Апеляційний суд Рівненської області
Справа № 11- 141 / 2010 Головуючий у і інстанції Сидорук Є.І.
Категорія : Направлення ОСОБА_1
в місця позбавлення волі
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2010 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської

області в складі :

Головуючого - судді Полюховича О.І.

Суддів Збитковської Т.І, ОСОБА_2

За участю прокурора Зуйкова О.Г.

Засудженого ОСОБА_3

Захисника - адвоката ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляцією захисника адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 на постанову Рівненського міського суду від 29 вересня 2008 року.

Цією постановою задоволено подання Рівненського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Рівненській області і скасовано звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, та направлено засудженого в місця позбавлення волі строком на чотири роки, згідно вироку Рівненського міського суду від 18 січня 2008 року.

В поданій апеляції захисник інтересів засудженого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4Ю, покликаючись на незаконність постанови, вказує, що суд при розгляді подання інспекції належним чином не зясував фактичних обставин справи, зокрема, реальної можливості виконання засудженим, який є сиротою, до повноліття виховувався у Вербській школі - інтернаті для дітей-сиріт, і не має постійного місця проживання, покладених на нього обовязків, та в порушення вимог закону не повідомив ОСОБА_3 про день і час розгляду подання, а тому просить постанову, про існування якої стало відомо 18.11.2009 року, скасувати, і звільнити ОСОБА_3 від покарання у звязку із закінченням іспитового строку, призначеного судом.

Заслухавши суддю - доповідача, засудженого ОСОБА_3 та його захисника, які підтримали апеляцію, думку прокурора про скасування постанови, як незаконної, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.411 КПК України питання, повязане з виконанням вироку, вирішується судом в судовому засіданні, за участю прокурора, в яке, як правило, викликається засуджений.

В судовому засіданні при розгляді питань, повязаних з виконанням вироку, засуджений, відповідно до розяснень, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.1990 року № 11/ з послідуючими змінами/ „ Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, повязаних з виконанням вироків, користується всіма процесуальними правами, передбаченими ст.263 КПК України.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції в даній справі не дотримався.

Як вбачається з протоколу судового засідання, розгляд справи щодо ОСОБА_3 в порядку ст.ст. 408-2, 411 КПК України проведено без участі засудженого.

У протоколі, який є основним засобом фіксації судового процесу, вказано, що засуджений ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак, в судове засідання не зявився і місце його знаходження невідоме.

Між тим, жодних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 повідомлявся про день і час розгляду справи, її матеріали не містять. У справі наявне письмове повідомлення на імя іншої особи - ОСОБА_5Б, надіслане за адресою м. Рівне вул. В.Дивізії 29/137, яка не значиться у поданні органу КВІ.

Твердження про те, що місце знаходження ОСОБА_3 невідоме, не ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого № 58/2008, яка, як слідує з протоколу судового засідання, не була досліджена в ході судового розгляду подання, і з якої видно, що станом на момент розгляду подання інспектору Рівненського міжрайонного відділу КВІ ОСОБА_6 було відоме місце проживання засудженого.

Суд першої інстанції при розгляді подання також не зясував, чи мав ОСОБА_3 реальні можливості виконати покладені на нього обовязки, що має істотне значення при вирішенні даної справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 є сиротою, виховувався у Вербській школі-інтернаті для дітей-сиріт, не має родини, а, отже, і постійного місця проживання, і мешкає у будинку при відділі по роботі із сиротами Рівненської релігійної громади ЦЄХБ Життя.

У поданні та особовій справі засудженого ОСОБА_3 відсутні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 розяснено правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що правомірно наголосив при апеляційному розгляді справи сам засуджений.

В силу зазначених обставин колегія суддів вважає, що викладені в поданні та постанові факти, зокрема, не проживання ОСОБА_3 за вказаною у вироку адресою, не можна розглядати, як свідчення небажання засудженого ОСОБА_3 стати на шлях виправлення, а тому постанова суду не може вважатися чинною і, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.367 КПК України, підлягає скасуванню.

Оскільки чинним законодавством розгляд всіх питань, що стосуються звільнення засудженого від покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, віднесено виключно до компетенції місцевого суду, суд апеляційної інстанції не вправі приймати рішення щодо звільнення засудженого від призначеного йому покарання.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію захисника адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Рівненського міського суду від 29 вересня 2008року стосовно ОСОБА_3 скасувати, відмовивши у задоволенні подання.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ

Вірно: Суддя Т.І.Збитковська