Справа №579/894/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/16/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження № 0000176 від 13.03.2015 року за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 29 вересня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кролевець, Сумської області, громадянина України, який мешкає в АДРЕСА_1

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кролевець, Сумської області, громадянина України, який мешкає в АДРЕСА_2

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Кролевець, Сумської області, громадянина України, який мешкає в АДРЕСА_3

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч. 3 КК України

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_11

обвинуваченого- ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги від прокурора ОСОБА_6 , в якій ставиться питання про зміну вироку, обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій ставиться питання про пом`якшення покарання, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , в яких ставиться питання про закриття кримінального провадження.

Як встановив суд, 12 березня 2015 року о 19 год. ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, викрали із приміщення сараю домогосподарства по АДРЕСА_4 , майно потерпілої ОСОБА_12 на суму 3 749,04 грн.

Вироком суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України і їм призначене покарання:

- ОСОБА_7 - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;

- ОСОБА_8 - у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71,72 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 10 серпня 2012 року, у виді позбавлення волі строком 3 місяці і остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 3 місяці;

- ОСОБА_10 у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 25лютого 2015 року у виді позбавлення волі строком 10 місяців і остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

-

В обгрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що йому призначене надто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного злочину та даних щодо його особи. ОСОБА_7 зазначає, що він повністю визнав свою вину, не був організатором злочину, сприяв розкриттю злочину, виховує неповнолітню доньку, судимості, які він раніше мав, погашені, має позитивні характеристики. Прохає звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважає що його вина у скоєнні злочину не доведена, зазначає, що він не крав металобрухт, а лише погодився на пропозицію ОСОБА_13 допомогти завантажити металобрухт. Про те, що здійснюється крадіжка чужого майна він не знав, вважав, що майно належить ОСОБА_13 . Прохає вирок відносно нього скасувати, а провадження закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Захисник ОСОБА_9 вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а винуватість ОСОБА_8 не доведена, оскільки ОСОБА_8 не знав що вчиняє крадіжку чужого майна, погодився на пропозицію знайомих допомогти у завантаженні металобрухту, належного, як він вважав, ОСОБА_13 . Прохає вирок скасувати, а провадження закрити.

Прокурор ОСОБА_6 вважає, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд, формулюючи у вироку обвинувачення стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 зазначив, що вони вчинили крадіжку чужого майна за попередньою змовою із ОСОБА_13 , хоча обвинувачення останньому не пред`являлось.

Інші учасники судового провадження апеляційні скарги на вирок суду та заперечення на подані апеляційні скарги не подавали.

Заслухавши доповідача про суть кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги та скаргу прокурора, думку прокурора, який вважає що вирок суду підлягає зміні, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 , такими, що не підлягають задоволенню, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України обвинуваченим в апеляційної скарзі не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначення йому надто суворого покарання, то вони є необгрунтованими.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , повністю дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано, що він має малолітню дитину, мати якої померла, дві характеристики, одна позитивна, друга негативна, тяжкість скоєного злочину та те, що шкода, заподіяна злочином не відшкодована.

Суд першої інстанції дослідив і доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо знаходження на його утриманні малолітньої дитини, встановивши, що він дитину не виховує і що дитина проживає з бабусею, суду також не надано було і будь яких доказів щодо знаходження дитини на утриманні обвинуваченого ОСОБА_7 , крім того, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 ніде не працює, не має джерел доходу, не знаходиться на обліку і в службі зайнятості.

Колегія суддів вважає, що суд врахував і те, що ОСОБА_7 має погашені судимості і те що він сприяв розкриттю злочину, і призначив йому покарання близько до мінімальної міри покарання, передбаченої частиною статті Закону, по якому він засуджений.

При цьому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності такої обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, але саме декларування обвинуваченого, що він щиро розкаявся не можу бути прийнято до уваги, адже шкода, заподіяна злочином не відшкодована. Факт залишення цивільного позову потерпілої без розгляду за процесуальними мотивами, не звільняє винну особу від відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі і у добровільному порядку.

Колегія суддів вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не вбачається, враховуючи обставини скоєння кримінального правопорушення, тяжкість скоєного злочину, а також і те, що ОСОБА_7 вперто не бажає ставатися на шлях виправлення, ніде не працює та не має законного джерела отримання коштів на існування. Тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо призначення ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, призначене йому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 щодо не доведеності вини обвинуваченого у скоєнні злочину та не відповідності висновків суду фактичним обставинам справи то, на думку колегії суддів вони є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, встановлена у передбаченому законом порядку на підставі досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження по факту викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 вчинених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, за попередньою змовою групою осіб, а також із проникненням у житло, за обставин, викладених у вироку, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази, зокрема, надані під час судового розгляду:

- показання обвинуваченого ОСОБА_10 про скоєння крадіжки металевих виробів разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 12 березня 2015 року з приміщення домоволодіння, до якого їх привів ОСОБА_13 ;

- аналогічними показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- показання свідка ОСОБА_14 про те, що 12 березня 2015 року йому запропонували перевести металобрухт, на що він погодився. На березі Козинського ставу знаходилась купа металобрухту, біля якої знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . В автомобіль разом з ним сіли ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . Біля магазину « Моя сім`я» автомобіль зупинили працівники міліції і ОСОБА_13 втік;

- показання свідка ОСОБА_16 про те, що 12 березня 2015 року він разом із ОСОБА_17 знаходився на службі, коли ОСОБА_17 повідомили про скоєну крадіжку. Біля магазину « Моя сім`я» вони зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_14 , в якому знаходились дві особи, ОСОБА_7 і ще одна особа, яка втекла;

- показання свідка ОСОБА_17 про те, що біля 19 год. від чергового Кролевецького РВ він отримав повідомлення про перевезення викраденого метала в автомобілі в районі магазину « Моя сім`я», де вони і зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_14 ;

- показання свідка ОСОБА_18 про те, що 12 березня 2015 року близько 19 год. на Козинському ставу він з ОСОБА_19 сиділи на бетонних плитах автодороги Київ-Москва. До них підійшли спочатку ОСОБА_8 , а через декілька хвилин ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_20 . Вони сварилися між собою, а ОСОБА_8 говорив їм « чи я не в курсі», відходили, розмовляли і весь час хвилювались.

-показання свідка ОСОБА_19 про те, що 12 березня 2015 року біля 19 год. хлопець на ім`я ОСОБА_20 запропонував йому та ОСОБА_18 погрузити металолом, вони відмовились, оскільки розуміли, що він крадений, а ОСОБА_8 погодився;

- протокол огляду місця події від 12.03.2015 року автомобіля ОСОБА_14 , в якому були виявлені та вилучені металеві речі.( т.2 а.п. 12-17);

- протокол огляду місця події, домоволодіння по АДРЕСА_4 , де була виявлено, що в будинку зруйнована опалювальна система, декілька речей виявлені на подвір`ї та за городом, в місці, де зупинявся автомобіль( а.п.20-42);

- висновок товарознавчої експертизи № 296 від 26.03.2015 року та № 747 від 11.08.2015 року про вартість викраденого майна, яка складає 3749,04 грн. ( т.2 а.п. 86-99; т.1 а.п. 185-190);

- протокол проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 від 18.05.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_7 на місці скоєння злочину показав про обставини крадіжки майна потерпілої ( т.2 а.п. 184-190);

- протокол огляду речових доказів ( т.2 а.п. 52);

Наведені докази в їх сукупності спростовують твердження захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність вини останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував всі обставини вчинення кримінального правопорушення, а також зазначив у своєму вироку характер дій всіх обвинувачених, ступінь участі кожного з них у вчиненні злочину, навівши у вироку відповідні мотиви.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо скоєння обвинуваченим ОСОБА_8 крадіжки чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, а твердження обвинуваченого та його захисника про те, що він не знав, що буде скоєна крадіжка, колегія суддів розцінює як обраний обвинуваченим спосіб захисту. Суд першої інстанції правильно встановивши обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що злочин був скоєний в темну пору доби, обвинувачені зайшли на подвір`я зі сторони городу, уникаючи бути поміченими, діяли у повної темряві, лише підсвічуючи себе ліхтариком від мобільного телефону, правильно зазначив, що все це свідчить про таємність дій, які є незаконними, бажання уникнути бути поміченими. Крім того, інші обвинувачені не заперечували, що скоїли крадіжку чужого майна.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 заздалегідь не домовлявся про крадіжку, а випадково зустрівся з іншими обвинуваченими, є безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_8 домовився про зустріч із ОСОБА_7 , з яким і зустрівся, розумів, що вони викрадають чуже майно, що також свідчить і із показань свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , що під час домовленості ОСОБА_8 казав: « чи я не в курсі», що також свідчить про його обізнаність.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, призначивши йому мінімальне покарання, передбачене санкцією закону, по якому він засуджений, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків. На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 , покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів і підстав для його пом`якшення не вбачається.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а саме зазначення у мотивувальній частині вироку про те, що ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, викрали із приміщення сараю домогосподарства по АДРЕСА_4 майно потерпілої ОСОБА_12 на суму 3 749,04 грн., то на думку колегії суддів вони є обгрунтовними.

Колегія суддів вважає, що при формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 судом допущено порушення вимог ст. 337 КПК України, оскільки судовий розгляд щодо ОСОБА_13 не проводився, докази щодо його винуватості не досліджувалися, покарання ОСОБА_13 не призначалося. Але, судом першої інстанції при формулюванні обвинувачення в мотивувальній частині вироку, було зазначено прізвище особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, що є істотними порушеннями вимог закону, і яке підлягає виключенню з тексту мотивувальної частини вироку, і, на думку колегії суддів, таке виключення не впливає на законність ухваленого вироку і не погіршує становище обвинувачених.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376 ч2,404,405,407,408 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 29 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 змінити.

В мотивувальній частині вироку словосполучення « ОСОБА_13 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження» замінити на словосполучення, « з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження».

В іншій частині вирок залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду вступає в законну силу з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4