АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився
в с. Заводське Троїцького району Алтайського краю
Російської Федерації, який зареєстрований
за адресою:
АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 ,
Встановила:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та виправдати ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України. Посилається на те, що судом не враховано, що ОСОБА_6 на протязі всього розслідування не визнавав своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, давав логічно обґрунтовані свідчення, які підтверджуються всіма матеріалами кримінального провадження та спростовують висновки суду щодо його винності. Вказує на відсутність у провадженні доведеності вини обвинуваченого в названому злочині. Скаржиться також на однобічність і неповноту судового розгляду. Вважає, що суд не надав оцінки діям ОСОБА_10 , в руках якого була сокира і від дій якого і захищався ОСОБА_6 .
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1020 грн.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , вирок щодо якого у апеляційному порядку не оскаржено.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
06 травня 2014 року приблизно о 20.05 год. Ста ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 знаходилися на території дачної ділянки АДРЕСА_3 , яка належить останньому. В ході виниклої словесної сварки між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , у останніх на ґрунті неприязних відносин виник спільний злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . В той же день ОСОБА_13 на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_12 раніше підготовленим ним невстановленим в ході досудового розслідування предметом один удар в область лівого вуха потерпілого. Після чого ОСОБА_6 , реалізуючи єдиний злочинний умисел з ОСОБА_8 , направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , наніс один удар кулаком правої руки в потиличну область голови потерпілому ОСОБА_12 . Далі ОСОБА_8 умисно наніс вищевказаним предметом один удар в область потиличної частини голови потерпілому ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_6 , утримуючи в руках дерев`яну палицю, умисно наніс два удари вищевказаною дерев`яною палицею в область тім`яної частини голови потерпілому ОСОБА_12 . Своїми спільними умисними злочинними діями, направленими на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 спричинили потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав викладені захисником ОСОБА_9 в апеляційній скарзі доводи, думку прокурора ОСОБА_7 , яка просила про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , а вирок без зміни, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 на вирок суду не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_12 , за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується зібраними у встановленому законом порядку та належно перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку.

З викладеними в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 доводами про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_12 завдані ОСОБА_6 при захисті від нападу зі сторони ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , оскільки останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, махав перед ним сокирою під час сварки через те, що ОСОБА_10 образив ОСОБА_8 , а ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_6 , при цьому останній пошкодив ОСОБА_12 вухо та палкою вдарив його по голові, колегія суддів погодитися не може.

Ці заперечення проти звинувачення детально розглядалися судом і спростовані наведеними у вироку доказами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілого ОСОБА_12 , його цивільної дружини ОСОБА_14 , які в ході досудового розслідування при слідчих експериментах (а.п. 63-69, 70-75 т. 2) за участю ОСОБА_12 і ОСОБА_14 , та в суді давали послідовні показання про обставини спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, вказуючи саме на ОСОБА_6 , як того, хто спочатку наніс потерпілому удар кулаком ззаду по потилиці, потім в область лівого вуха, а коли він уходив вулицею, палицею два рази спереду наніс удари по голові.

Також зазначене підтверджують і показання свідка ОСОБА_10 , який в суді показав, що саме 06 травня 2014 року ОСОБА_6 хватав його мати ОСОБА_14 за руку, а ОСОБА_8 при цьому наніс йому, ОСОБА_10 удар в ліву руку якимось гострим предметом, а потім, хоч він і не бачив, як побили потерпілого, він зі ОСОБА_14 відводили потерпілого до його садової ділянки.

В суду не було підстав сумніватися в достовірності показань потерпілого та вищевказаних свідків, оскільки їх показання об`єктивно узгоджувалися і доповнювали один одного, істотних суперечностей не містили і відповідали іншим доказам у провадженні, а тому він правильно обґрунтував ними свої висновки у вироку.

При цьому обвинувачений ОСОБА_15 під час апеляційного розгляду пояснив, що також звертався до органу досудового розслідування з заявою про спричинення йому 06 травня 2014 року тілесних пошкоджень ОСОБА_12 , однак пізніше провадження за його заявою було закрито в зв`язку з примиренням з останнім.

