АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/2764/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/671/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 01 квітня 2015 року за № 0001032, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженка с. Урожайне Токмацького району Запорізької області, громадянка

України, з вищою освітою, не заміжня, не працює, раніше не судима,

зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

обвинувачена у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_8

обвинувачена ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах:
Перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 , не оскаржуючи кваліфікації дій та обґрунтованість засудження обвинуваченої, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 191 КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 366 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо вона протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені не неї обов`язки, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, протягом року повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

Прокурор у кримінальному провадженні, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 191 КК України у вигляді обмеження волі строком на 4 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 2 роки, за ч. 1 ст. 366 КК України - у вигляді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання, за сукупністю злочинів, у вигляді обмеження волі строком на 4 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного і додаткового покарання, якщо вона протягом 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, протягом року повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 191 КК України, за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем; ч. 1 ст. 366 КК України, за ознаками внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, за наступних обставин.

На підставі розпорядження голови Нікопольської РДА № 282-к-12 від 04.12.2012 року, на період відпустки директора районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_9 , а саме, з 20 грудня 2012 року по 21 січня 2013 року, виконання її обов`язків було покладено на начальника відділу соціальної роботи Нікопольського РЦСССДМ ОСОБА_7 .

На підставі розпорядження голови районної державної адміністрації № 30-к-13 від 30.01.2013 року, на період тимчасової непрацездатності директора Нікопольського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_9 , виконання її обов`язків з 31 січня 2013 року по 05 червня 2013 року було покладено на начальника відділу соціальної роботи Нікопольського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (далі по тексту НРЦСССДМ) ОСОБА_7 .

На підставі розпорядження голови районної державної адміністрації № 173-к-13 06.06.2013 року, ОСОБА_7 було призначено на посаду виконуючої обов`язки директора Нікопольського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку директора НРЦСССДМ ОСОБА_9 , яку вона займала до свого звільнення 11.02.2015 року.

Таким чином, в період часу з 20.12.2012 року по 11.02.2015 року ОСОБА_7 являлась службовою особою, на яку були покладені організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.

В своїй діяльності ОСОБА_7 керувалася посадовою інструкцією начальника відділу соціальної роботи Нікопольського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, затвердженої наказом директора НРЦСССДМ № 24-к/1 від 30.12.2011 року, відповідно до п. 1 якої на неї покладено обов`язки: здійснювати керівництво діяльністю Відділу, розподіляти обов`язки між працівниками, очолювати та контролювати їх роботу; виконувати обов`язки директора Центру на період його відсутності в зв`язку з перебуванням у відпустці або на лікарняному; забезпечувати дотримання працівниками Відділу правил внутрішнього розпорядку, та, згідно п. 2, також здійснювати підготовку розпорядчих документів: розпоряджень, доручень, наказів; ведення загального діловодства та кадрової роботи Нікопольського РЦСССДМ.

Також, відповідно до п. 1 Положення про Нікопольський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, затвердженого розпорядженням в.о. голови райдержадміністрації від 18.10.2013 року № 509-р-13 (далі - Положення), директор центру здійснює загальне керівництво діяльністю центру, несе персональну відповідальність за виконання покладених на центр завдань, законність прийнятих ним рішень; видає в межах своїх повноважень накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання; розпоряджається в установленому порядку майном і коштами центру; призначає на посади та звільняє з посад працівників центру.

Відповідно до п. 9 Положення діяльність центру фінансується за рахунок коштів місцевих бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до п. 11 Положення центр є юридичною особою, має самостійний баланс, відповідні рахунки в територіальних органах казначейства, печатку та бланк зі своїм найменуванням.

Таким чином, НРЦСССДМ є учасником бюджетного процесу одержувачем бюджетних коштів.

При цьому, ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами, виділеними для виплати заробітної плати працівникам центру, шляхом фіктивного працевлаштування працівників та подальшого заволодіння виплачених їм сум заробітної плати, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, 11 березня 2013 року, знаходячись в приміщенні службового кабінету № 314, розташованого в приміщенні Нікопольської районної державної адміністрації по вул. Шевченко, 130, в м. Нікополі Дніпропетровської області, видала наказ № 13-к від 11.03.2013 року «Про призначення на посаду фахівця із соціальної роботи 1 категорії НРЦСССДМ ОСОБА_10 з посадовим окладом згідно штатного розпису».

