АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1986/15-к Номер провадження 11-кп/786/665/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, одруженого, освіта повна середня, громадянина України, працюючого різноробочим в "Суми Сервіс Буд", має на утриманні малолітню доньку, не судимого, -

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено - особисте зобов`язання.

Вирішено долю речових доказів.

За вироком суду 20.02.2015 року о 01-00 год. ОСОБА_8 керував технічно-несправним автомобілем «МАN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: на одній вісі встановлено шини з різними розмірами, до моменту ДТП та в момент експлуатації, що не відповідає вимогам п.п. 31.4.5 Правил дорожнього руху, при цьому рухаючись по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» на 189 км. + 450 м. в напрямку м. Києва, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди за наступних обставин.

Так, 20.02.2015 року о 01 год. обвинувачений ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме під час руху на ділянці дороги, не врахував дорожню обстановку, а також необхідних прийомів управління автомобілем з тим, аби мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Як наслідок, ОСОБА_8 не переконався в безпеці виконанні свого маневру, змінив напрямок руху вправо, виїхав за межі проїзної частини та в подальшому допустив наїзд на автобус І-VAN д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв за межами проїзної частини з увімкненими габаритними вогнями та вогнями аварійної зупинки, який, в свою чергу, внаслідок зіткнення, наїхав на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід гр. ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №54 від 16.03.2015, отримав ушкодження у вигляді: синець червоного кольору по передній поверхні грудної клітки з наявністю дрібно крапкових крововиливів темно-червоного кольору, розташованих переважно у верхніх відділах грудної клітки, кровпідтічність м`яких тканин грудної клітки, переломи 5-9 ребер справа, 2 ребра зліва, поперечний перелом тіла грудини, крововилив у клітковину середостіння, підкапсулярний крововилив на поверхні печінки, травматичний розрив тканини лівої легені, кровопідтічність м`яких тканин голови в лобно-тім`яній ділянці, субарханоїдні крововиливи ерозивного характеру в тім`яній долі лівої та правої півкуль мозку, скроневій долі правої півкулі мозку, кровопідтічність м`яких тканин з розміщенням підшкірно-жирової клітковини в поперековій ділянці, синці, садна обличчя, тулуба, кінцівок, які несуть на собі ознаки прижиттєвості, утворилися під час ДТП, від дії тупих предметів, при чому в ділянку грудної клітки та живота травмуючий предмет діяв на здавлювання, і відносно живої особи, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення.

Смерть потерпілого ОСОБА_9 наступила внаслідок механічної асфіксії від здавлювання грудної клітки та живота.

ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Для цього у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги вказаних Правил.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_8 більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням та не позбавляти його права керувати транспортними засобами, оскільки призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Зокрема, захисник зазначає, що судом не враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин, як визнання вини, наявність на утриманні неповнолітньої доньки, батьків пенсійного віку, постійне місце роботи, позитивні характеристики з місця реєстрації та з місця роботи, добровільне відшкодування потерпілим матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди на самому початку досудового слідства, і як результат, потерпілі не звертались з позовними заявами взагалі.

Зазначає, що судом при прийнятті рішення не враховано, що з місця пригоди ОСОБА_8 не зникав, швидкість руху свого автомобіля не перевищував, не перебував в стані алкогольного сп`яніння.

На переконання захисника, призначення обвинуваченому реальної міри покарання порушить конституційні права потерпілої ОСОБА_10 , оскільки не дасть можливості ОСОБА_8 відшкодувати останній моральну шкоду та надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину потерпілої, яку він бажає надавати.

Обвинувачений ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, вимоги якої аналогічні вимогам, що наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , та також просить вирок суду змінити, оскільки призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Інші учасники кримінального провадження вирок районного суду не оскаржили.

На апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 потерпілою ОСОБА_11 подано заперечення, в якому вона просить залишити вирок суду без змін, а апеляції без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, заперечення прокурора, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, колегія суду прийшла до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку та які в апеляційних скаргах ніким не оспорюються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України колегія суддів переглядає даний вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства в ході розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданої потерпілим шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання та призначив покарання наближене до мінімальної межі встановленої в санкції статті за цей злочин і не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69 та 75 КК України.

Тому заперечення з цього приводу, наведені у апеляційних скаргах є безпідставними.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо застосування ст. 69 КК України та обрання ОСОБА_8 більш м`якого виду покарання, а також ст.75 КК України через те, що обвинувачений має постійне місце роботи, раніше не судимий, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, утриманців, частково відшкодував завдану шкоду, оскільки такі доводи характеризують особу обвинуваченого і не є такими, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та давали підстави для звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням. Крім того, покарання судом першої інстанції визначене ближче до мінімальної межі санкції кримінального закону, за яким його засуджено.

Водночас, колегія враховує позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка в поданих запереченнях на апеляційні скарги, наполягала на призначенні ОСОБА_8 реальної міри покарання пов`язаної з позбавленням волі.

Зваживши на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі, на визначений у вироку строк та з призначенням додаткового покарання.

З цим висновком погоджується і колегія апеляційного суду, тому як обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, та за обставин, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст.65 КК України, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, про що просить захисник та сам обвинувачений, відсутні.

З огляду наведеного, вирок суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

ОСОБА_8 , взяти під варту негайно в залі судового засідання.

Строк відбування покарання рахувати з 27 серпня 2015 року.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення йому копії ухвали, іншими учасниками процесу в той же строк з моменту її оголошення.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4