Справа № 361/8799/2014-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/897/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 17.08.2015

ВИРОК
Іменем України
17 серпня 2015 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: прокурора: ОСОБА_5
секретаря судового засідання: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рибінськ, Корюківського району, Чернігівської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення його права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк терміном 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 зобов`язання, в період іспитового строку, без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та з`являтися періодично на реєстрацію.

Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_8 , 22.09.2013 року близько 19.46 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «KIA CERATO», д.н.з. НОМЕР_1 , і рухаючись у правій смузі руху на 59 км + 603 м автодороги сполученням «Київ-Чернігів» зі швидкістю близько 100 км/год., навпроти повороту до с. Калита, Броварського району, Київської області, порушуючи вимоги п. 2.3 «б», 18.1, 18.4 ПДР України, проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 та розміткою 1.14.1 ПДР України, виявивши у лівій смузі руху транспортний засіб типу «мікроавтобус», який зменшив швидкість руху і зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів та, не зменшуючи швидкість, продовжив рух, внаслідок чого створив небезпеку для руху, і здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїжджу частину дороги по нерегульованому пішохідному переході зліва направо, відносно напрямку руху керованого ним автомобіля.

Своїми діями ОСОБА_8 порушив п.п. 2.3 «б», 18.1, 18.4 ПДР України.

Внаслідок ДТП ОСОБА_10 загинув від отриманих тілесних ушкоджень на місці події.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 32/302 від 11.11.2013 року, при судово-медичному дослідженні трупа, смерть ОСОБА_10 настала від переломів кісток скелета з пошкодженням внутрішніх органів та розвитком крововтрати, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, незважаючи на передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, всупереч вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, суд у вироку не навів мотивів, з яких до обвинуваченого ОСОБА_8 не застосовано додаткове покарання.

При цьому, судом не в повній мірі враховано те, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, відповідно до ч.4 ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Також судом не враховано тяжкість наслідків, які настали в результаті вчиненого кримінального правопорушення, а саме загибель молодої особи.

В зв`язку з чим, прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України на строк 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного йому основного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки, в період якого, відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 : не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які проти апеляційної скарги прокурора заперечували та просили відмовити в її задоволенні;

Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, а саме порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Постановляючи вирок, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, зі звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що на думку апеляційного суду, не відповідає характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції особливої частини КК України, що передбачає покарання за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, є пенсіонером, думку потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дійшов до обґрунтованого висновку, про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На думку колегії суддів указаний строк відбування покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований. Підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не знаходить.

При цьому суд правильно прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без його ізоляції від суспільства та звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Разом з цим, колегія суддів вважає недостатнім визначений судом іспитовий строк 1 рік 6 місяців та враховуючи обставини справи і особу обвинуваченого, рахує, що його тривалість слід збільшити до 2 років.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині незастосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та вважає це рішення необґрунтованим, оскільки з вироку суду вбачається, що обвинуваченим при керуванні транспортним засобом були грубо порушення ПДР України, що призвело до тяжких наслідків - смерті потерпілого ОСОБА_10 .

З урахуванням наведеного, конкретних обставин кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання з постановленням в цій частині нового вироку.

При призначені обвинуваченому покарання, колегія суддів враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, але вчиненим з необережності, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, є пенсіонером, думку потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, знаходить за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, зі звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

ухвалила :
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

В цій частині ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покласти на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4