АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х ВА Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючогосудді : ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0000454 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки с. Вовча Гора Хмельницької області, громадянки України, яка

зареєстрована в АДРЕСА_1

та проживає в АДРЕСА_2 ,

раніше судимої вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15.07.2014

за ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 366, ст. 69, 70 КК України до 3-х років

позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з веденням

бухгалтерського обліку строком на 3 роки з конфіскацією особистого майна

крім житла, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»

звільнена від відбування основного покарання, крім конфіскації майна,

за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190, ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченої: ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року ОСОБА_5 визнана винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190, ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України та їй призначено покарання:

______________________

Справа № 11-кп/796/1279/2015 Категорія: ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України та інш.

Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1

- за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України у виді 3 років обмеження волі,

- за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі,

- за ч.4 ст. 358 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням на неї певних обов`язків з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнана винною у тому, що вона на початку січня 2014 року з метою отримання незаконної наживи, розробила злочинний план, відповідно до якого за допомогою підробленого паспорту Серії НОМЕР_1 виданого 13.06.2001 Хмельницьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із вклеєною своєю фотокарткою, а також підробленої довідки про доходи на ім`я ОСОБА_10 , начебто виданою ТОВ «ФІРМА СТАРТ», шляхом обману банківських співробітників, мала би можливість отримати гроші в кредит в одному з банків м. Києва, не маючи наміру їх повертати.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 14.01.2014 приблизно об 11 год. 30 хв. перебуваючи по пр-ту Перемоги, 104 в м. Києві, вступила із невстановленою слідством особою у злочинну змову, направлену на спільне виконання дій по підробці паспорту, для чого передала їй свою фотокартку та вищевказаний паспорт з метою його подальшої підробки та використання для незаконного оформлення кредитів.

В подальшому невстановлена слідством особа при пособництві ОСОБА_5 при невстановлених слідством обставинах виконала дії по вклеюванню переданої ОСОБА_5 фотокартки в паспорт та проставлення рельєфного відтиску печатки, чим підробила паспорт громадянина України Серії НОМЕР_1 виданого 13.06.2001 Хмельницьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же день приблизно о 12 год. 20 хв. за вищевказаною адресою ОСОБА_5 отримала паспорт, в якому містилась завідомо неправдива інформація про те, що ОСОБА_5 являється ОСОБА_10 .

Крім того, невстановлена особа передала ОСОБА_5 підроблену довідку про доходи вих. № 15/2 від 14.01.2014, згідно якої ОСОБА_10 займає посаду керівника відділу безготівкових продажів в ТОВ «ФІРМА СТАРТ» та має дохід за період липень-грудень 2013 року в розмірі 31 980 грн.

Продовжуючи свої дії по реалізації злочинного плану, ОСОБА_5 14.01.2014 прослідувала у відділення ПАТ «ВТБ БАНК», що розташоване по вул. Лагерній, 36 в м. Києві та звернулась в пункт видачі кредитів з метою його оформлення. При оформленні необхідних документів для отримання кредиту, ОСОБА_5 представившись ОСОБА_10 , ввела в оману представника ПАТ «ВТБ БАНК» ОСОБА_11 та пред`явила їй завідомо підроблені документи, на підставі яких повторно шляхом обману намагалась заволодіти грошима банку в розмірі 50 000 грн. шляхом укладення кредитного договору на підставі завідомо підроблених паспорта та довідки про доходи, для чого виконала всі необхідні дії, однак не довела свого умислу до кінця, оскільки була затримана працівниками міліції.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 просить вирок суду змінити, звільнивши ОСОБА_5 від покарання на підставі ст. 2 закону України «Про амністію у 2014 році».

Вказує про порушення судом ч.4 ст. 70 КК України, так як законодавство не наділяє правом на свій розсуд вирішувати питання застосування чи ні положень ч.4 ст. 70 КК України.

Ззначає, що у даному випадку підстави для незастосування до ОСОБА_5 амністії, передбачені п. «е» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» відсутні, оскільки злочини за даним вироком вона вчинила до застосування до неї амністії вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15.07.2014.

Вважає, що порушення судом ч.4 ст. 70 КК України, застосування ним п. «е» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», котрий не підлягає застосуванню у даному випадку, привели до того що при наявності всіх підстав, а саме тих, що злочини передбачені ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190, ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, ОСОБА_5 вчинила до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», в матеріалах справи є всі необхідні документи для застування ч.2 цього Закону, суд безпідставно не звільнив ОСОБА_5 від покарання;

- заступник прокурора м. Києва ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченої, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України у виді 3 років обмеження волі, за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч.4 ст. 358 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, призначене додаткове покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15.07.2014 у виді конфіскації майна виконувати самостійно. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням на неї певних обов`язків з іспитовим строком на 1 рік. В решті вирок суд залишити без змін.

Вказує, що інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченою у січні 2014 року, тобто до винесення вироку Хмельницьким міськрайонним судом від 15.07.2014, за яким ОСОБА_5 звільнено від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Таким чином, суд повинен був застосувати положення ч.4 ст. 70 КК України та призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів з урахуванням вироку Хмельницького міськрайонного суду від 15.07.2014 та за правилами п.4 ч.2 ст. 72 КК України щодо самостійного виконання призначеного додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянти підтримали свої апеляційні скарги.

Заслухавши доповідь судді, сторін кримінального провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої ОСОБА_5 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 мають бути залишені без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни, виходячи із наступного.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190, ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України за наведених у вироку обставин, та кваліфікація цих дій ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження і е не оскаржується в апеляційних скаргах.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_5 , то воно є правильним, обраним у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства..

Колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_12 щодо необхідності застосування положень ст.70 ч.4 КК України при призначенні покарання за даним вироком, не ґрунтуються на вимогах закону, без врахування того, що ОСОБА_5 за попереднім вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15.07.2014, яким вона засуджена за ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 366, ст. 69, 70 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з веденням бухгалтерського обліку строком на 3 роки з конфіскацією особистого майна крім житла, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнена від відбування основного і додаткового покарання, крім конфіскації майна.

За таких умов, враховуючи, що суд при призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України не вправі змінювати у бік покрашення а6о погіршення для обвинуваченого призначене за попереднім вироком покарання, що входить до сукупності, суд першої інстанції правильно зазначив у вироку про те, що він не вбачає підстав для застосування положень ч.4 ст.70 КК України.

У даному випадку діє юридична презумпція законності та обґрунтованості попереднього вироку, який виконується самостійно.

Отже, підстав для скасування даного вироку та постановлення нового, як про те йдеться в апеляції заступника прокурора м.Києва, або його зміні із вказаних вище підстав, як просить захисник, не вбачається.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність звільнення ОСОБА_5 від покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до вказаної норми підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджені за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_5 з 11.07.2012 по 15.05.2013 перебувала під вартою (т.1 а.с. 230) і на момент вступу в силу Закону України «Про амністію у 2014 році`відбула одну чверть призначеного їй покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15.07.2014, вона підлягала і була звільнена цим вироком від відбування основного і додаткового покарання, крім конфіскації майна, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році».

За оскаржуваним вироком суду ОСОБА_5 покарання не відбувала, оскільки воно визначено у виді обмеження волі на певний строк, а крім того, обвинувачена на підставі ст.ст.75, 76 КК України. звільнено від його відбування з випробуванням та покладенням на неї певних обов`язків з іспитовим строком.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні клопотання захисника щодо необхідності застосування до ОСОБА_5 ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» з урахуванням положень п.«е» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 (з подальшими змінами), і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування або зміни вироку суду, не встановлено.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів вважає вирок суду 1-ї інстанції законним і обґрунтованим та таким, що має бути залишеним без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 без задоволення.

Таким чином, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 без змін.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3