Справа № 297/224/15-к
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.12.2015 м. Ужгород
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липово Берегівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , рома, неодруженого, із освітою 8 класів, непрацюючого, громадянина України, раніше судимого:
-вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2007 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі,
-вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2011 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України на 4 роки і 1 місяць позбавлення волі, на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 27 травня 2014 року звільненого від відбування покарання умовно-достроково, із невідбутим строком покарання 10 місяців і 6 днів,
-вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України на 3 роки і 2 місяці позбавлення волі,
засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Берегівського районного суду від 23 січня 2015 року та остаточно до відбуття призначено 4 роки і 4 місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 28 січня 2015 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 196.56 гривень судових витрат на користь держави.
ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він 07 січня 2015 року приблизно о 01:30 год. з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, проник до приміщення адміністрації релігійної громади греко-католицької церкви, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , звідки намагався таємно скоїти крадіжку грошових коштів в сумі, приблизно, 1 000 грн., однак свої злочинні дії не зміг довести до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками приватної охоронної фірми «Зодіак».
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, вважає такий незаконним, необґрунтованим, встановлені судом висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, покарання є надто суворим. Наголошує на тому, що при проведенні допитів на досудовому слідстві йому не надали захисника, чим порушили його право на захист. Крім цього на судовому слідстві йому не було роз`яснено норми ст. 349 КПК України, наслідки її застосування. Посилається на те, що є угорськомовним циганом, не має освіти, не все розуміє українською мовою, однак перекладач йому не був наданий. Вказує, що фактичні обставини злочину судом першої інстанції не встановлені, належний допит обвинуваченого в суді не проводився. Стверджує, що призначене йому покарання є занадто суворим, судом не враховано, що злочин ним не вчинений, а також кваліфікація дій є неправильною, оскільки до приміщення він не проникав. Наголошує, що судом не були враховані думки потерпілого та його представника про те, щоб обвинуваченого суворо не карати, а також відсутність у них претензій.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності викладених у вироку висновків про обставини події, доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, порушує питання про зміну вироку у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, просить призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Берегівського районного суду від 23 січня 2015 року остаточно до відбуття призначити 4 роки і 4 місяці позбавлення волі. Посилається на те, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_6 покарання не вірно визначив невідбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду від 23 січня 2015 року.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка апеляційну скаргу прокурора підтримала частково, просить вирок скасувати і, у зв`язку з порушенням права ОСОБА_6 на захист, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про підтримання апеляційної скарги обвинуваченого та апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши судові дебати та останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з даних, що містяться у матеріалах кримінального провадження та змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при судовому розгляді визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і застосував положення, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому на технічному записі судового засідання від 18.09.2015 року не зафіксовано словесної згоди обвинуваченого ОСОБА_6 щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, а також щодо зрозумілості наслідків такого розгляду кримінального провадження. Суд не з`ясував думку обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановив, чи правильно учасники судового розгляду, в тому числі й останній, розуміють фактичні обставини та пред`явлене звинувачення. Натомість мотивувальна частина вироку містить безпідставні висновки суду, згідно яких, начебто, дотримано процесуальний порядок, передбачений нормами ч. 3 ст. 349 КПК України (а.к.п.124-126).
На думку колегії суддів, вирішення зазначеного питання у такий спосіб, як це відбувалося у судовому засіданні, є процесуально неприпустимим, оскільки за змістом норм ч. 3 ст. 349 КПК України, перш ніж прийняти відповідні процесуальні рішення, суд повинен ретельно з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст фактичних обставин, пред`явлене особі звинувачення та кваліфікацію її діянь, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім того, вирішивши проводити розгляд провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд не звернув увагу на те, що потерпілий в судове засідання не викликався і про можливості розгляду справи в його відсутності судом не з`ясовувалось. Між тим, обвинувачений ОСОБА_6 наполягав на виклику та допиту в судовому засіданні потерпілого, однак таке клопотання залишено без розгляду.
Крім цього судом першої інстанції залишено без розгляду клопотання обвинуваченого про відвід захисника ОСОБА_7 та призначення йому іншого захисника в порядку ст. 54 КПК України (а.к.п. 13), на необхідності вирішення якого вказувалось в ухвалі Апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2015 року (а.к.п.59-62).
Вказані обставини свідчать не тільки про неналежне виконання судом вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, згідно якої, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, повинен створювати необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а і про суттєве обмеження гарантованого обвинуваченому законом права на захист.
На такі процесуальні порушення обґрунтовано посилається у своїх доводах обвинувачений ОСОБА_6 , що з урахуванням зазначених обставин належить вважати істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Поряд з цим у вироку, всупереч вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, не зазначено в чому фактично обвинувачений визнав себе винуватим, тобто відсутні показання обвинуваченого стосовно часу, місця, способу, мотивів та цілі вчинення кримінально-караного діяння. Суд обмежився лише формальною вказівкою про те, що допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому злочині, підтвердив обставини пред`явленої йому підозри.
Оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними й перешкоджають перевірці доводів апеляційних скарг, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, вирок підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження - призначенню до нового судового розгляду в суді першої інстанції. За наявності встановлених істотних процесуальних порушень, колегія суддів, в силу вимог ч. 5 ст. 415 КПК України, позбавлена процесуальної можливості надавати оцінку іншим доводам апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора.
Разом з тим, колегія суддів констатує, що ОСОБА_6 відмовився від доводів апеляційної скарги щодо обов`язкової участі перекладача, вільно спілкувався в засіданні та давав апеляційному суду пояснення на українській мові і заявив, що послуг перекладача не потребує.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути виявлені істотні порушення кримінального процесуального закону, виконати вимоги даної ухвали, повно й всебічно дослідити обставини справи, врахувати доводи апеляцій та ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити, апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 5 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді