УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №293/1629/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 309, ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2015 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого 17.11.2014 року Черняхівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 років позбавлення волі, на підставі ст.76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, -
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання:
-за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
-за ч.1 ст.309 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 , який засуджений за ч.3 ст.185 КК України, ст.ст. 76, 104 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки виконувати самостійно.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 14 серпня 2014 року, тобто з моменту його затримання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 залишено попередній - тримання під вартою.
Речові докази кухонний ніж, який знаходиться в камері схову Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області та 109,44 гр. канабісу в перерахунку на висушену речовину, який зберігається у спеціальному приміщенні УМВС України в Житомирській області -знищено.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 10 год. 12 серпня 2014 року поряд із загальною вбиральнею, що розташована в смт.Черняхів неподалік будинку АДРЕСА_2 , виявив поліетиленовий пакет з рослинами коноплі. Після чого, достовірно знаючи, що в пакеті знаходяться рослини коноплі взяв вищевказаний пакет та попрямував до будинку АДРЕСА_3 та цього ж дня близько 10 год. 40хв. в АДРЕСА_3 працівниками міліції було затримано ОСОБА_7 у якого було виявлено та вилучено верхні частини стебел рослин із листям та суцвіттям зеленого кольору, які мають ознаки рослин коноплі і які відповідно до висновку судово-хімічної експертизи №786 від 18.08.2014 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - Канабіс вагою 109,44 грама (у висушеному вигляді), які останній незаконно придбав та зберігав для власних потреб без мети збуту.
Окрім цього, близько 12 год. 40 хв. 14 серпня 2014 року, ОСОБА_7 знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , де вживав спиртні напої з раніше знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . В ході розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_10 словесно образив ОСОБА_7 .
Перебуваючи в стані гніву ОСОБА_7 піднявшись з-за столу, одразу правою рукою схватив лежачого на столі кухонного ножа і наніс удар в шию ОСОБА_10 , який сидів навпроти нього за столом, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани шиї з пошкодженням м`язів судин та правої стінки гортані. Після удару ОСОБА_10 впав на підлогу та з шиї потекла кров. Побачивши кров та перелякавшись за наслідки ОСОБА_7 вибіг з квартири на вулицю та попросив перехожих викликати швидку допомогу та працівників міліції.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 309 КК України і призначити покарання за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч.1 ст.309 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі. Посилається на те, що даний вирок є незаконним та необґрунтованим, а призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, є надто м`яким та несправедливим. Зазначає, що визначена судом кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України є невірною, у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що висновки суду щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вмисне вбивство ОСОБА_10 зроблені без врахування усіх обставин справи у їх сукупності.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного .
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст.309 КК України, на думку колегії суддів, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються.
Як встановлено перевіркою матеріалів кримінального провадження , судовий розгляд проведено дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та вимог Кримінального кодексу України, в тому числі і щодо перекваліфікації дій обвинуваченого зч.1 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України у відповідності до положень ч.3 ст. 337 КПК України, та визначення ОСОБА_7 виду та міри покарання відповідно до санкцій ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 121 КК України . При цьому викладені у вироку висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_10 , передбаченого саме ч.1 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, встановленим в судовому засіданні, і підтверджені дослідженими у відповідності до положень ст.ст. 95, 225 та 358 КПК України доказами.
Так вищезазначені висновки суду підтверджені показаннями самого обвинуваченого, потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , допитаних в судовому засіданні, а також процесуальними документами, які надані прокурором та містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме протоколом огляду місця події, протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого, висновком судово-медичного експерта.
При цьому судом першої інстанції вірно визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно ч.2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Тому, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство. У випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо допускає настання будь-яких наслідків, у тому числі й смерті, вона також не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.
Відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події злочину.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 один удар кухонним у горло, при цьому не мав наміру вбивати потерпілого, оскільки після вчиненого самостійно припинив свої дії при можливості їх продовження, а навпаки вибіг з квартири та звернувся до перехожих з проханням викликати медичну допомогу та міліцію, та дочекавшись їх приїзду повернувся до своєї квартири та визнав свою вину у завданні потерпілому відповідного тілесного ушкодження.
