Справа №489/2088/15-к 11.11.2015 11.11.2015 11.11.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/526/15 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.2 ст.289 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черевач Чорнобильського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 :
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України;
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Велика Солтанівка Васильовського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_3 :
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10 ,
потерпілий ОСОБА_11 ,
обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,
захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .
Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за відсутністю доведеності його вини.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Просить вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_9 визнано винним та призначено покарання:
- за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання:
- за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Постановлено стягнути з обвинувачених у солідарному порядку на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 896 грн. 16 коп.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .
Стверджує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Вважає, що покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_11 не вказують на те, що ОСОБА_9 знаходився в салоні автомобіля, за кермом або в іншій його частині.
Зазначає, що не є прямим доказом вини ОСОБА_9 висновок експерта про те, що він перебував в автомобілі, оскільки в салоні виявлено відбиток його пальця, тому як за поясненнями самого обвинуваченого, йому стало погано, він зняв куртку та поклав її у салон автомобіля, в ході чого міг доторкнутись до чогось та залишити відбиток пальця.
Аналогічно, не є таким доказом і висновок експерта, з якого вбачається, що частина ключа від квартири ОСОБА_9 була у замку запалювання автомобіля, оскільки, сам ОСОБА_9 це не заперечував, надавши пояснення, що був у стані сп`яніння, а ОСОБА_7 взяв його ключ від квартири та намагався ним завести автомобіль.
Недоведеною за відсутністю доказів, на переконання захисника, є і участь ОСОБА_7 у крадіжці навігатора з автомобіля потерпілого.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Вважає, що вирок підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що судом проігноровано допит свідка на ім`я ОСОБА_16 (приятеля свідка ОСОБА_17 ), оскільки останній також був очевидцем події, та разом із ОСОБА_17 з вікна кухні на третьому поверсі бачив, як двоє невідомих чоловіків перебували біля автомобіля.
Посилається на пояснення свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 щодо обставин, які вони бачили на місці пригоди.
Зазначає, що згідно пояснень ОСОБА_7 , наміру заволодіти транспортним засобом останній не мав, оскільки з півтори-дві години сидів в автомобілі з включеним світлом в салоні та слухав музику, ключ вставив в замок запалення щоб включити музику. Коли тримав зціплення в автомобілі, останній почав скочуватись вниз і виїхав заднім ходом на проїзну частину. Після чого він разом з ОСОБА_9 , який перебував в салоні автомобіля, вийшли з нього та почали штовхати автомобіль, також з допомогою таксиста, якому цей автомобіль перегородив дорогу, в карман біля під`їзду з метою поставити на місце, щоб машина не перешкоджала проїзду.
На думку апелянта, дії ОСОБА_7 не містять складу злочину, передбаченого ст.289 КК України, тим більше, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, вказує, що суд не звернув уваги на пом`якшуючі обставини: добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому, усунення заподіяної шкоди, наявність у ОСОБА_7 вагітної дружини та позитивну характеристику за місцем проживання.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
22 лютого 2015 року, приблизно о 1 год. 10 хв., ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , знаходячись біля буд. № 21 по пр. Миру у м. Миколаєві, незаконно заволоділи автомобілем «CHEVROLET LAСЕТТІ NF353», держ. № НОМЕР_1 , вартістю 450000 грн., що належить потерпілому ОСОБА_11 .
Ці дії обвинувачених судом кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, у той же день, приблизно о 1 год. 50 хв., знаходячись біля буд. № 21 по пр. Миру у м. Миколаєві, ОСОБА_9 , діючи повторно, із корисних спонукань, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , проникли в автомобіль «CHEVROLET LACETTI NF353», звідки намагались таємно викрасти майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 , а саме: навігатор «Garmin» із зарядним пристроєм, загальною вартістю 2000 грн., універсальний автомобільний зарядний пристрій, вартістю 100 грн., всього на загальну суму 2100 грн., але свій намір до кінця не довели, так як були затримані працівниками міліції на місці події.
Ці дії судом кваліфіковано за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, як незакінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений за попередньою змовою групою осіб, повторно.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинувачених, оскільки ними відшкодовано завдані збитки, думку прокурора про залишення оскаржуваного вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Оцінивши перевірені докази, районний суд обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у незаконному заволодінні транспортним засобом та у незакінченому замаху на таємне викрадення майна, належних потерпілому ОСОБА_11 .
Цього висновку, відповідно до вироку, суд дійшов на підставі таких фактичних даних.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечував, що у зазначені у вироку час та місці, разом з ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йдучи додому, побачили автомобіль потерпілого, у якому потім він сидів за кермом, включив освітлення у салоні, намагався завести двигун, слухав музику, зняв навігатор та віддав його ОСОБА_9 .
Яким чином він опинився в автомобілі та навіщо забрав навігатор не пам`ятає, оскільки був у нетверезому стані.
У якийсь момент він тримався за зціплення і автомобіль скотився з місця, де стояв. Потім їх було затримано працівниками міліції.
Свої дії щодо автомобіля злочинними не вважає.
Обвинувачений ОСОБА_9 , хоча винуватим себе не визнав, але також не заперечував, що коли йшли з ОСОБА_7 додому, побачили автомобіль, у якому потім за кермом опинився ОСОБА_7 та намагався завести двигун його ( ОСОБА_9 ) ключем від квартири. Він весь цей час стояв біля відчинених дверей з боку водія, у салон не сідав, а лише кинув на заднє сидіння свою куртку.
Не пам`ятає, як ОСОБА_7 опинився у цьому автомобілі, для чого намагався його завести, як у нього самого опинився навігатор, але запевняє, що останнього йому ОСОБА_7 не давав.
Затримали його працівники міліції за 30-40 метрів від автомобіля, коли він вже пішов додому.
Потерпілий ОСОБА_11 надав пояснення, що про подію дізнався за телефонним повідомленням працівників міліції. Коли прибув на місце, побачив обвинувачених біля свого автомобіля, який у той вечір, приблизно о 19 годині, залишив біля під`їзду будинку, у кармані. Автомобіль закривався центральним замком. Всі двері тоді були зачинені.
В автомобілі був пошкоджений замок запалення та викрадений навігатор.
Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що тієї ночі через вікно своє квартири на третьому поверсі бачив, як двоє чоловіків крутились біля автомобілю, відчинили його, один сів за кермо, інший стояв біля дверей водія, а потім штовхав автомобіль ззаду. Коли біля них проїжджали автомобілі, ці чоловіки ховались, щоб їх не побачили.
Після того, як цей припаркований автомобіль опинився на проїзній частині та перегородив дорогу, ці ж чоловіки разом із таксистом відштовхали його з дороги.
Він (свідок) викликав працівників міліції, які прибули приблизно через 20 хвилин. Один із обвинувачених у той час сидів за кермом, а той, що стояв біля дверей автомобіля, почав втікати. Всі дії відбувались приблизно дві години.
Свідок ОСОБА_14 , інспектор служби ППС, повідомив суду, що разом із ОСОБА_15 , прибувши на місце за повідомленням з Ленінського РВ ММУ УМВС, що невідомі особи намагаються скоїти угон транспортного засобу, побачив двох чоловіків, які теж їх помітили та один з них - ОСОБА_9 - почав втікати, але ОСОБА_15 його наздогнав та затримав. ОСОБА_7 стояв біля відчиненої двері водія. У салоні грала музика. ОСОБА_7 сказав, що закінчилось пальне, тому вони стоять. За базою даних встановили власника цього автомобіля. Коли той приїхав, сказав, що цих осіб не знає, а також, що з автомобіля зник навігатор. Автомобіль знаходився за 10 метрів від карману біля під`їзду, де його залишив власник. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 перебували у стані сп`яніння.
Свідок ОСОБА_15 надав суду аналогічні пояснення, а також, що коли він наздогнав ОСОБА_9 , при огляді останнього у внутрішньому кармані куртки було виявлено навігатор, походження якого затриманий не зміг пояснити. ОСОБА_9 стверджував, що вони чекають третього чоловіка, який пішов шукати бензин.
Вина ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , відповідно до вироку, вбачається також із змісту письмових доказів:
- протоколу прийняття заяви від 22.02.2015 р., у якій потерпілий ОСОБА_11 повідомив про вчиненні щодо його майна злочини;
- протоколу огляду місця події та додатків до нього про те, що у замку запалювання автомобіля знаходився зламаний ключ;
- висновку експерта № 58, що цей ключ є частиною ключа від квартири обвинуваченого ОСОБА_9 ;
- протоколу огляду вказаного ключа та викраденого навігатора, які визнані речовими доказами у провадженні.
- висновку дактилоскопічної експертизи № 57 про те, що виявлений у салоні автомобіля відбиток середнього пальця лівої руки належить обвинуваченому ОСОБА_9 .
Об`єктивні дані, що містяться у вище наведених доказах, у тому числі щодо сумісних дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , спрямованих єдиним умислом на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_11 та крадіжку належного йому навігатора, а також намагання обох обвинувачених ввести в оману працівників правоохоронного органу стосовно правомірності своїх дій, намагання ОСОБА_9 втекти з місця події, районний суд визнав достатніми для визнання доведеності їх вини у вчиненні інкримінованих злочинів та за попередньою змовою групою осіб.
З цим рішенням суд апеляційної інстанції погоджується, підстав для скасування оскаржуваного вироку із закриттям кримінального провадження, про що просять апелянти, не вбачає.
Доводи про відсутність складу злочинів у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 суперечать дослідженим у судовому розгляді доказам, за яким обвинувачені неправомірно заволоділи транспортним засобом (проникли до нього та відкотили з місця його стоянки), а також вчинили замах на крадіжку навігатора, яку не довели до кінця з причин, незалежних від їх волі (були затримані працівниками міліції).
Твердження у скаргах про те, що суд надав не належну оцінку показам свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_11 , які нібито спростовують винуватість ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , не відповідають дійсності, оскільки, навпаки ОСОБА_17 надані пояснення про проникнення обвинувачених до автомобіля та штовхання його з місця стоянки, що є складовою частиною об`єктивної сторони закінченого злочину за ч.2 ст.289 КК України, працівники міліції повідомили про затримання обвинувачених на місці події, спробу втекти, потерпілий, який не був очевидцем події, підтвердив незаконне проникнення до його автомобіля, пошкодження замку запалення, викрадення навігатора.
Посилання на відмову суду у допиті, як свідка, чоловіка на імя ОСОБА_16 , що був очевидцем події, є не суттєвими, оскільки ця особа, на прізвище ОСОБА_18 , викликалась до апеляційного суду за клопотанням сторони захисту, але у судове засідання не з`явилась, після чого захистом заявлено відмову від свого клопотання про необхідність участі свідка в апеляційному перегляді.
Доводи про те, що висновок експерта про відбиток пальця безумовно не доводить перебування ОСОБА_9 у салоні автомобіля, є не суттєвими, оскільки таке перебування не є обов`язкового ознакою незаконного заволодіння транспортним засобом, яке полягає у вчиненні активних дій, що й мали місце з боку ОСОБА_9 , коли він штовхав автомобіль з місця його стоянки.
Той факт, що свідки не бачили ОСОБА_9 в автомобілі не є беззаперечним доказом його непричетності до угону чи замаху на крадіжку.
Крім того, апеляційний суд враховує, що районний суд вірно визнав доказом обвинувачення вказаний висновок експерта, але помилково вказав, що відбиток пальця ОСОБА_9 перебував у салоні автомобіля, тоді як за змістом описової частини висновку експерта, відбиток виявлено на зовнішній стороні задньої лівої двері.
