Ухвала
іменем україни
11 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Кривого Рогу, неодноразово судимого, востаннє 24.07.2012 року за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 26, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 роки і 2 місяці, звільненого 01.07.2014 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»,

за участю прокурораОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся прокурор з вимогами про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки з покладенням на нього обов?язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Як зазначено в резолютивній частині вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року вирок щодо ОСОБА_5 в частині кваліфікації його дій скасовано. Ухвалено новий вирок із зазначенням у мотивувальній частині, що кваліфікуючими ознаками дій визнаного винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 309 КК України, є незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинені повторно.

В іншій частині вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він неодноразово будучи судимим, у тому числі й за ч. 2 ст. 307 КК України, у жовтні 2014 року, перебуваючи поблизу гаражів по вул. Кронштадтській в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, побачив кущ коноплі, зірвав його, тобто незаконно придбав, приніс додому, де висушив та подрібнив, і без мети збуту незаконно зберігав, а 05 травня 2015 року о 12 годині 57 хвилин поблизу буд. № 40 по проспекту Південному в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено паперовий згорток, в якому, згідно висновку судово-хімічної експертизи №58/10-325 від 08 травня 2015 року знаходилась речовина рослинного походження, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 6,339 г.

Вироком апеляційного суду такі дії ОСОБА_5 кваліфіковано ще й за кваліфікуючою ознакою повторність.

У касаційній скарзі прокурор посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність як судом першої, так і апеляційної інстанції та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_5 внаслідок м?якості, а також на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства апеляційним судом, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотивуючи касаційну скаргу прокурор твердить про те, що кваліфікуючи дії ОСОБА_5 суди вийшли за межі висунутого останньому обвинувачення, а апеляційний суд при постановленні вироку не дотримався вимог ч. 4 ст. 374 КПК України щодо резолютивної частини вироку. Крім того, як стверджує прокурор у касаційній скарзі, суд при призначенні ОСОБА_5 покарання неналежно обґрунтував своє рішення, що, на думку прокурора, вплинуло на призначення засудженому м?якого покарання. Однак, як вбачається зі змісту касаційної скарги прокурора, оскаржуючи судові рішення в частині призначеного покарання, останній не погоджується зі звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора, просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Законодавцем у ст. 337 КПК України визначено межі судового розгляду, із зазначенням у частині першій вказаного закону, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Вимоги до змісту судового рішення визначені ст. 370 КПК України, де зазначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, й вмотивованим в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вирок суду апеляційної інстанції, згідно з положеннями ч. 2 ст. 420 КПК України, повинен відповідати загальним вимогам до вироків, встановлених ст. 374 КПК України, якою, окрім іншого, визначено й вимоги до мотивувальної та резолютивної частин вироку.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, тадокази, на яких ґрунтується висновок суду щодо підсудного.
У разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, окрім іншого, зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом; початок строку відбування покарання; рішення про інші майнові стягнення і підстави цих рішень; рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації; рішення про відшкодування процесуальних витрат; строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження; порядок отримання копій вироку та інші відомості.
У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засудженого. Такі вимоги встановлені п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 апеляційний суд не дотримався вказаного закону а також не звернув уваги на порушення місцевим судом вимог ч. 1 ст. 337 КПК України.

Так відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 висунутого обвинувачення у незаконному зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому повторно.

Під час судового розгляду прокурор обвинувачення не змінював і суд розглянув справу щодо ОСОБА_5 в межах висунутого останньому обвинувачення, однак вийшов за його межі та, окрім зберігання наркотичного засобу без мети збуту, визнав ОСОБА_5 винуватим ще й у незаконному його придбанні, при цьому не вказав про повторність, як кваліфікуючу ознаку злочинних дій засудженого.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд, як наголошувалось раніше, не перевірив виконання вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судом першої інстанції щодо меж судового розгляду. Крім того, апеляційний суд неналежно мотивував своє судове рішення та припустився у його змісті суперечностей.

Як убачається з мотивувальної частини вироку апеляційного суду, суд не виклав у ній формулювання обвинувачення, яке сам визнав доведеним, а зазначив лише про обвинувачення, визнане доведеним місцевим судом. Не зазначено у судовому рішення й про докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо необхідності постановлення вироку, не викладено показань сторін кримінального провадження. Поряд із оскарженням прокурором дій ОСОБА_5 в частині кваліфікації, апеляційний суд у судовому рішенні вказав про вірність кваліфікації місцевим судом та не оскарження сторонами провадження висновків суду щодо винуватості ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку.

З урахуванням того, що предметом оскарження в апеляційній інстанції було лише питання щодо кваліфікуючих ознак злочинних дій ОСОБА_5 , в резолютивній частині вироку апеляційним судом не зазначено рішення про визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідна стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Отже, вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 не можна визнати таким, що відповідає вимогам ст. 370, 374, 420 КПК України. Оскільки допущені місцевим судом порушення вимог ст. 337 КПК України можливо виправити під час апеляційного розгляду, тому з підстав неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону скасуванню підлягає вирок апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості, мають бути предметом перегляду суду апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження. При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на підстави оскарження вироку місцевого суду до апеляційного суду.

Під час нового апеляційного розгляду необхідно ретельно перевірити і проаналізувати всі доводи апеляційної та касаційної скарг, дати на них відповідь та з урахуванням підстав скасування вироку апеляційного суду, постановити законне рішення.

Оскільки скасуванню підлягає лише вирок апеляційного суду, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9