провадження № 1-кс/487/599/13
У Х В А Л А

Іменем України

про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна

26.06.2013 слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Кузьменко В.В., при секретарі судового засідання Каламурза О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві клопотання слідчого СВ Миколаївського МУ УМВС України в Миколаївській області про арешт майна,

встановив:

26.06.2013 слідчий СВ Миколаївського МУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_1 за погодженням з прокурором прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене у ОСОБА_3 майно, а саме: грошових коштів, в сумі 300 гривень, купюрами по 50 гривень, у кількості 6 купюр та презервативи у кількості 7 штук.

Перевіривши матеріали клопотання, суд дійшов наступного.

У відповідності до статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено вилучення речей і документів в порядку затримання уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді (стаття 208 КПК України), обшуку (стаття 236 КПК України), огляду (стаття (237 КПК України).

З матеріалів клопотання вбачається, що речі, на які слідчий просить накласти арешт вилучені у ОСОБА_3 при адміністративному затриманні 21.06.2013, тобто у спосіб, що не передбачений вказаними положеннями КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що особа, у якої вилучені речі, у відношенні яких слідчий просить застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту має процесуальний статус свідка даному кримінальному провадженні, в той час, як відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Слідчим не вказано, яке значення мають вилучені речі для вказаного кримінального провадження та яким чином можливе використання в якості доказів грошових коштів та презервативів, вилучених у свідка.

Згідно частини 1 статті 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

За такого, слідчий суддя дійшов висновку, про відмову в задоволенні клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 170-173 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Миколаївського МУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_1, погодженого з прокурором прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000137 про арешт майна, яке 21.06.2013 вилучене при адміністративному затриманні ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвалу слідчого судді про відмову в арешті майна, згідно пункту 9 частини 1 статті 309 КПК України, може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ В.В. КУЗЬМЕНКО