Поряд з цим, зазначеним висновком підтверджено встановлені судом обставини безпосередньої участі ОСОБА_9 у незаконному заволодінні транспортним засобом потерпілого та пояснення очевидця події - свідка ОСОБА_17 , що ОСОБА_9 штовхав автомобіль.
Посилання на те, що ОСОБА_9 дав ОСОБА_7 ключа від свої квартири через те, що був п`яний, а не з метою незаконного заволодіння автомобілем, неспроможні, тому як ключа було використано для заведення двигуна з метою заволодіння транспортним засобом, а коли це не вдалось, обвинувачені штовхали автомобіль з місця стоянки.
Невдалою спробою завести двигун, а надалі і його переміщення шляхом штовхання пояснюється і значний час перебування обвинувачених на місці вчинення злочину, про що повідомив свідок ОСОБА_17 , та на що посилається сторона захисту начебто як на відсутність умислу обвинувачених вчинити злочини.
Доводи, що ОСОБА_7 вставив ключа у замок запалення лише з метою включити освітлення у салоні та послухати музику, є надуманими з метою ввести в оману суд щодо дійсного наміру обвинувачених, чим уникнути відповідальності за скоєне.
Не є переконливою і позиція захисту, що автомобіль випадково скотився із місця стоянки, коли ОСОБА_7 тримав зціплення, оскільки з пояснень свідків ОСОБА_17 вбачається, що ОСОБА_9 штовхав автомобіль ззаду, а ОСОБА_7 у цей час був за його кермом.
Стороною захисту не надано ні районному суду, ні суду апеляційної інстанції достовірних даних на підтвердження доводів про об`єктивну можливість того, що автомобіль саме скотився, а не був зрушений з місця стоянки та переміщений зусиллями обвинувачених.
Більш того, потерпілий ОСОБА_11 в апеляційному суді заперечував проти доводів про таку можливість, оскільки він залишив свій автомобіль з включеною передачею та поставивши на ручне гальмо.
Також повідомив, що карман, де стояв автомобіль, не мав уклону, тому транспортний засіб не міг самовільно скотитись з карману на дорогу, у тому числі на відстань 10 метрів.
Те, що обвинувачені разом із невстановленим таксистом відкочували автомобіль у напрямку його попередньої стоянки, про що повідомив у суді і свідок ОСОБА_17 , також не свідчить на користь їх невинуватості, оскільки ці дії були зумовлені лише тим, щоб звільнити перекриту дорогу автомобілю «таксі», а отже з метою приховати свої злочинні дії від таксиста та інших осіб.
Доводи про непричетність ОСОБА_9 до крадіжки навігатора спростовані поясненнями ОСОБА_7 у суді про те, що він взяв цей навігатор та передав його ОСОБА_9 , а також поясненнями свідка ОСОБА_15 , що навігатор було вилучено саме у ОСОБА_9 , коли він був затриманий при намаганні втекти з місця події.
Це свідчать про узгодженість дій обвинувачених під час крадіжки цього майна потерпілого.
До того ж, у проваджені не встановлено обставин, за яких у ОСОБА_7 мались підстави для обмови ним ОСОБА_9 , тому його пояснення з цього приводу суд належно визнав відповідними фактично скоєному обвинуваченими.
Щодо посилань захисника ОСОБА_6 про неврахування судом пом`якшуючих покарання обставин та позитивних даних про особу ОСОБА_7 , то вони не стосуються суті апеляційних вимог, оскільки у скарзі захисником ставиться питання про скасування вироку за недоведеністю вини та закриття кримінального провадження.
Крім того, усі ці обставини були досліджені районним судом, внаслідок чого покарання обвинуваченому призначене у нижчій межі санкції кримінального закону за тяжкий злочин.
З урахуванням викладеного, всі наведені апелянтами доводи є неприйнятними, тому постановлений щодо обвинувачених вирок скасуванню не підлягає.
Керуючись ст.ст.405,407,424,426,532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 червня 2015 року у відношенні обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 - у той же строк після вручення копії судового рішення.
Головуючий
Судді: