11-кп/775/215/13(м)
265/6589/13-к

А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д Д О Н Е Ц Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні 20 грудня 2013 року в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 жовтня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за частиною 4 статті 358 КК України.
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 жовтня 2013 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин України, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, працюючий у Маріупольському механіко-металургійному коледжі заступником директора, проживаючий АДРЕСА_1
засуджений за частиною 4 статті 358 КК України до штрафу в розмірі 510 гривень.
Вказаним вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він у 2005 році з метою працевлаштування на посаду начальника відділу комунального господарства Орджонікідзевської районної адміністрації міської Ради, знаючи, що для цього необхідно надати до Маріупольської міської Ради, про закінчення вищого навчального закладу, надав невстановленому працівнику відділу кадрів Маріупольської міської ради диплом серії НОМЕР_1 від 30.06.1992 року (реєстраційний №1124) про здобуття вищої освіти за фахом «Фінанси та кредит» Київського інституту народного господарства.
В ході досудового слідства встановлено, що зазначений диплом серії НОМЕР_1 від 30.06.1992 року про здобуття вищої освіти за фахом «Фінанси та кредит» Київського інституту народного господарства, ОСОБА_7 , не надавався.
Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_8
Категорія ст. 358 ч.4 КК України
Доповідач ОСОБА_1 .
Таким чином, ОСОБА_7 не навчаючись та не закінчуючи Державний вищий навчальний заклад «Київський інститут народного господарства », отримавши від невстановленої слідством особи завідома підроблений документ диплом серії НОМЕР_1 від 30 червня 1992 року (реєстраційний номер № 1124 ) про здобуття вищої освіти за фахом «Фінанси та кредит» Київського інституту народного господарства, знаходячись у приміщенні відділу кадрів Маріупольської міської ради, використав вищевказаний підроблений документ, внаслідок чого був прийнятий на посаду начальника відділу комунального господарства Орджонікідзевської районної адміністрації міської ради.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник прокурора Донецької області подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження по справі закрити, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги прокурор, вказує, що на час вчинення злочину ОСОБА_7 у 2005 році його дії підпадали під ознаки частини 3 статті 358 КК України в редакції від 5 квітня 2001 р. Санкцією частини 4 статті 358 КК України в редакції від 4 квітня 2011 року передбачено покарання аналогічне тому, що передбачалось частиною 3 стаття 358 КК України в редакції від 5 квітня 2001 року.
У зв`язку з чим Закон України № 3207- VI від 7 квітня 2011 року не мав зворотної дії у часі, а тому дії ОСОБА_7 повинні були бути кваліфіковані судом за частиною 3 статті 358 КК України в редакції від 5 квітня 2001 року.
Вважає, що на час ухвалення вироку з часу вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення сплинуло більш ніж 3 роки. За таких обставин, суд першої інстанції мав звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України та закрити провадження по справі.
На думку прокурора, судом не було застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, та допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, за наявності підстав для закриття провадження не було закрито.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, міркування обвинувачуваного, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яким передбачене покарання у виді обмеження волі чи позбавлення волі, з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 учинив дії, за які його засуджено у 2005 році, а вирок щодо нього за злочин невеликої тяжкості постановлений 18 жовтня 2013 року, через вісім років після вчинення злочину, тобто після закінчення строків давності, протягом яких ОСОБА_9 можна було притягнути до кримінальної відповідальності і засудити за частиною 4 статті 358 КК України.
На ці обставини суд першої інстанції не звернув уваги і засудив ОСОБА_7 в той час, як мав прийняти рішення про закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків давності.
В силу вимог п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23 грудня 2005 р. N 12 встановлено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до КПК України таке звільнення є обов`язковим.
Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23 грудня 2005 р. N 12 роз`яснив, що згідно з ч. 2 ст. 44 КК України вирішення питання про закриття справи у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності покладено виключно на суди. Питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, коли це є правом, а не обов`язком суду, він повинен вирішувати під час судового розгляду з дотриманням порядку, встановленого КПК України, незалежно від того, надійшла справа до суду з постановою про її закриття чи з обвинувальним висновком.
Відповідно до положень ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, кримінальне провадження закривається судом зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Враховуючи наведене та те, що на час розгляду даної справи у суді спливли строки давності, колегія суддів вважає, що провадження по справі за обвинуваченням ОСОБА_7 за частиною 4 статті 358 КК України необхідно закрити у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284, 369 - 372 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 закрити у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня їх проголошення.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3