Ухвала
іменем україни
24 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою особи, до якої застосовано екстрадиційний арешт ОСОБА_5 , на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 3 вересня 2015 року,

за участю:
особи, до якої застосовано
екстрадиційний арешт, ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року визнано наявність підстав для продовження екстрадиційного арешту щодо громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до фактичної передачі його правоохоронним органам Республіки Білорусь.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3 вересня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на вказану ухвалу слідчого судді.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції порушив його право на оскарження ухвали слідчого судді.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи особи, до якої застосовано екстрадиційний арешт, та його захисника, які підтримали касаційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено частинами 6, 10, 11 статті 584 КПК України строки тримання під вартою та порядок їх продовження визначаються цим Кодексом. Екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців. У межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.
Пунктом 3 частини 1 статті 309 КПК України визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді про продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні.

Відповідно до частини 4 статті 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Однак, відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та його захисника на ухвалу слідчого судді про визнання наявності підстав для продовження ОСОБА_5 екстрадиційного арешту до фактичної передачі його правоохоронним органам Республіки Білорусь не ґрунтується на наведених вимогах кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року застосовано тимчасовий арешт щодо громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 40 діб з моменту його затримання, а саме до 09 години 30 хвилин 16 січня 2015 року до отримання запиту про його видачу (екстрадицію).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року до ОСОБА_5 застосовано екстрадиційний арешт до вирішення Генеральної прокуратури України питання про його видачу для притягнення до кримінальної відповідальності за частиною 4 статті 209 КК Республіки Білорусь та здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Білорусь, але не більше ніж до дванадцяти місяців з моменту затримання.

25 серпня 2015 року до названого суду заступником прокурора м. Києва в порядку статті 584 КПК України подано клопотання про вирішення питання про наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_5 під вартою або його звільнення, керуючись положеннями Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 1993 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року визнано наявність підстав для продовження екстрадиційного арешту щодо громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до фактичної передачі його правоохоронним органам Республіки Білорусь. Вказано, що строк екстрадиційного арешту не може перевищувати дванадцять місяців, з роз`ясненням строку оскарження зазначеної ухвали.

Прийнятим рішенням слідчого судді вирішено питання про продовження екстрадиційного арешту до ОСОБА_5 .

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на вказану увалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскарження рішення судді за результатами перевірки підстав подальшого тримання особи під вартою або її звільнення в порядку частин 10, 11 статті 584 КПК України чинним процесуальним законодавством не передбачено.

Проте, такі висновки суду апеляційної інстанції колегія суддів вважає безпідставними, оскільки названою нормою процесуального закону визначено як порядок вирішення, у тому числі, клопотання прокурора щодо осіб, до яких застосовано екстрадиційний арешт, так і порядок оскарження рішень за результатами його розгляду.

Зокрема, частиною 6 статті 584 КПК України чітко визначено, що порядок продовження строку тримання під вартою відбувається за загальними правилами процесуального закону, а відтак і оскарження рішень щодо цього.

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції про те, що ухвала слідчого судді про визнання наявності підстав для продовження ОСОБА_5 екстрадиційного арешту до фактичної передачі його правоохоронним органам Республіки Білорусь не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, є неспроможними.

Відтак, касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу особи, до якої застосовано екстрадиційний арешт ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 3 вересня 2015 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, скасувати та призначити новий розгляду у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3