 просить порушити кримінальну справу проти ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст.126 ч.1 КК України.

Придати ОСОБА_2 суду та визнати його винним і призначити покарання згідно ч.1 ст.126 КК України.

Визнати його, ОСОБА_1 потерпілим по справі.

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду в сумі 300 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., завдану йому ушкодженням здоров»я внаслідок злочину.

Витребувати з Бориславського МВ ГУ МВС України у Львівській області матеріали перевірки про відмову в порушенні кримінальної справи за його заявою від 01.04.2010 року.

Скаржник ОСОБА_1 в скарзі зазначив, що за вищевказаною адресою він проживає разом з своєю сім»єю. По сусідству через огорожу в АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2. 3 листопада 2009 року між ним та ОСОБА_2 виникли неприязні відносини через земельну ділянку, яку він просив його надати йому в користування, через що ОСОБА_2 заварив люк спільної каналізації, яку вони разом побудували.

30.03.2010 року у вечірній час ОСОБА_2 без його погодження та відповідного дозволу зайшов на його подвір»я, що знаходиться в м.Бориславі, вул.Шевченка, 218, та з його сторони почав прикручувати листи шиферу до огорожі між їхніми суміжними земельними ділянками. Його дружина ОСОБА_3 побачивши це, підійшла до ОСОБА_2 та попросила його, щоб він забрав свій шифер із їхньої земельної ділянки і встановлював огорожу з боку свого подвір»я. У відповідь ОСОБА_2 образив його дружину ОСОБА_3 нецензурною лайкою та залишив їхнє подвір»я, перелізши через огорожу на своє подвір»я.

01.04.2010 року біля 19 год. він разом з зятем ОСОБА_4 відкрутили листи шифера і через огорожу переставили їх на подвір»я ОСОБА_2, а коли біля 20 год. його дружина ОСОБА_3 вийшла на подвір»я, то ОСОБА_2, перелізши через огорожу на його подвір»я, почав ображати її нецензурною лайкою. Після чого він почав розкидувати по його подвір»ї дошки, металеві листи, цеглу та інші будівельні матеріали, які були акуратно складені на його подвір»ї. Про цей випадок він довідався від своєї дружини. Коли він разом із дружиною вийшов на подвір»я, то дійсно переконався і побачив свої розкидані будівльні матеріали. Він звернувся до ОСОБА_2, щоб він поскладав будівельні матеріали на попереднє місце. Проте після зробленого ним ОСОБА_2 зауваження, останній наніс йому удар в лівий бік тулобища ситом для просіювання піску, яке він тримав в правій руці, чим спричинив йому фізичного білю. У відповідь на те, він схопив ОСОБА_2 за руку, щоб запобігти інших ударів по тілу, які він міг реально спричинити йому. ОСОБА_2 випустив з рук сито, вирвався з його рук і почав втікати на своє подвір»я, але спіткнувся до розкиданих ним будівельних матеріалів, впав на землю. Після того він піднявся з землі і переліз через огорожу на своє подвір»я. Він та його зять ОСОБА_4, який спостерігав за цими подіями, будь-який ударів руками та ногами не наносили, що можуть підтвердити його дружина ОСОБА_3 і зять ОСОБА_4, які були очевидцями даної події.

Від проходження судово-медичного дослідження він відмовився в зв»язку з тим, що видимих тілесних ушкоджень не було, а тільки від нанесеного удару він відчув фізичний біль.

01.04.2010 року з письмовою заявою про факт конфлікту між ним та ОСОБА_2 він звернувся в Бориславський МВ ГУ МВС України у Львівській області, на що отримав відповідь, в порушенні кримінальної справи Бориславським МВ ГУ МВС України у Львівській області було відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК України. По факту відшкодування матеріальних та моральних збитків йому було рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, ОСОБА_2 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.126 КК України, тобто в тому, що він умисно наніс йому удар, який спричинив йому фізичного болю і не спричинив йому тілесних ушкоджень.

Діями ОСОБА_2 йому було завдано також матеріальної та моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає в тому, що він змушений був витрачати свій час на те, щоб зібрати розкидані будівельні матеріали та скласти їх на попереднє місце, і він оцінює виконану роботу в 300 грн.

Моральна шкода полягає в фізичному болі та стражданнях, які він зазнав через нанесений йому удар по тулобищу. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 3000 грн.

Добровільно відшкодувати завдану йому майнову і моральну шкоду ОСОБА_2 .Б.Б. відмовляється.

У відповідності з ч.1 ст.1167, ч.1 ст.1195 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров»я іншій фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому витрати на спричинену матеріальну та моральну шкоду.

На підставі викладеного:

обвинувачує ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, що він 01.04.2010 року о 20 00 год. в м.Бориславі по вул.Шевченка Львівської області на грунті особистісних неприязних стосунків навмисно завдав йому удар в лівий бік тулобища ситом для просіювання піску, яке він тримав в правій руці, чим спричинив йому фізичного болю, не завдавши тілесних ушкоджень, тим самим скоїв злочин, який кваліфікується за ст.126 ч.1 КК України.

Дана скарга підлягає залишенню без розгляду і поверненню ОСОБА_1., оскільки вона не відповідає вимогам, які КПК України всановлені щодо обвинувального висновку ( ст.223 і 224 КПК України).

Крім того, в резолютивній частині скарги скаржником не в повному обсязі зазначені відомості про особу ОСОБА_2, якого він обвинувачує, зокрема день і місяць народження ОСОБА_2.

А також, скаржник у резолютивній частині скарги просить придати ОСОБА_2 суду, що не випливає з вимог КПК України.

Крім того, скаржником до скарги долучені неякісні світлокопії пояснень, які не можливо прочитати.

З врахуванням наведеного та

Керуючись п.1 ч.2 ст.251 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Залишити без розгляду скаргу приватного звинувачення ОСОБА_1 по обвинуваченню ОСОБА_2 та повернути скаржнику ОСОБА_1, оскільки скарга не відповідає вимогам, які КПК України встановлені щодо обвинувального висновку (статті 223 і 224 КПК України).

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: