Дата документу Справа № 326/981/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1818/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 326/981/15-к
Категорія: ст.ст. 185 ч.2, 121 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000152, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луначарське Бердянського району Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 10.08.2015 року /т. 1 а.п. 103-113/ з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_7 /т. 1 а.п. 124/ та в його інтересах захисник ОСОБА_8 /т. 1 а.п. 122/, в яких:

обвинувачений просить оскаржуваний вирок щодо нього скасувати та призначити новий судовий розгляд в іншому складі суду, посилаючись на наступні обставини:

- при винесенні вироку судом не були взяті до уваги його та свідків показання, проте були взяті до уваги показання потерпілих та висновок судової експертизи;

- суд послався у вироку на такі обставини, що обтяжують його покарання, як попередні судимості, рецидив злочину, а також на інші, які є кваліфікуючими ознаками злочину;

- суд не взяв до уваги обставини, що пом`якшують його покарання, а саме: визнання вини та щире каяття у вчиненому, сприяння слідству, що в їх сукупності не виключає можливості застосування ст. 69 КК України;

- суд не врахував, що машина швидкої допомоги, яка прибула на місце пригоди, не провела огляд на наявність алкоголю у крові, як у нього, так і у потерпілого;

- суд не взяв до уваги показання співпрацівника міліції ОСОБА_9 , які підтверджують його показання;

- суд не врахував, що потерпілий раніше відбував покарання за вчинення злочину з погрозою для життя особи;

- під час розгляду провадження прокурор пропонував йому угоду, згідно з якою, він повинен був повністю погодитися з тим, що відбувалось, в обмін на шість років позбавлення волі, а у разі відмови, прокурор пообіцяв просити суд про максимальне покарання;

захисник просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 змінити та перекваліфікувати його дії зі ст. 121 ч. 1 на ст. 124 КК України та відповідно призначити покарання у межах санкції цієї статті; у частині кваліфікації та призначення покарання за ст. 185 ч. 2 КК України - вирок залишити без змін.

В обґрунтування скарги захисник зазначила, що вважає, що в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, має місце невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме: за епізодом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 суд невірно кваліфікував дії обвинуваченого, оскільки спричинення тяжких тілесних ушкоджень відбулось за обставин перевищення меж необхідної оборони (ст. 124 КК України).

Апелянт не оспорює умисел ОСОБА_7 на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_7 дійсно розумів, що наносить удар по голові в життєво-важливий орган, але ці дії були вчинені саме проти запобігання ударів з боку потерпілого сапкою, таким чином, шкода, яку наніс ОСОБА_7 у вигляді тяжких тілесних ушкоджень явно не відповідала небезпечності посягання, що згідно з ч. 3 ст. 36 КК України, є перевищенням меж необхідної оборони, оскільки обвинувачений перебільшив небезпечність посягань на його життя з боку потерпілого, але суб`єктивно вважав, що має місце посягання на його життя. Що стосується наступного удару по голові у дворі дома, то це не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_7 , оскільки, як свідчив в суді експерт ОСОБА_11 , який проводив судово-медичну експертизу потерпілому, рівноцінно від кожного з трьох ударів настали тяжкі тілесні ушкодження, тобто всі три удари були тяжкими тілесними ушкодженнями.

Також, як вважає апелянт, згідно з п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про життя та здоров`я особи», дії ОСОБА_7 не відповідали небезпечності посягання, що є перевищенням меж необхідної оборони.

Крім того, на думку захисника, на підтвердження того, що ОСОБА_7 діяв в стані необхідної оборони, свідчить та обставина, що потерпілий ОСОБА_10 є раніше засудженим за вбивство, про що було відомо ОСОБА_7 та ніхто з учасників не оспорював той факт, що обвинувачений знав про судимість потерпілого за вбивство, що давало йому підстави додатково вважати дії потерпілого реальними.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:

- за ч. 2ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 121 КК України до семи років позбавлення волі.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді семи років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 71, 81 КК України, з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 21.01.2013 року, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у вигляді семи років восьми місяців позбавлення волі.

Оскаржуваним вироком, до набрання ним законної сили, запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишений без змін; ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.10.2015 року строк тримання обвинуваченого під вартою продовжений до 06.12.2015 року включно, але не більше ніж до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 06 квітня 2015 року та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання зараховано попереднє ув`язнення день за день.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 25.03.2005 року Бердянським міським судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнений 10.04.2008 року з Павлоградської виправної колонії Дніпропетровської області умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 11 днів;

- 21.05.2009 року Бердянським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; звільнений 08.09.2011 року з Оріхівської виправної колонії Запорізької області по відбуттю строку покарання;

- 21.01.2013 року Приморським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнений 30.12.2014 року з Каменської виправної колонії Запорізької області (№101) за ухвалою Вільнянського районного суду від 22.12.2014 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 1 день.

Згідно з вироком, 06.03.2015 року ОСОБА_7 з метою працевлаштування у ритуальне бюро звернувся до приватного підприємця ОСОБА_12 , який його прийняв на роботу. У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_7 місця мешкання ОСОБА_12 дозволив йому мешкати на території свого підприємства - ритуального бюро за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого ОСОБА_7 отримав доступ до території підприємства та незапертих його приміщень.

07.03.2015 року, приблизно о 17.00 годині, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за корисливі злочини, мешкаючи на території ритуального бюро за адресою: м. Приморськ Запорізької області, вул. Шмідта, буд. 10, та маючи доступ до усіх незапертих приміщень на території цього підприємства, маючи умисел на крадіжку чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з одного з незапертих приміщень виніс на двір ваги, з іншого незапертого приміщення виніс на двір 2 радіатори (випарники) з промислової холодильної камери та 2 листи металу розміром 2 м х 2 м кожний, які належать на праві приватної власності ОСОБА_12 . Після чого умисно, повторно, таємно вказане майно викрав. Таким чином, ОСОБА_7 з приміщень ритуального бюро викрав: ваги вартістю 2 500 грн., 2 радіатори (випарники) по 300 грн. кожний загальною вартістю 600 грн., 2 листи металу по 250 грн. за один лист загальною вартістю 500 грн.

Викрадене майно ОСОБА_7 обернув на власну користь та розпорядився на власний розсуд, а саме: запросив до території ритуального бюро ОСОБА_13 , якому їх продав, попередньо завіривши, що ці речі належать йому.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 завдав власнику майна ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 3 600 грн.

09.03.2015 року, приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_7 прийшов до дому, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_14 мешкає у цивільному шлюбі з ОСОБА_10 . До ОСОБА_7 вийшов ОСОБА_10 , і між ними виник конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_10 та ОСОБА_7 завдали одне одному удари, після чого ОСОБА_7 пішов до себе до дому, а ОСОБА_10 пішов до свого дому.

Того ж дня, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , заздалегідь, за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , узяв сокиру і, скориставшись послугою служби «таксі», знов приїхав до місця мешкання ОСОБА_10 . Побачивши, що до будинку під`їхав автомобіль, ОСОБА_10 вийшов з двору свого домоволодіння, і ОСОБА_7 на ґрунті виниклих раніше неприязних стосунків з ОСОБА_10 умисно завдав два удари обухом сокири по голові ОСОБА_10 в область лівої тім`яної області, скроневої області, лівої надбрівної дуги. Після отриманих травм ОСОБА_10 став заходити до двору свого будинку, а ОСОБА_7 біля огорожі домоволодіння умисно наніс ще один удар по кісті лівої руки ОСОБА_10 . ОСОБА_10 зайшов у двір свого будинку та зупинився біля вхідних дверей будинку, ОСОБА_7 підійшов до нього та завдав ще один удар обухом сокири в область правої тім`яної області ОСОБА_10 . ОСОБА_10 зайшов у будинок, і ОСОБА_7 припинив наносити йому удари.

Таким чином, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 три удари обухом сокири в область голови та один удар сокирою в область кісті лівої руки. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №263 від 16.04.2015 року, внаслідок отриманих травм ОСОБА_10 завдано тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя у момент завдання згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6, а також завдано легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, обвинуваченого, який підтримує свою апеляційну скаргу та скаргу захисника, уточнив вимоги своєї апеляційної скарги та просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України; захисника на підтримання своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги обвинуваченого в об`ємі внесених ним уточнень; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

Вирок суду першої інстанції згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційних скарг. Доведеність вини, кваліфікація дій та призначене обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, у зв`язку з чим, вирок суду в цій частині апеляційною інстанцією не перевіряється. Ці обставини були підтверджені обвинуваченим та його захисником під час апеляційного розгляду.

Під час судового розгляду судом першої інстанції було встановлено і викладено у вироку, що обвинувачений двічі 09.03.2015 року, приблизно о 22.00 годині та о 22 годині 30 хвилин, приходив до дому за місцем проживання потерпілого, який проживав з родиною, а саме з ОСОБА_14 , з якою знаходився у цивільному шлюбі і яка на той час була вагітна, та її дітьми.

До обвинуваченого, як при першій події, так і при другій, вийшов потерпілий ОСОБА_10 і між ними виник конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_10 та ОСОБА_7 завдали одне одному удари, після чого ОСОБА_7 пішов до себе додому, а ОСОБА_10 пішов до свого дому.

Обвинувачений заздалегідь, за місцем свого проживання узяв сокиру і, скориставшись послугою служби «таксі», знов приїхав до місця мешкання ОСОБА_10 . Побачивши, що до будинку під`їхав автомобіль, ОСОБА_10 вийшов з двору свого домоволодіння, і ОСОБА_7 на ґрунті виниклих раніше неприязних стосунків з ОСОБА_10 умисно завдав два удари обухом сокири по голові ОСОБА_10 в область лівої тім`яної області, скроневої області, лівої надбрівної дуги. Після отриманих травм ОСОБА_10 став заходити до двору свого будинку, а ОСОБА_7 біля огорожі домоволодіння умисно наніс ще один удар по кісті лівої руки ОСОБА_10 , який потім зайшов у двір свого будинку та зупинився біля вхідних дверей будинку, ОСОБА_7 підійшов до нього та завдав ще один удар обухом сокири в область правої тім`яної області ОСОБА_10 . Після того, як потерпілий ОСОБА_10 зайшов у будинок, обвинувачений припинив наносити йому удари.

Отже, судом було встановлено, що обвинувачений наніс потерпілому ОСОБА_10 три удари обухом сокири в область голови та один удар сокирою в область кісті лівої руки. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №263 від 16.04.2015 року, внаслідок отриманих травм ОСОБА_10 завдано тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя у момент заподіяння.

Зазначені фактичні обставини події судом були встановлені на підставі досліджених ним доказів, наданих стороною обвинувачення, проти чого не заперечувала сторона захисту і не просила будь-який з них визнати недопустимим, що знайшло підтвердження і під час апеляційного провадження.

Дослідивши докази з дотриманням вимог ст. 94 КПК України, суд визнав вину обвинуваченого у висунутому йому обвинуваченні доведеною і його дії кваліфікував за ст. 121 ч. 1 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до змісту апеляційних скарг, фактично предметом оскарження за апеляційною скаргою обвинуваченого та його захисника є саме кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Обвинувачений, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не заперечував, що дійсно у нього з потерпілим при обставинах, викладених у вироку, мав місце двічі конфлікт. Також не заперечував, що вдруге він повернувся до місця проживання потерпілого з сокирою з метою захисту, з метою захисту наніс потерпілому по голові два удари сокирою, але перевищив межі необхідної оборони. На підтвердження своїх пояснень зазначив, що, коли приїхав до потерпілого вдруге, він вийшов з сапкою, яку тримав у руках, від якої отримав удар по руці.

Виходячи із зазначених пояснень, як обвинувачений, так і його захисник вважають, що ОСОБА_7 , захищаючись від потерпілого, перевищив межі необхідної оборони, у зв`язку з чим його дії слід кваліфікувати за ст. 124 КК України.

Ці доводи сторони захисту були предметом перевірки в суді першої інстанції, чому суд у вироку дав належну оцінку, з якою не погодились апелянти і в апеляційних скаргах висновки суду в цій частині лише поставили під сумнів, але у спосіб, передбачений нормами кримінального процесуального закону, виходячи з принципу змагальності сторін, не спростували.

Так, потерпілий ОСОБА_10 поясняв, що він проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_14 за зазначеною у вироку адресою, у якій на час розгляду справи було троє дітей, одна дитина немовля - його дитина. 09.03.2015 року ввечері до них прийшла сестра ОСОБА_14 - ОСОБА_15 , просила ОСОБА_16 відпустити піти з нею. Але він відмовив їй, оскільки ОСОБА_17 була вагітна, і він підозрював, що її залякав ОСОБА_7 і хотів з нею зустрітися. Діти йому казали, що ОСОБА_7 бив старшу дитину, погрожував завдати шкоду дитині, яка повинна була народитися. Потім він побачив на вулиці автомобіль, на якому раніше приїжджав ОСОБА_7 , тому сам вийшов на вулицю і сказав ОСОБА_7 , щоб він їх залишив у спокої. Виник конфлікт, під час якого вони завдали один одному удари і розійшлися.

Приблизно через півгодини, о 22.30 годині, ОСОБА_7 знову під`їхав на автомобілі, який фарами освітив їх будинок. Він (потерпілий) вийшов на вулицю за огорожу, спонтанно взяв з собою палку (тонку вітку з абрикоси довжиною приблизно 30 см) для захисту. ОСОБА_7 вийшов з переднього сидіння автомобіля, чи було у нього щось у руках, він не бачив. Знаходячись на світу, він заглянув в автомобіль і в цей час отримав удар по голові сокирою в ліву тім`яну, скроневу область та ліву надбрівну дугу. Відразу відчув слабкість, погіршився слух, він присів, впустив палку, а потім почав розвертатися додому, але ОСОБА_7 завдав йому другий удар сокирою по голові. Після отриманих травм він став заходити до двору свого будинку, а ОСОБА_7 біля огорожі наніс ще один удар по кісті лівої руки. Він зайшов у двір свого будинку та зупинився біля вхідних дверей будинку, ОСОБА_7 підійшов до нього та завдав третій удар обухом сокири в область правої тім`яної частини голови. Він зайшов у будинок, і ОСОБА_7 більше не наносив йому удари. ОСОБА_14 викликала швидку допомогу та міліцію. Сокиру ОСОБА_7 держав весь час у руках, але він її побачив у нього тільки після першого удару. Він (потерпілий) на обвинуваченого не нападав, супротиву не оказував, не погрожував, не лаявся, сапки у руках не мав.

Ці пояснення потерпілого по обставинам подій знайшли підтвердження в поясненнях свідків та у висновку судово-медичного експерта.

Свідок ОСОБА_14 , крім зазначеного потерпілим, також додатково поясняла, що ОСОБА_7 - її перший цивільний чоловік, вони мають спільну дитину, якій вже пішов третій рік. У теперішній час вона проживає з ОСОБА_10 , і зараз з ОСОБА_10 у них народилася донька. 09.03.2015 року вона у магазині зустріла ОСОБА_7 , який наполягав на зустрічі і їй погрожував, говорив, що приб`є ОСОБА_10 . Потім ОСОБА_7 зателефонував їй і вимагав зустрітися. У день подій ОСОБА_7 приїхав з її сестрою, яка зайшла в будинок і позвала її на вулицю, але ОСОБА_10 не пустив її і сам вийшов, а коли повернувся, то олімпійка на ньому була розірвана, губа розбита, сказав, що був конфлікт з ОСОБА_7 , який уїхав. Потім приблизно о 22.30 годині до їх будівлі під`їхав автомобіль і фарами усе освітив, вони зрозуміли, що приїхав ОСОБА_7 . Так як в будинку спало троє дітей, то ОСОБА_10 вийшов на вулицю. ОСОБА_7 стояв і вони почали сваритися. Вона стояла за 1,5 м від ОСОБА_10 , бачила, що його ОСОБА_7 ударив сокирою, таксі уїхало, десь через хвилину після першого удару, він вдарив другий раз. Третій раз ОСОБА_7 ударив ОСОБА_10 сокирою по пальцям біля калитки. Так як через калитку ОСОБА_7 не пускала собака, то він переліз через огорожу і четвертий удар наніс ОСОБА_10 , коли той дійшов до порогу будинку. Вона намагалася зупинити ОСОБА_7 , але у неї це не вийшло. Свідок підтвердила, що в руках ОСОБА_7 була сокира, яку він викинув, коли приїхала швидка допомога, палку в руках ОСОБА_10 вона не бачила, і коли ОСОБА_7 наносив йому удар, то в руках ОСОБА_10 нічого не було.

Свідок ОСОБА_18 дала аналогічні пояснення по подіям і додатково підтвердила, що двічі ОСОБА_10 виходив до ОСОБА_7 , після чого перший раз повернувся з розбитим обличчям, але погроз у бік ОСОБА_7 не виказував. Вона пішла від них, а потім вдруге повернулась на автомобілі з ОСОБА_7 , який вийшов з автомобіля з сокирою і перший замахнувся і обухом сокири вдарив по голові ОСОБА_10 , який присів, потім піднявся, розвернувся і пішов до калитки, хотів її закрити. Потім ОСОБА_7 ще наносив удар ОСОБА_10 по руці біля калитки. ОСОБА_7 перепригнув через огорожу і знову вдарив обухом сокири ОСОБА_10 . Вона бачила перший удар, а інші тільки чула, потім пішла до дому. Коли ОСОБА_7 відпустили з міліції вона з ним спілкувалась, допомогла йому перев`язати руку, при цьому за сапку ОСОБА_7 їй нічого не казав.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 по обставинам події пояснювали, що були на місці цих подій по їх закінченні і бачили, що на веранді у кріслі сидів ОСОБА_10 , у нього були рублені рани на лівій стороні скроні, йшла кров, йому надавалася медична допомога. Місце завдання тілесних ушкоджень було за двором біля дерева, там та у дворі були бурі плями. Біля літньої кухні збоку стояла сокира, сапки не було. ОСОБА_7 був на дворі, він скарг на здоров`я не мав, від медичної допомоги відмовився. У райвідділі показав руку і попросив серветку витерти кров, говорив, що ОСОБА_10 наніс йому удар по руці. Ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не вбачалося.

Свідок ОСОБА_21 суду поясняв, що він працює таксистом і двічі весною ввечері возив ОСОБА_7 на вул. Партизанську. Коли ОСОБА_7 перший раз повернувся, то нервував, ушкоджень на ньому він не бачив, світло не горіло. Вони повернулися на вул. Шмідта, там ОСОБА_7 пробув 10-15 хвилин, і вони знову поїхали на ту ж адресу, по дорозі підібрали дівчину. ОСОБА_7 вийшов з дівчиною, горіло ближнє світло, їм назустріч вийшов чоловік, в руках у чоловіка була палка, кінцевика на ній не було. Бійки та сварки він не бачив та не чув. Коли ОСОБА_7 викликав його третій раз, то розплатився з ним повністю. Будь-яких ушкоджень у ОСОБА_7 він не бачив.

Згідно з висновком експерта №187, який провів судово-медичну експертизу щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , у останнього мають місце: рани на голові (лівій лівої тім`яної скроневої областей, правій тім`яній області, лівій надбрівній дузі), відкриті осколкові переломи лівої тім`яної області, скроневої області, травма ускладнилася у своїй течії внутрішньо-мозковими гематомами лівої тім`яної, скроневої часток, правостороннім геміпарезом, моторної афазією, які утворилися від дії тупого предмету, «предметів» з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо у строк та при обставинах, вказаних в постанові, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя у момент завдання.

У висновку експерта №268 вказано, що у ОСОБА_7 мав місце рубець на лівій верхній кінцівці, який утворився від загоєння рани, описане ушкодження утворилося більше 1,5 року тому з моменту посвідчення, найбільш вірогідно від предмету, що має ріжучі властивості, кваліфікується як легкі тілесні пошкодження.

Експерт ОСОБА_11 у суді пояснив, що він проводив експертизу по даній справі. З врахуванням опису ран, які отримав потерпілий, операції, яка йому проведена, наявності вдавлених переломів у лівій скроневій частині, надбрівній дузі, він дійшов висновку, що потерпілому завдані тілесні ушкодження в результаті нанесення не менше трьох ударів. Якщо розділяти удари, то потерпілому завдані тяжкі тілесні ушкодження як від першого удару, так і від другого удару. Оглянувши рубець на руці обвинуваченого, виходячи з його логічної характеристики: темно-коричневого кольору, м`якого при пальпації, він вважає, що ушкодження на руці обвинувачений отримав приблизно 1,5 роки назад. Якщо б він отримав ушкодження тільки 1,5 місяця назад, то рубець був би рожевий та спаяний. Фактично рубець був 1см х 0,2см, площа дії з урахуванням загоєння, була ще менша. Якщо б обвинувачений отримав ушкодження від сапки, то рана була б глибша. Він виключає, що дана рана на руці обвинуваченим отримана від сапки і 1,0-1,5 місяців назад.

Виходячи із зазначених доказів та обставин по ним встановленим, колегія суддів погоджується з висновками суду та кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України. Як судом першої інстанції, так і під час апеляційного провадження, не встановлено обставин, при яких обвинувачений був би змушений захищатися від суспільно-небезпечного посягання, яке б було реальним та дійсним з боку потерпілого ОСОБА_10 . Доводи обвинуваченого про те, що потерпілий представляв для нього реальну загрозу, мав в руках сапку, якою вдарив по його руці, не знайшли свого підтвердження і спростовані поясненнями потерпілого та свідків.

Згідно з наведеними показаннями потерпілого і свідків, які є послідовними і узгоджуються між собою, перший удар у голову потерпілого сокирою був нанесений обвинуваченим, після чого потерпілий присів, викинув палку і будь-якої загрози з цього моменту для обвинуваченого вже не представляв. Наступні два удари сокирою обвинувачений спричинив потерпілому, який вже розвернувся і пішов до свого дому. Ці обставини обвинуваченим були визнані в суді і фактично не оскаржуються в апеляційних скаргах.

Фактично вчинені обвинуваченим дії, встановлені дослідженими і прийнятими судом доказами, спосіб завдання тілесних ушкоджень, предмет, яким вони завдані, характер тілесних ушкоджень, сила та кількість ударів у життєво важливий орган потерпілого, свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, по доводам апеляційних скарг колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, яке за ч. 1 ст. 121 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, всі обставини по справі, у тому числі ті, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме щире каяття у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, та рецидив злочинів, який має відношення до ч. 1 ст. 121 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність врахування в якості обставини, що пом`якшує покарання, визнання вини та сприяння слідству, не можна вважати обґрунтованими, виходячи з того, що вони спростовуються в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, не зазначені в обвинувальному акті і не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

З урахуванням зазначених обставин, суд обвинуваченому за вчинені злочини призначив покарання у виді позбавлення волі на строки в межах санкцій, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 121 КК України, які не є максимальними. Покарання за сукупністю злочинів суд призначив з дотриманням вимог, передбачених ч. 1 ст. 70 КК України. Виходячи з того, що нові злочини обвинувачений вчинив в період дії умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, остаточне покарання за сукупністю вироків суд призначив з дотриманням вимог ч. 1 ст. 71 та ст. 81 КК України.

Колегія суддів погоджується, як з видом призначених обвинуваченому покарань, так і з їх строками, і не вбачає підстав для його пом`якшення, у тому числі для застосування ст. 69 КК України, про що зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Не встановила колегія суддів по доводам і вимогам апеляційної скарги обвинуваченого підстав для скасування вироку суду у повному обсязі з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4