Відповідно до наказу в.о. директора НРЦСССДМ ОСОБА_7 № 22-к від 31.05.2013 року, ОСОБА_10 звільнена з посади фахівця із соціальної роботи 1 категорії НРЦСССДМ за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України, про що ОСОБА_10 не було відомо.

Таким чином, в період часу з 20.12.2012 року по 31.05.2013 року ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки директора Центру, достовірно знаючи про те, що остання фактично не приступала та не виконувала своїх трудових обов`язків, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами Центру, заволоділа грошовими коштами, виділеними на оплату праці ОСОБА_10 , шляхом внесення до офіційних документів табелів обліку використання робочого часу за період з 11.03.2013 року по 31.05.2013 року, завідомо неправдивих відомостей про те, що ОСОБА_10 виконувала покладені на неї повноваження, власноручно заповнила та підписала вищезазначені табелі обліку використання робочого часу за період з 11.03.2013 року по 31.05.2013 року, та в подальшому надала їх головному спеціалісту - головному бухгалтеру Центру ОСОБА_11 , для нарахування заробітної плати.

В свою чергу, ОСОБА_11 , не знаючи про злочинний намір в.о. директора центру ОСОБА_7 , оскільки відповідно до посадової інструкції бухгалтера, затвердженої наказом директора НРЦСССДМ № 26-10 від 02.07.2012 року, ОСОБА_11 не веде облік робочого часу і табелювання фахівців із соціальної роботи центру, та не перебуваючи з останньою у злочинній змові, нарахувала та виплатила заробітну плату ОСОБА_10 за період часу з 11.03.2013 року по 31.05.2013 року в загальній сумі 6331 грн. 06 коп.

Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 заволоділа зазначеними вище грошовими коштами у вигляді заробітної плати у сумі 6331 грн. 06 коп., шляхом зняття готівкових коштів через банкомат, чим спричинила державі збиток на вищезазначену суму.

Крім того, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, призначеними для виплати заробітної плати працівникам Центру, шляхом фіктивного працевлаштування працівників та подальшого заволодіння виплачених їм сум заробітної плати, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, 03 червня 2013 року, знаходячись в приміщенні службового кабінету № 314, розташованого в приміщенні Нікопольської районної державної адміністрації по вул. Шевченко, 130, в м. Нікополі Дніпропетровської області, видала наказ № 23-к від 03.06.2013 року «Про призначення на посаду фахівця із соціальної роботи 1 категорії НРЦСССДМ ОСОБА_12 з посадовим окладом згідно штатного розкладу».

Відповідно до наказу в.о. директора НРЦСССДМ ОСОБА_7 № 45-к від 11.06.2014 року, ОСОБА_12 звільнений з посади фахівця із соціальної роботи 1 категорії НРЦСССДМ в зв`язку із скороченням чисельності працівників НРЦСССДМ.

Таким чином, в період часу з 03.06.2013 року по 11.06.2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді виконуючої обов`язки директора Центру, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 до виконання своїх трудових обов`язків не приступав та фактично не виконував покладені на нього обов`язки, маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошових коштів у вигляді заробітної плати ОСОБА_12 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами Центру, шляхом внесення до офіційних документів табелів обліку використання робочого часу за період з 03.06.2013 року по 11.06.2014 року, завідомо неправдивих відомостей про те, що ОСОБА_12 в зазначений вище час знаходився на своєму робочому місці та виконував покладені на нього обов`язки, власноручно заповнила та підписала вищезазначені табелі обліку використання робочого часу в період з 03.06.2013 року по 11.06.2014 року, та в подальшому надала їх головному спеціалісту - головному бухгалтеру Центру ОСОБА_11 , для нарахування заробітної плати.

В свою чергу, остання, не знаючи про злочинний намір в.о. директора центру ОСОБА_7 , оскільки відповідно до посадової інструкції бухгалтера, затвердженої наказом директора НРЦСССДМ № 26-10 від 02.07.2012 року, ОСОБА_11 не веде облік робочого часу та табелювання фахівців із соціальної роботи центру, не перебуваючи з ОСОБА_7 у злочинній змові, нарахувала та виплатила ОСОБА_12 заробітну плату за період часу з 03.06.2013 року по 11.06.2014 року в загальній сумі 30610 грн. 32 коп.

Після чого, ОСОБА_7 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, заволоділа зазначеними вище грошовими коштами у вигляді заробітної плати у розмірі 30610 грн. 32 коп., шляхом зняття готівкових коштів через банкомат, чим спричинила державі збитки на вищезазначену суму.

3а вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 191 КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 1 рік; за ч. 1 ст. 366 КК України - у вигляді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання, за сукупністю злочинів, у вигляді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного і додаткового покарання, якщо вона протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені не неї обов`язки, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, протягом року повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг:
Перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 звертає увагу на те, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 75 КК України, при призначенні додаткового покарання обвинуваченій за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, застосовано закон, який не підлягає застосуванню, оскільки звільнення від відбування судом додаткового покарання не допускається.

Крім того, апелянт зауважує, що судом першої інстанції, всупереч вимогам законодавства, призначені ОСОБА_7 однакові додаткові покарання за ч. 2 ст. 191 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України, у вигляді позбавлення права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 1 рік, та було порушено принцип поглинання покарань відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки суд призначив однаковий розмір додаткових покарань, що унеможливлює саме по собі призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання.

Прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченій суд першої інстанції не врахував тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, часткове відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги учасниками судового провадження подані не були.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді провадження прокурор підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області та частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити свій вирок, обвинувачена не заперечувала проти апеляційних скарг та просила не призначати їй суворого покарання.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Дніпропетровської області підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно технічного запису судового засідання, журналу судового засідання та вироку суду, обвинувачена ОСОБА_7 при розгляді кримінального провадження повністю визнала себе винною у скоєних кримінальних правопорушеннях і не оспорювала фактичні обставини провадження та кваліфікацію її дій.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України, докази не досліджувалися.

Разом з тим, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи першого заступника прокурора Дніпропетровської області про допущення судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, статті 75 КК України при призначенні додаткового покарання.

Як зазначено у вироку від 07 вересня 2015 року, судом першої інстанції на підставі ст. 75 КК України було звільнено обвинувачену ОСОБА_7 від відбування як основного, так і додаткового покарань.

При цьому, судом першої інстанції було порушено вимоги ч. 1 ст. 75 КК України та положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування лише основного покарання, а звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Крім того, порушено судом першої інстанції і вимоги ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні остаточного додаткового покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Так, відповідно роз`яснень, даних в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2013 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК.
Таким чином, призначивши ОСОБА_7 додаткові покарання за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України однакові за видом та розміром, у вигляді позбавлення права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 1 рік, та призначивши остаточне додаткове покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, у вигляді позбавлення права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 1 рік, суд порушив принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, тобто допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильності призначення обвинуваченій остаточного додаткового покарання.

За таких обставин, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання та незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, згідно ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні вимоги прокурора у кримінальному провадженні про призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання задоволенню не підлягають, оскільки в його апеляційній скарзі відсутнє обґрунтування та не наведено жодних підстав того, що обвинуваченій судом першої інстанції було призначено надто м`яке покарання.

Визнавши ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, суд призначив обвинуваченій основне покарання в межах санкцій, передбачених в частинах статей КК України, при призначенні покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, застосував принцип поглинення менш суворого основного покарання більш суворим, і таким чином врахував особу обвинуваченої та усі обставини провадження.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, особу винної та інші обставини провадження, і дійшов правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК України.

За викладених обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 01 квітня 2015 року за № 0001032, відносно ОСОБА_7 в частині призначеного їй покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 191 КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 366 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами, строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з випробуванням строком на 1 рік, та покласти на неї обов`язки, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з дня його проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4