Дата документу Справа № 328/282/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/870/15 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 328/282/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.185, ч.1 ст.263 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2015 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Токмак Токмацького району Запорізької області, громадянина України, українця, який не працює, не одруженого, має середню освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:

- за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без дозволу Кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію до інспекції.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов не заявлений.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Як вказано у вироку суду, 15.11.2014 року приблизно о 21 год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи його, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «Україна» зеленого кольору вартістю 450 грн., чим спричинив ОСОБА_9 матеріальний збиток на вищевказану суму.

Крім цього, приблизно в середині другої декади грудня 2014 року, на сміттєзвалищі, розташованого поблизу вул. Східна в м. Токмак Токмацького району Запорізької області, ОСОБА_7 знайшов корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 з тротилом, чим незаконно придбав вибухову речовину (тротил). В подальшому, ОСОБА_7 вказану гранату переніс за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 та почав зберігати в серванті у вказаному будинку без передбаченого законом дозволу.

21.01.2015 року в період з 10 год. 20 хв. до 11 год. 15 хв. працівниками Токмацького MB ГУМВС України в Запорізькій області на підставі ухвали слідчого судді Токмацького районного суду Запорізької області від 20.01.2015 року було проведено обшук житла ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку в серванті, який знаходився в кімнаті № 1 даного будинку, було виявлено та вилучено предмет, схожий на гранату Ф-1 без детонатора.

Згідно висновку експерта № 26 від 29.01.2015 року наданий на дослідження предмет еліпсоїдної форми, вилучений 21.01.2015 року під час проведення обшуку житла ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_1 , являється корпусом бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1, який до боєприпасів та вибухових речовин не відноситься. Наданий на дослідження корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 містить в собі заряд вибухової речовини бризантної дії тринітротолуол (тротил) вагою 50-56 гр.

Наданий на дослідження корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 придатний для здійснення вибуху при наявності засобу ініціювання або утворення необхідних умов.

На вирок суду прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга.

Прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій, просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Вказує, що згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років. При призначенні покарання судом помилково призначено покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, яке не передбачено санкцією цієї статті та є надто м`яким.

Апеляцій від інших учасників судового провадження не надходило.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просив колегію суддів задовольнити її частково та призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 3 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні, при апеляційному розгляді кримінального провадження, заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Запорізької області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, у тому числі, обвинуваченим, не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Проте вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, що він раніше не судимий, не працює, не одружений, на диспансерному обліку у лікарів нарколога, психіатра, терапевта не перебуває, обставини, що пом`якшуть покарання, а саме щире каяття, сприяння встановленню істини в ході судового розгляду, обтяжуючи обставини судом не встановлено та обґрунтовано прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства в межах санкцій ст. 185 ч.1, ст. 263 ч.1 КК України.

Разом з тим судом не враховано, що Законом України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо відповідальності за незаконне поводження зі зброєю та вибухонебезпечними матеріалами" від 05.07.2012 року № 5064-VI до ст. 263 КК України були внесені зміни, згідно з якими санкцією ч. 1 ст. 263 КК України передбачено покарання від 3 до 7 років позбавлення волі.

За таких підстав колегія суддів вважає необхідним скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та призначити покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин, на які суд першої інстанції послався у вироку, в межах санкцій ст. 185 ч.1, ст. 263 ч. 1 КК України.

Остаточне покарання ОСОБА_7 призначити з дотриманням вимог ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі, за ст. 185 ч.1 КК України один рік позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - один рік.

На підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки :

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4