Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6360/14-к
Провадження № 1-кп/490/53/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Бурячки Казанківського району Миколаївської області, є українкою, громадянином України, не є одруженою, неповнолітніх дітей не має, здобула середню освіту, є пенсіонером, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

17 лютого 2014 року близько 10.20 годин ОСОБА_4 , знаходячись в маршрутному таксі № 110 "Капустіно - Центральний ринок" на зупинці громадського транспорту "вул. Мельнична" по проспекту Героїв Сталінграду в місті Миколаєві на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин нанесла ОСОБА_5 один удар рукою в область обличчя.

Внаслідок таких дій ОСОБА_4 ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді забитої рани в області чола, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 41 від 21 лютого 2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Під час судового розгляду справи обвинувачена свою вину у вчиненні злочину за вказаних обставин по-суті визнала.

Вона вказувала, що дійсно 17 лютого 2014 року біля 10-00 години їхала у маршрутному таксі № 110 з с. Капустіно до Миколаєва. Позаду неї в тій же маршрутці сиділа ОСОБА_5 , яка постійно, як на її /обвинуваченої/ думку навмисно кашляла з тим, щоб дратувати її та зробити зле.

За такого вона /обвинувачена/, виходячи з маршрутки на зупинці "вулиця Мельнична", образившись на ОСОБА_5 , вдарила її, махнувши рукою.

При цьому вона сумнівається у тому, що внаслідок таких дій взагалі могли бути заподіяні тілесні ушкодження, хоча й припускає, що могла зачепити ОСОБА_5 каблучкою.

Окрім показів самої обвинуваченої, її вина підтверджується низькою досліджених під час судового розгляду доказів.

Так, потерпіла під час судового розгляду засвідчила, що дійсно 17 лютого 2014 року біля 10-00 години вона їхала у маршрутному таксі № 110 з с. Капустіно до Миколаєва. Попереду неї в тій же маршрутці сиділа ОСОБА_4 .

Потерпіла також пояснила, що дійсно дорогою кашляла, але зазначила, що таке відбувалось через стан здоров`я, але не через бажання дратувати ОСОБА_4 .

Далі потерпіла пояснила, що дорогою ОСОБА_4 постійно копирсалась у сумці, а, виходячи з маршрутки на зупинці "вулиця Мельнична", навмисно наодмаш вдарила її /потерпілу/ рукою.

Далі потерпіла пояснювала, що від удару в неї пішла кров, після чого ОСОБА_7 надав їй допомогу, та вона змушена була звернутись за медичною допомогою.

Будучи допитаним під час судового розгляду кримінального провадження, як свідок, ОСОБА_7 засвідчив, що дійсно 17 лютого 2014 року біля 10-00 години їхав у маршрутному таксі № 110 з с. Капустіно до Миколаєва.

В одній маршрутці із ним їхали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

При цьому ОСОБА_5 сиділа позаду ОСОБА_4 , дійсно дорогою кашляла. ОСОБА_4 ж дорогою постійно копирсалась у своїй сумці.

Як вказував далі свідок, на зупинці "вулиця Мельнична" ОСОБА_4 , виходячи з маршрутки, наодмаш вдарила потерпілу рукою, після чого в потерпілої пішла кров.

Тоді він допоміг потерпілій дістатись медичного закладу.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає доведеною ту обставину, що дійсно 17 лютого 2014 року ОСОБА_4 нанесла ОСОБА_5 один удар в область обличчя через раптово виникли неприязні стосунки.

Підстави для такої неприязні обвинувачена сама докладно пояснила під час судового засідання - поведінка ОСОБА_5 , яку обвинувачена через свої особисті мотиви визнала, як ворожу.

Усвідомлюючи певну невідповідність цих мотивів загальновизнаним, прокурор під час судового розгляду кримінального провадження заявила клопотання про проведення у справі судово-психіатричної експертизи, але від її проведення обвинувачена відмовилась. Враховуючи ж, що обвинувачена на обліках в лікаря-психіатра не перебуває та ніколи не перебувала, а також ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, підстав для примусового направлення обвинуваченої для проведення такої експертизи суд не встановив, через що ухвалою від 25 січня 2016 року у задоволенні клопотання відмовив.

В зв`язку із цим суд, виходячи з позиції обвинуваченої, яка не побажала надати доказ інакшого, приходе до висновку про те, що вказаного удару обвинувачена завдала потерпілій за власним бажанням на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків.
З висновку судово-медичної експертизи № 41 від 28 лютого 2014 року вбачається, що внаслідок дій ОСОБА_4 в ОСОБА_5 утворились тілесні ушкодження у вигляді забитої рани в області чола, що віднесене до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таке спростовує твердження обвинуваченої, ніби від її дій тілесні ушкодження не могли бути заподіяні потерпілій.

Ці твердження, з урахуванням наведених вище доказів у справі, можуть свідчити про те, що ОСОБА_4 , навмисно завдаючи удару ОСОБА_5 , не завбачала або не повною мірою завбачала наслідки таких дій.

Але ця обставина на кваліфікацію дій обвинуваченої не впливає, адже свідчать про те, що обвинувачена:

-усвідомлювала характер суспільно-небезпечного діяння;

-бажала вчинити саме таке діяння;

-мала усвідомити суспільно-небезпечні наслідки такого діяння, але ставилась до них байдуже.

Наведене свідчить, що під час вчинення злочину обвинувачена діяла хоча й з непрямим невизначеним умислом, але - навмисно, заподіявши легке тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.
ЇЇ дії слід кваліфікувати за частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 2 статті 125 цього Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

В зв`язку із цим суд враховує, що санкція частини 2 статті 125 Кримінального Кодексу України передбачає таки види покарання, як штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт або обмеження волі.

При цьому ОСОБА_4 досягла пенсійного віку, через що до неї не можуть бути застосовані таки види покарання, як громадські роботи (частина 3 статті 56 КК України), виправні роботи (частина 2 статті 57 КК України), обмеження волі (частина 3 статті 61 КК України).

Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 злочину, суд враховує те, що він відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України цей злочин відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Вивченням даних про особу винної встановлено, що вона за місцем проживання характеризується посередньо, дружніх стосунків із сусідами не підтримує, постійно створює конфліктні ситуації. Суд враховує також, що вона досягла пенсійного віку, на обліках в Миколаївському обласному наркологічному диспансері та Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває.

Обставин, що пом`якшують її покарання, а також обставин, що обтяжують її покарання, судом не встановлено.

Оцінюючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у вигляді штрафу. При цьому з огляду на матеріальне становище обвинуваченої суму штрафу їй слід призначити у мінімальному з передбачених законом розмірів.

На підставі частини 1 статті 1195 ЦК України цивільний позов потерпілої про відшкодування вартості лікування підлягає повному задоволенню.

Цивыльний позов же в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 /п`ятдесят/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у сумі 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень..
Цивільний позов ОСОБА_5 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 251 /вісті п`ятдесят одну/ грн. 97 /дев`яносто сім/ копійок на відшкодування шкоди, завданої здоров`ю та 1.000 /одну тисячу/ грн. на відшкодування моральної шкоди, а загалом - 1.251 грн. 97 коп.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком чинності залишити попереднім - особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =

26.01.2016