Тобто, як вбачається з досліджених судом доказів, обвинувачений не мав умислу на вбивство потерпілого.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що прямий умисел обвинуваченого на вбивство потерпілого підтверджується тим, що відповідно до протоколу слідчого експерименту ОСОБА_7 мав на меті чітке попадання ножем в область шиї, тобто в життєво важливий орган, задав вказаного удару предметом з підвищеними травмуючими властивостями ножем за умови знаходження поряд інших предметів, в момент, коли потерпілий ліг відпочивати, та не надав потерпілому ніякої медичної допомоги після вчиненого, будучи переконаним в достатності нанесеного удару для його смерті, не знайшли свого підтвердження в ході перегляду кримінального провадження в апеляційній інстанції.
Так відповідно до журналу судового засідання потерпілий ОСОБА_10 пояснював, що був у стані сильного алкогольного сп`яніння, дійсно вступав у конфлікт з ОСОБА_7 , як було завдано йому тілесне ушкодження, точно не пам`ятає, оскільки був сильно п`яний, прийшов до тями тільки у лікарні, претензій до ОСОБА_7 не має, просить суворо його не карати, про що надав заяву від 12.11.2014 року. Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що під час розпивання спиртних напоїв ОСОБА_10 почав ображати ОСОБА_7 , і між ними виник конфлікт, який переріс в штовханину. Він їх розборонив і всі разом продовжили вживати спиртні напої. Сп"янівши, він залишив ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за столом і пішов відпочивати в іншу кімнату. Збудили його працівники міліції. Таким чином свідок не може з точністю пояснити, чи продовжувався конфлікт між обвинуваченим та потерпілим після його уходу і яким саме чином було завдано потерпілому тілесне ушкодження. Таким чином факт того, що ОСОБА_7 завдав тілесне ушкодження ОСОБА_10 , коли той вже спав, свого підтвердження не знайшов. Крім того з пояснень свідка ОСОБА_13 вбачається, що обвинувачений вибіг на вулицю з ножем у руках та повідомив їй, що підрізав людину, однак вона ще дихає, та попросив викликати швидку та міліцію і дільничого, після приїзду швидкої та працівників міліції пішов до своєї квартири разом з ними.
Відповідні обставини також підтверджуються іншими доказами , дослідженими судом, а саме поясненнями інших свідків, протоколом огляду місця події, в ході якого виявлено сліди бурого кольору, схожі на кров, на підлозі та на дивані, на якому сидів потерпілий в ході вживання алкогольних напоїв, протоколом проведення слідчого експерименту від 26.09.2014 року, в ході якого підозрюваний ОСОБА_7 розповів про обставини спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та показав як саме наносив даний удар, та висновком судово-медичного експерта за № 2137 від 16.09.2014 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді різаної рани шиї з пошкодженням м`язів, судин та правої стінки гортані, яке утворилося в результаті дії гострого предмету з ріжучими властивостями, яким могло бути лезо клинка ножа, не виключено в термін та за обставин, що вказані в постанові про призначення експертизи, яке відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, при цьому передня поверхня шиї доступна дії травмуючому впливу власною рукою, та на момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 міг перебувати в будь-якому положенні тіла, при якому шия була доступна травмуючому впливу.
Вирок суду щодо визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, ніким із учасників судового розгляду не оскаржувався.
Враховуючи наведене, а також те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом було дотримано вимоги ст..ст. 65-67, 70 КПК України, оскаржений вирок є законним та обґрунтованим , а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі, у зв`язку з чим на підставі положень п.1 ч.1 ст. 407 КПК України апеляційна скарга прокурора підлягає відхиленню, а вирок суду залишенню без змін.
Керуючись ст..ст. 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.121, ч.1 ст. 309 КК України, - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали апеляційного суду .
Судді: