Справа № 161/5054/15-к Провадження №11-кп/773/335/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 365 ч. 3 ст. 368 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000180 за апеляційною скаргою старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Волинської області ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маневичі Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого касиром торгівельного залу ТзОВ «Клеверстторс», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Шацьк Волинської області, жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, працюючого касиром торгівельного залу ТзОВ «Клеверстторс», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 365 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Луцька Волинської області, жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 396 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки та мешканки АДРЕСА_4 , громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, працюючої дільничним інспектором міліції відділу дільничних інспекторів міліції Луцького МВ УМВС України у Волинській області, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч.1 ст. 365, ч. 1 ст. 396 КК України,
з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В :
Старший прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Волинської області ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотними порушенням судом при його ухваленні матеріального та процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильною оцінкою окремих доказів судом, та м`якістю призначеного обвинуваченим покарання..

Вважає, що обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 безпідставно виключено з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку за ч. 3 ст. 368 КК України, як вимагання неправомірної вигоди, а ОСОБА_9 , крім того, за ч. 2 ст. 365 КК України - спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Безпідставно також судом виправдано обвинувачену ОСОБА_10 за недоведеності у її діях ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_10 і ОСОБА_9 за відсутності у їх діях складів злочинів, передбачених ч.1 ст. 365, ч.1.ст.396 КК України. Виправдовуючи ОСОБА_10 за вимагання і отримання неправомірної вигоді від ОСОБА_14 , суд вказав у вироку, що показання останнього та свідка ОСОБА_15 є суперечливими і не узгоджуються з іншими доказами. В той же час, засуджуючи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 368 КК України, суд посилається на показання вказаних свідків і оцінює їх, як правдиві і достовірні. Тобто, суд, з приводу одних і тих же обставин і фактів по різному оцінює одні і ті самі докази у справі, що є неприпустимим.

Просив ухвалити новий вирок, яким:

- ОСОБА_7 визнати винуватими за ч. 3 ст. 368 КК України та призначити покарання - позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки та зі спеціальною конфіскацією.

На підставі ст. 54 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 позбавити спеціального звання - «старший лейтенант міліції»;

- ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 365 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки.

- за ч. 3 ст. 368 у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки та зі спеціальною конфіскацією.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 (три) роки з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна та зі спеціальною конфіскацією.

На підставі ст. 54 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 позбавлено спеціального звання - «старший лейтенант міліції».

ОСОБА_9 визнати винуватим за ч.ч. 1, 2 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 365 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки;

за ч. 2 ст. 365 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки;

На підставі ст.54 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 позбавити спеціального звання - «лейтенант міліції».

- за ч. 3 ст. 368 у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки з конфіскацією майна належного йому на праві приватної власності та зі спеціальною конфіскацією.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки та зі спеціальною конфіскацією.

На підставі ст. 54 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 позбавити спеціального звання - «старший лейтенант міліції».

ОСОБА_10 визнати винуватою та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 365 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки.

- за ч. 3 ст. 368 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки з конфіскацією майна, належного їй на праві приватної власності та зі спеціальною конфіскацією.

- за ч. 1 ст. 396 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки з конфіскацією всього належного їй на праві приватної власності майна та зі спеціальною конфіскацією.

На підставі ст. 54 КК України обвинувачену ОСОБА_10 позбавити спеціального звання - «лейтенант міліції».

Обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 взяти під варту негайно із зали судового засідання.

Крім того, вважає, що судом неправильно застосовано ст. 54 КК України при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме не застосував її при призначенні покарання останнім за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України, а застосував до покарання, визначеного за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 ККК України.

22.09. 2015 року прокурор у кримінальному провадженні подав зміни та доповнення до поданої ним апеляційної скарги вказавши на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону та просить вирок суду щодо засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , і в частині виправдання ОСОБА_10 , і ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та зі спеціальною конфіскацією грошових коштів в сумі 3600 грн.

На підставі ст. 54 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 позбавлено спеціального звання - «старший лейтенант міліції».

ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 365 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 368 у виді позбавлення волі на строк п`ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки та зі спеціальною конфіскацією грошових коштів в сумі 500 грн.;

- за ч. 2 ст. 365 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та зі спеціальною конфіскацією грошових коштів в сумі 500 грн.

На підставі ст. 54 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 позбавлено спеціального звання - «старший лейтенант міліції».

ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 365 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 368 у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки та зі спеціальною конфіскацією грошових коштів в сумі 500 грн.;

- за ч. 2 ст. 365 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на два роки.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки та зі спеціальною конфіскацією грошових коштів в сумі 500 грн.

На підставі ст.54 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 позбавлено спеціального звання - «лейтенант міліції».

На підставі ст. 75 КК України обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного їм основного покарання, якщо вони протягом трьох років іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки передбачені ст.. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

В строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ухвалено зарахувати термін перебування їх під вартою з 20.01.2015 року до 22.01.2015 року.

Цим вироком визнано невинуватою ОСОБА_10 та виправдано за ч.3ст.368 КК України на підставі п.1ч.1ст. 373 КПК України; за ч.1ст. 356, ч.1ст. 396 КК України на підставі п.3ч.1ст.373 КК України.

Стягнуто в доход держави з обвинуваченого ОСОБА_7 1 166 (одну тисячу сто шістдесят шість) грн. 88 (вісімдесят вісім) коп., з обвинуваченого ОСОБА_8 1105 (одну тисячу сто п`ять) грн. 50 (п`ятдесят) коп., з обвинуваченого ОСОБА_9 1105 (одну тисячу сто п`ять) грн. 50 (п`ятдесят) коп. судових витрат у справі за проведення експертизи.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів та арештованого майна обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 .

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що, перебуваючи, згідно наказу начальника УМВС України у Волинській області №171 о/с від 03.07.2014 р., на посаді дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, будучи, відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ст.ст. 2, 10, 20, 25 Закону України «Про міліцію» службовою особою правоохоронного органу, за попередньою змовою з дільничними інспекторами цього ж відділу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , призначеними на посади, згідно наказів начальника УМВС України у Волинській області відповідно №60 о/с від 31.03.2014 р. та №171 о/с від 14.06.2013 р. і які також є службовими особами правоохоронного органу згідно вказаних законів, 26.09.2014 року біля 13 год., неподалік супермаркету "Пакко", що по вул. Ковельській, 682 в м. Луцьку, при проведенні огляду місця події та складанні протоколу щодо ОСОБА_14 за ознаками адміністративного правопорушення, висунув останньому вимогу про передачу неправомірної вигоду в розмірі 5000 гривень за не створення штучних доказів його винуватості у вчиненні злочину та непритягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України. ОСОБА_14 реально побоюючись погроз ОСОБА_7 про зібрання і штучне створення доказів звинувачення його у вчиненні злочину та притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1ст.309 КК України, був змушений піддатись на вимогу працівників правоохоронного органу.

Продовжуючи діяти з метою одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 01.12.2014 року, о 16 годині 10 хвилин, у службовому приміщенні дільничного пункту міліції №8 Луцького МВ УМВС України у Волинській області, що за адресою м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 16, з метою власного збагачення та збагачення дільничних інспекторів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в присутності останнього, одержав від ОСОБА_14 800 гривень, які 02.12.2014 року, в денну пору доби, розподілив по 100 гривень ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а решту - 600 гривень, залишив собі.

Він же, 24.12.2014 року, біля 18 години, у службовому приміщенні дільничного пункту міліції №8 Луцького МВ одержав від ОСОБА_14 решту обумовленої суми неправомірної вигоди 1200 гривень., яку того ж дня розподілив між ними, передавши ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по 200 гривень кожному, а решту - 800 гривень залишив собі.

Він же, 20.01.2015 року, біля 13 години, за таких же умов і у вказаному місці одержав від ОСОБА_14 3 000 грн., які того ж дня розподілив між обвинуваченим, передавши ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по 200 грн. кожному, а решту 2200 грн. залишив собі.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 12.11.2014 року, в період часу з 14.32 год. до 14.33 год., будучи службовою особою правоохоронного органу, з мотивів кар`єризму та метою отримання звань, премій, просування по службі, перебуваючи в приміщенні службового кабінету дільничного пункту міліції №8 Луцького МВ УМВС України у Волинській області, що за адресою м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 16, при розмові з ОСОБА_16 , якого доставили в дільничний пункт міліції для складання адміністративного протоколу про дрібне хуліганство, явно перевищуючи свої владні повноваження, передбачені ст. 12 Закону України «Про міліцію», застосував насильство до потерпілого шляхом нанесення йому не менше чотирьох ударів спеціальним засобом - гумовим кийком - у верхню частину тулуба, не менше чотирьох ударів лівою рукою по різних частинах тіла та не менше одного удару правою рукою в живіт, спричинивши легкі тілесні ушкодження у виді синців в ділянці правого та лівого стегна, правої гомілки, садна передньої поверхні грудної клітки зліва, синців та саден в ділянці обох променево-зап`ястних суглобів.

Внаслідок вказаних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_16 було спричинено тілесні ушкодження, а також завдано шкоди державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів внутрішніх справ - Луцького МВ УМВС України у Волинській області, внаслідок створення у громадськості негативної думки щодо службових осіб цього державного органу, недотримання ними норм чинного законодавства, тобто дискредитації діяльності органів міліції в цілому і Луцького МВ УМВС України у Волинській області зокрема.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 12.11.2014 року, о 14 годині 43 хвилини, будучи працівником органу внутрішніх справ з мотивів кар`єризму, з метою отримання звань, премій, просування по службі, перебуваючи в приміщенні службового кабінету дільничного пункту міліції №8 Луцького МВ УМВС України у Волинській області, що за адресою: м.Луцьк, вул.Червоного Хреста, 16, при розмові з ОСОБА_16 , явно перевищуючи свої владні повноваження, передбачені ст. 12 Закону України «Про міліцію», без складення будь-яких документів та внесення даних щодо огляду та обшуку, шляхом ривка, відібрав у нього мобільний телефон марки «SAMSUNG GT-15800». На вимогу потерпілого повернути належного йому майна, ОСОБА_9 , за відсутності будь-яких підстав застосував фізичне насильство, а саме, наніс один удару лівою рукою в верхню частину тіла.

Внаслідок вказаних ОСОБА_9 дій, ОСОБА_16 було завдано істотної шкоди у вигляді позбавлення його права володіння і користування майном мобільним телефоном та завдано шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів внутрішніх справ - Луцького МВ УМВС України у Волинській області, внаслідок створення у громадськості негативної думки щодо службових осіб цього державного органу, недотримання ними норм чинного законодавства, тобто, дискредитації діяльності органів міліції в цілому і Луцького МВ УМВС України у Волинській області зокрема.

Досудовим слідством ОСОБА_10 обвинувачувалась в тому, що вона перебуваючи на посаді дільничного інспектора міліції ВДІМ Луцького міського відділу будучи службовою особою і представником влади та працівником правоохоронного органу умисно, з корисливих мотивів та з метою протиправного особистого збагачення та збагачення ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 діючи з ними спільно, 26.09.2014 року біля 13 год., неподалік супермаркету "Пакко", що по вул. Ковельській, 682 в м. Луцьку, при проведенні огляду місця події та складанні протоколу щодо ОСОБА_14 за ознаками адміністративного правопорушення, висунула разом із ОСОБА_7 останньому вимогу про передачу неправомірної вигоду в розмірі 5000 гривень за не створення штучних доказів його винуватості у вчиненні злочину та непритягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України. . ОСОБА_14 побоюючись погроз ОСОБА_17 , і ОСОБА_7 про зібрання і штучне створення доказів звинувачення його у вчиненні злочину та притягнення його дор кримінальної відповідальності за ч.1ст.309 КК України, був змушений піддатись на вимогу працівників правоохоронного органу та передавати їм всю суму коштів у порядку і спосіб визначений ОСОБА_7 і ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_7 одержавши неправомірну вигоду від ОСОБА_14 20.01.2015 року в сумі 3000 грн, того ж дня по 200 грн. розприділив ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , а 2400 грн. залишив собі.

Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підозрюються у перевищенні влади, та в зазделегіть необіцяному прихованні тяжкого злочину. а саме будучи очевидцями нанесення ОСОБА_8 ударів гумовим кийком ОСОБА_16 не вжили заходів про припинення тяжкого кримінального правопорушення та затримання особи, не викликали слідчо оперативну групу, будь яких документів не склади, які б стали підставою для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та приховавши факт вчинення ОСОБА_8 тяжкого злочину.

ОСОБА_10 за злочин, передбачений, за ч. 3 ст.368 КК України визнано невинуватою і виправдано на підставі ч. 1 п. 1 ст. 373 КПК України; Також ОСОБА_10 і ОСОБА_9 виправдано цим вироком за ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 396 КК України на підставі ч. 1 п. 3 ст. 373 КПК України.

Із обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 виключено кваліфікуючу ознаку вимагання неправомірної вигоди.

А з обвинувачення ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 365 КК України виключено кваліфікуючу ознаку спричинення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив скасувати вирок в повному об`ємі, оскільки судом допущені істотні порушення кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, пояснення обвинувачених та їх захисників, які заперечили апеляційну скаргу прокурора та просили відмовити у задоволенні скарги, а вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши наведені у скарзі із доповненнями і змінами доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку суд зазначає: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення: статті (частина статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення. Також в цій частині вироку суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У разі визнання особи виправданою, суд у мотивувальній частині вироку зазначає, крім формулювання обвинувачення, яке особі пред`являлось і визнано судом недоведеним, також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок, яким засуджуючи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та виправдовуючи ОСОБА_10 ці та інші вимоги кримінально процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні в повній мірі не виконав, обставини, які мають істотне значення для вирішення питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинувачених у вчиненні пред`явлених їм злочинів належно не з`ясував, а докази надані стороною обвинувачення з достатньою повнотою не дослідив.

Розглядаючи кримінальне провадження, суд встановив, що ОСОБА_7 будучи службовою особою, представником влади та працівником правоохоронного органу, за попередньою змовою з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення та збагачення останніх 26.09.2014 року біля 13 год., неподалік супермаркету "Пакко", що по вул. Ковельській, 682 в м. Луцьку, при проведенні огляду місця події та складанні протоколу щодо ОСОБА_14 за ознаками адміністративного правопорушення, висунув останньому вимогу про передачу неправомірної вигоду в розмірі 5000 гривень за не створення штучних доказів його винуватості у вчиненні злочину та непритягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України. Реально побоюючись погроз ОСОБА_7 про зібрання і штучне створення доказів звинувачення у вчиненні злочину та притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_14 був змушений піддатись на вимогу працівників правоохоронного органу та передав ОСОБА_7 01.12.2014 року неправомірну вигоду в сумі 800 грн., із яких останній 600 грн. залишив собі, а по 100 грн. передав ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ; 24.12.2014 року ОСОБА_14 передав ОСОБА_7 1200 грн. із яких останній 800 грн. залишив собі, та по 200 грн. передав ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , та 20.01.2015 року ОСОБА_14 передав ОСОБА_7 3000грн. неправомірної вигоди із яких 2200 грн. останній залишив собі, а решту по 200 грн. передав ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Зазначені дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кваліфіковані судом за ч.3 ст.368 КК України.

Відповідно до ст. 368 КК України об`єктивна сторона цього злочину передбачає прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того хто пропонує, обіцяє чи надає цю неправомірну вигоду чи в інтересах третьої особи будь якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Між тим, як убачається з вироку суду, обвинувачення в одержанні ОСОБА_8 і ОСОБА_9 неправомірної вигоди за попередньою змовою групою осіб, яке визнано судом доведеним, сформульовано судом нечітко і неконкретно. Судом не з`ясовано та у вироку не вказано які дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , передбачені їх владними повноваженнями, вони повинні були вчинити чи не вчинити в інтересах ОСОБА_14 за отримання неправомірної вигоди в загальній сумі 500 грн., яку їм передав ОСОБА_7 .

Крім того, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, суд мотивував тим, що їх винуватість підтверджується протоколами негласних слідчих дій, протоколом огляду місця події, протоколами освідування обвинувачених, висновками експертизи спеціальних хімічних речовин, заявою ОСОБА_19 про скоєння щодо нього кримінального правопорушення, показаннями свідків, в тому числі показаннями свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_15 , які підтвердили про вимагання ОСОБА_10 і ОСОБА_7 неправомірної вигоди в сумі 5000 грн. за не притягнення ОСОБА_19 до кримінальної відповідальності за вживання наркотичних засобів ( а.к.п. 273-274).

Водночас, приймаючи рішення про недоведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, суд допустився суперечностей, визнаючи вищевказані докази, а саме показання свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_15 , вже неправдивими.

Також суд, визнаючи винуватими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 368 КК України визнає доводи останніх в частині їх показань про повернення їм боргу ОСОБА_7 такими, що не відповідають дійсності і спростовує ці показання іншими доказами. Водночас, виправдовуючи ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 368 КК України вважає показання ОСОБА_7 про те, що він 20.01.2015 року ОСОБА_10 повернув борг у сумі 200 грн. правдивими.

Крім того, формулюючи обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 368 КК України, суд вказав в описовій частині вироку про вимагання неправомірної вигоди останніми, в той же час виключає цю кваліфікуючу ознаку із обвинувачення за даним кримінальним правопорушенням.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що згідно висновку судово-медичної експертизи №112 від 02.02.2015 року в потерпілого ОСОБА_20 були виявлені тілесні ушкодження: синці в ділянці правого і лівого стегна, правої гомілки, садно передньої поверхні грудної клітки зліва, синці та садна обох променево-зап`ястних суглобів.

Місцевий суд під час судового розгляду належним чином не перевірив і не з`ясував від чиїх дій потерпілий ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження, а саме: синці і садна обох променево-зап`ястних суглобів, оскілки досудовим розслідуванням заподіяння даних тілесних ушкоджень вмінено за ч. 2 ст. 365 КК України, як ОСОБА_8 так і ОСОБА_9 .

Крім того, відповідно до технічних носіїв інформації від 06.05.2015р, 28.05.2015 р., 08.06.2015р судом досліджувалися ряд документів наданих сторонами кримінального провадження, а саме: заяви ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_16 , висновки судово-медичних експертиз, протоколи огляду місця події, протоколи затримання обвинувачених, протоколи огляду та вручення грошових коштів, протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколи вручення технічних засобів, висновки дактилоскопічних експертиз і т.д., які відповідно до ст. 358 КПК України за рішенням суду повинні бути долучені до матеріалів кримінального провадження, оскільки в них викладені і посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження і на них суд, як на докази посилається у вироку, однак ці всі документи у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Відсутність ретельного дослідження судом вищевказаних обставин, та неналежна оцінка досліджених судом доказів, відсутність доказів, що мають значення для вирішення питання винуватості обвинувачених на які посилається суд у вироку в матеріалах кримінального провадження не дає можливості апеляційному суду перевірити правильність кваліфікації дій обвинувачених.

Зазначені порушення, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок та такими, які згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно і всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, провести судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення та постановити рішення у відповідності до вимог закону, а покарання обвинуваченим при доведеності їх винуватості призначити у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України з урахуванням принципів законності, співмірності та індивідуалізації, оскільки призначене покарання обвинуваченим суперечить зазначеним принципам і вказаним нормам КК України та, враховуючи обвинувачення за якими останні визнані винуватими і засуджені є м`яким.

Виходячи з вимог ст.ст. 407, 409, 415 КПК України при скасуванні судових рішень з направленням справи на новий розгляд у суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції немає права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону та покарання, тому доводи прокурора з наведених питань підлягають перевірці при новому судовому розгляді.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4