Справа № 159/5251/15-к Провадження №11-кп/773/117/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст. 15. ч. 3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 лютого 2016 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №120 150 301 100 010 43 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ковель Волинської області, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта вища, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює, раніше судимий:

-10.08.2010 року Рожищенським районним судом Волинської області за ст. 186 ч. 2, ст. 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитом строком на два роки;

-11.02.2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст. 286 ч. 2 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки з випробуванням з іспитом строком на два роки;

-12.05.2015 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області кримінальне провадження за ст. 125 ч. 1 КК України закрите за відмовою потерпілого від обвинувачення,

- засуджений ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 162 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України та з врахуванням вимог ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню позбавлення волі відповідає 2 (два) дні обмеження волі до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2014 року і за сукупності вироків остаточно визначено ОСОБА_7 покарання 4 (чотири) роки і 2 (два) місяці позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з 26 серпня 2015 року.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишений попередній тримання під вартою.

Цим же вироком за ч. 3 ст. 15 та ч. 1 ст. 162 КК України засуджено і ОСОБА_9 вирок щодо якого в порядку апеляційного провадження не оскаржений.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в дохід держави процесуальні витрати по справі в сумі 552 (п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 42 копійки за проведення трасологічних експертиз в рівних долях з кожного.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 26 серпня 2015 року близько 00 годин 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , вчинив незакінчений замах на незаконне проникнення до житла ОСОБА_10 , а саме в житловий будинок АДРЕСА_2 . Зокрема, він разом з ОСОБА_9 переліз через огорожу на територію подвір`я будинку ОСОБА_10 та використовуючи заздалегідь заготовлений інструмент - дві викрутки з метою незаконного проникнення до приміщення житлового будинку намагались відчинити вікно у вказаному будинку, однак не змогли цього зробити після чого розбили його молотком, який також заздалегідь заготовили для вчинення злочину, але з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були виявлені потерпілим, і зникли з місця події.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 побудований лише на припущеннях, а у справі відсутні докази, які би вказували на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину. Зазначає, що суд першої інстанції не роз`яснив ОСОБА_7 право на звернення до суду з заявою про звільнення останнього від відбування покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду від 11.02.2014 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому безпідставно призначив ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України. Відповідно до Конституції України та КПК України усі сумніви мають тлумачитись на корить обвинуваченого. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 162 КК України у зв`язку з недоведеністю винуватості останнього у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфікував за ч. 3 ст. 15 та с. 1 ст. 162 КК України, як незакінчений замах на незаконне проникнення до житла потерпілого і така кваліфікація є правильною. Винуватість ОСОБА_7 у даному злочині стверджується сукупністю зібраних у суді першої інстанції доказів.

Так, будучи допитаним у суді першої інстанції ОСОБА_7 показав, що у нічний час 26.08.2015 року, будучу в стані алкогольного сп`яніння, разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поїхали до дівчини ОСОБА_9 , яка проживає у с. Воля Любитівська Ковельського району. По приїзду в дане село ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , залишись у салоні автомобіля, а він і ОСОБА_9 перелізли через огорожу і пішли до житлового будинку. Через деякий час почув звук битого скла. З будинку на вулицю вибіг незнайомий чоловік, а тому він разом з ОСОБА_9 побіг до автомобіля на якому поїхали у напрямку міста Ковель. На автозаправці біля Ковеля їх затримали працівники міліції.

ОСОБА_9 в суді першої інстанції фактично дав аналогічні показання, а саме, що по приїзду в с. Воля Любитівська він та ОСОБА_7 перелізли через огорожу та пішли до будинку потерпілого. Він став стукати у вікно, однак ніхто не відгукнувся. Після цього намагався відчинити вікно за допомогою викрутки, однак нічого не вийшло, а тому розбив вікно молотком, в зв`язку з чим в будинку зчинився крик. Злякавшись наслідків він разом з ОСОБА_7 почали втікати до машини, під час чого віддав останньому одну маску. На автозаправці поблизу Ковеля їх наздогнав потерпілий зі свідком, який викликав працівників міліції. Там же він викинув рукавиці, балаклави та викрутки. Чому потрапив до будинку потерпілого, а не до будинку знайомої дівчини у суді пояснити не зміг.

Потерпілий ОСОБА_10 в суді ствердив, що 26.08.2015 року у нічний час в будинку почув звук битого скла та крик дітей. Вибіг на вулицю, де побачив сусіда ОСОБА_13 , який повідомив, що особи, які побили вікно, не місцеві. Помітили автомобіль «Жигулі», який рухався по селі. Разом з ОСОБА_14 сів у автомобіль і стали переслідувати цей автомобіль. При світлі фар бачив, як на задньому сидінні хтось перевдягався. Автомобіль наздогнав на АЗС «ВОГ» та викликав працівників міліції.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що 26.08.2015 року в нічний час почув гавкіт собаки. Коли вийшов на вулицю, то на подвір`ї ОСОБА_10 почув чоловічі голоси. Згодом почув звук битого скла. Побачив чоловіка у масці «балаклаві», який втікав, а також за ним побачив ОСОБА_7 , який перелізав через ворота. На його вимогу зупинитись ці особи не зреагували. ОСОБА_10 взяв автомобіль і вони стали переслідувати зазначених осіб. Наздогнали їх лише на заправці «ВОГ» та викликали працівників міліції.

Допитані як свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що в той вечір їздили з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в с. Воля Любитівська. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 пішли до якогось будинку, а вони перебували у автомобілі.

З протоколу огляду місця події від 26.08.2015 року вбачається, що вікно будинку АДРЕСА_2 пошкоджене (розбите), а на віконній рамі виявлені сліди віджиму. В кімнаті будинку під цим вікном наявний осип скла, поряд виявлено молоток, що об`єктивно вказує на умисел ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на протиправне проникнення до житлового будинку потерпілого ОСОБА_10 .

При огляді місця події під вікном житлового будинку та біля паркану виявлено слід низу взуття, який згідно з трасологічною експертизою ймовірно залишений кросівкою на ліву ногу, що вилучений у ОСОБА_9 /а.п. 49-54; 90-97/.

При огляді місця події - АЗС "ВОГ", що знаходиться за адресою: с. Колодяжне Ковельського району, вул. Луцька, 29-а працівниками міліції було виявлено та вилучено рукавиці, викрутки, жіночу кофту та маскувальну маску /а.п. 55-58/.

В салоні автомобіля «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_1 , яким обвинувачені пересувались було виявлено та вилучено дві пари рукавиць білого кольору, одну пару шкіряних рукавиць чорного кольору, шапку чорного кольору з прорізами для очей та рота, спортивну кофту, сірі джинси, шорти, молоток-цвяходер, сокиру та дерев`яну биту /а.п. 76-79/.

В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_9 вказав на будинок потерпілого ОСОБА_10 , в якому він молотком розбив віконне скло та в який він та ОСОБА_7 намагались проникнути.

Аналогічне ствердив під час слідчого експерименту ОСОБА_7 (а.п. 114-117; 126-131).

З показань обвинуваченого ОСОБА_9 , які він дав у суді першої інстанції встановлено, що по приїзду в с. Воля Любитвська він та ОСОБА_7 перелізли через огорожу та пішли до будинку потерпілого, в якому він намагався за допомогою викрутки відкрити вікно, а коли у нього це не вийшло, то молотком розбив віконне скло. Ця обставина також з достовірністю підтверджується показаннями очевидця та свідка події ОСОБА_13 , який бачив, як ОСОБА_7 перелізав через ворота домогосподарства ОСОБА_10 та намагався затримати його але через погрози останнього зробити цього не зміг.

Вказані докази повністю спростовують доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що на територію домогосподарства ОСОБА_10 останній не проникав, а тому наміру на вчинення інкримінованого йому злочину не мав.

Про умисел обвинуваченого ОСОБА_7 на незаконне проникнення до житлового будинку потерпілого ОСОБА_10 вказує як спосіб вчинення злочину, а саме намагання проникнення до житла шляхом віджиму в будинку віконної рами, а в подальшому розбиття віконного скла, так і те, що злочин був вчинений у нічний час.

Та обставина, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ретельно готувались до злочину і їх умисел був направлений саме на незаконне проникнення до житлового будинку свідчить і те, що біля автозаправки «ВОГ», де були затримані обвинувачені, працівниками міліції було виявлено та вилучено викрутки, рукавиці та маскувальну маску, які належать обвинуваченим, а в автомобілі «Жигулі» на якому переміщались обвинувачені три пари рукавиць, в`язану шапку з прорізами для очей і рота, сокиру, молоток-цвяходер, дерев`яну биту, тобто речі, які необхідні для протиправного проникнення до житлового будинку.

Сукупність усіх цих доказів, у поєднані з іншими у справі доказами з достовірністю вказує, що умисел ОСОБА_9 та ОСОБА_7 був направлений на незаконне проникнення до житлового будинку потерпілого ОСОБА_10 , однак цей умисел ними не був доведений до кінця з незалежних від їх волі причин.

Тому суд першої інстанції правильно кваліфікував їх дії за ч. 3 ст. 15 та ч. 1 ст. 162 КК України, як незакінчений замах на незаконне проникнення до житла.

Наведені у вироку суду першої інстанції докази є належними і допустимими, а у своїй сукупності повністю доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненому злочині, а тому посилання захисника ОСОБА_8 у апеляції, що вирок побудований на припущеннях, є необґрунтовані.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, конкретні обставини справи та дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Врахувавши усі зазначені обставини суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 показання у межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України з врахуванням вимог ст. 68 цього Кодексу.

Призначене покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 з клопотанням про застосування амністії до суду першої інстанції не звертався, а тому суд першої інстанції при розгляді провадження вірно цього питання не розглядав.

Вирок суду першої інстанції є умотивованим.

Тому підстав для скасування вироку і закриття провадження у справі за недоведеністю вини ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення, з наведених у апеляції обставин, немає.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України, ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування обвинуваченому ОСОБА_7 покарання строк перебування його під вартою за період з 28 серпня 2015 року по 29 лютого 2016 року з розрахунку один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3