Також суд дослідив висновки судово-медичної експертизи щодо наявності у потерпілого ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, із висновку додаткової судово-медичної експертизи № 441д від 10 квітня 2014 року (а.п. 160 т. 2) видно, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_12 могли виникнути при обставинах, які виклали потерпілий та свідок ОСОБА_14 в ході проведення слідчих експериментів відповідно від 16 серпня 2014 року та 18 серпня 2014 року.

Зазначені висновки експертиз відповідають поясненням потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_14 про локалізацію, знаряддя та механізм заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_16 підтвердив свої висновки та надав роз`яснення щодо проведених судово-медичних експертиз.

Твердження в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про неврахування до уваги показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки суд дав оцінку показанням зазначених свідків, які безпосередньо не були присутні під час спричинення потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, обгрунтував своє рішення про неможливість визнання їх належним і допустимим джерелом доказів, та вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги показання зазначених свідків.

Інших даних, які б ставили під сумнів правдивість наведених показань потерпілого та свідків ОСОБА_14 . ОСОБА_10 , не встановлено.

Інших очевидців подій кримінальних правопорушень, скоєних 06 травня 2014 року на території садового товариства «Мрія» на землях Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області,не встановлено.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що хірургом зазначено 7 пошкоджень, хоч судово-медичний експерт нарахував у потерпілого лише 4 рубця, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вони знаходяться в суперечності зі встановленими судом обставинами, названими у вироку.

Не можна погодитись і про допущення порушень вимог кримінального процесуального закону про те, що зі ОСОБА_6 не проводився слідчий експеримент за участю ОСОБА_6 , оскільки в матеріалах провадження мається заява ОСОБА_6 про неможливість з`явитися для проведення слідчого експерименту через стан здоров`я.

Слід зауважити, що під час судового розгляду ОСОБА_6 та його захисник не заперечували проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і не заявляли будь-яких клопотань щодо дослідження інших доказів на обгрунтування своїх доводів.

Та обставина, що слідчі органи і суд по-іншому оцінюють докази в порівнянні з оцінкою їх захисником ОСОБА_9 , за переконанням колегії суддів не свідчить про неправильну оцінку доказів слідчими чи судом або про їх упередженість. Тому доводи в скарзі захисника ОСОБА_9 про необ`єктивність органів досудового розслідування і суду під час розслідування кримінального провадження і розгляду його в судовому засіданні є надуманими і неспроможними.

Доводи захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини всебічно не досліджені (зокрема, на її думку, не було встановлено час події, не був проведений слідчий експеримент з участю ОСОБА_6 ), є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовані всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Отже, немає підстав додатково з`ясовувати ще якісь обставини, які не мають суттєвого значення для встановлення істини у провадженні, на що є посилання в скарзі захисника.

За таких обставин не має підстав вважати, що у провадженні допущена неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку та виправдання обвинуваченого, як це зазначено в апеляційній скарзі захисника.

Виходячи з наведеного, є необгрунтованими доводи захисника ОСОБА_9 у скарзі і про те, що висновки суду про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_6 у зазначеному кримінальному провадженні грунтуються лише на припущеннях та суперечливих доказах.

Таким чином, наведеними доказами в їх сукупності спростовуються доводи, викладені захисником обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що він перебував у стані необхідної оборони. Даних, які б вказували на вчинення обвинуваченим дій і при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів за матеріалами провадження і встановлених судом першої інстанції обставин не знаходить. За таких обставин, доводи захисника обвинуваченого в цій частині є безпідставними.

Не надано доказів на підтвердження доводів захисника про притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України за спричинення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Висновок суду про визнання ОСОБА_6 винним в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_12 , є обґрунтованим. Давши належну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам в їх сукупності і взаємозв`язку, суд правильно кваліфікував злочинні дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 в зазначеному кримінальному правопорушенні відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку. Проявів упередження щодо ОСОБА_6 як з боку слідчих органів, так і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

За таких обставин не має підстав вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які викликають необхідність скасування вироку та виправдання ОСОБА_6 , на чому наполягає в своїй апеляції захисник.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено суттєвих порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Міру покарання за ч. 2 ст. 125 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Враховуюче наведене, підстав для скасування чи зміни вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
Постановила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4