Апеляційний суд Житомирської області
Справа №320/2010 Головуючий у 1-й інст. Волощук
Категорія ст. 286 ч.2 ККУкраїни Доповідач Михайловський В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Романова О.В.

суддів: Михайловського В.І., Шеніна П.О.,

з участю прокурора Глазунова С.В.,

адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2,

потерпілого ОСОБА_3,

законного представника потерпілого: ОСОБА_4,

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією помічника прокурора Олевського району, потерпілого ОСОБА_3 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 30 березня 2010 року,

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської Федерації, громадянин України, не судимий,

засуджений за ст.286 ч.2 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік , на нього покладені обовязки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу КВС, повідомляти органи КВС про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Стягнуто з ЗАТ „Страхова компанія „Україна на користь Олевського фінансового управління Житомирської області відповідно 3.685.41 грн. та 32 66.00 грн. матеріальних витрат на лікування потерпілого, а також на користь потерпілого ОСОБА_3 7.626.60 завданої майнової шкоди та 2550 грн. моральної шкоди у межах ліміту відповідальності страховика.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_3 22150 грн. моральної шкоди, а також 2027.76 грн. за проведення експертиз.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.81 КК України.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 залишено попередній підписка про невиїзд.

Згідно змісту вироку суду, ОСОБА_5 26.07.2009 року об 11й годині 30 хвилин у м.Олевську Житомирської області, керуючи власним автомобілем НОМЕР_1 в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.2 „Правил дорожнього руху України, виконуючи маневр лівого повороту на вул. Володимирську у м.Олевську не дав дорогу мотоциклу НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого ОСОБА_3 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент виникнення у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми, геморагічного забою головного мозку, багатоуламкового перелому кісток правої тімяно-скроневої ділянки з переходом лінії перелому на основу.

В апеляції з доповненнями прокурор просить вирок Олевського районного суду від 30 березня 2010 року скасувати, у звязку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок мякості, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

В обгрунтування апеляції з доповненнями прокурор посилається на те, що суд не надав оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільній небезпечності та обставинам вчиненого злочину, не врахував насталої у потерпілого ОСОБА_3 інвалідності 2ї групи, постійної потреби в лікуванні та не врахував й думку потерпілого з законним представником щодо необхідності призначення ОСОБА_5 суворої міри покарання.

Суд врахував відшкодуваня шкоди потерпілому лише на 300 грн., що є досить мізерною сумою, частина з якої у розмірі 150 грн. було сплочено у день проведення судового засідання.

Також, на думку апелянта, суд, під час попереднього розгляду справи ухвалою від 29.12.2009 року незаконно, всупереч ст.237 КПК України, вирішив питання повернення автомобіля підсудному ОСОБА_5, вважає також, що зазначений автомобіль НОМЕР_3 є знаряддям вчинення злочину. При винесенні вироку не враховано, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, який призвів до того, що потерпілий ОСОБА_3 став інвалідом 2ї групи.

А тому, на думку прокурора, вирок суду першої інстанції не може бути залишеним в силі у звязку з мякістю призначеного покарання.

Потерпілий ОСОБА_3 в апеляції просить змінити вирок Олевського районного суду Житомирської області від 30.03.2010 року в частині призначення покарання та обрати засудженому ОСОБА_5 за ст.286 ч.2 КК України покарання у вигляді позбавлення волі без застосування випробування та іспитового строку, задовольнити цивільний позов, стягнути з засудженого на користь потерпілого 47200 грн. моральної шкоди, з урахуванням відшкодування з страхової компанії.

Обгрунтовуючи апеляцію, потерпілий ОСОБА_3 посилається на те, що вироком суду першої інстанції засудженому призначено надто мяке покарання, яке не відповідає обставинам та наслідкам вчиненого ним злочину.

Так, апелянт посилається на ті обставини, що він, після більш як піврічного курсу лікування та перенесення трьох операцій на голові, став інвалідом 2ї групи, що фактично потягло тяжкі наслідки вчиненого злочину. З обставин, що помякшують покарання, на думку потерпілого, необхідно виключити добровільне відшкодування завданої шкоди, оскільки про переказ у сумі 300 гривень йому стало відомо тільки під час розгляду справи в суді.

Також потерпілий вважає незаконним вирок суду в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки він не зможе забезпечити відновлення морально-психічного стану потерпілого.

Крім того, на думку апелянта, визначаючи розмір зазначеного відшкодування збитків, суд не врахував тих обставин, що внаслідок отриманого каліцтва у потерпілого „зірвалося весілля, що його дуже травмувало психічно, позбавивши можливості активного способу життя, а тому заявлений ним цивільний позов про відшкодування моральної шкоди підлягає повному задоволенню.

Адвокат в інтересах засудженого ОСОБА_5 надав заперечення на апеляцію прокурора, в яких вважає вирок Олевського районного суду від 30.03.2010 року законним і обгрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляцію прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідача по справі, міркування прокурора, потерпілого ОСОБА_3, його законного представника та в їх інтересах адвоката ОСОБА_1, які підтримали подані апеляції з наведених мотивів, засудженого ОСОБА_5 та в його інтересах адвоката ОСОБА_2, які заперечували проти задоволення апеляцій прокурора і потерпілого ОСОБА_3, обговоривши доводи апеляцій та вивчивши справу, суд вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначених вимог Закону суд першої інстанції під час розгляду справи по суті належним чином не дотримався

З матеріалів кримінальної справи та змісту вироку суду вбачається, що ОСОБА_5, порушивши вимоги пунктів 1.5,2,3 (б), 10.1,10.2 „Правил дорожнього руху, 26.07.2009 року допустив зіткнення з мотоциклом НОМЕР_4 під керуванням потерпілого ОСОБА_3, який отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент виникнення, внаслідок отриманих ушкоджень потерпілий згодом переніс декілька операцій та став інвалідом 2ї групи.

Разом з тим, розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції наведені обставини належним чином не врахував, як не врахував і того, що ОСОБА_5 фактично вчинений хоч і ненавмисний, але тяжкий злочин.

З матеріалів справи вбачається, що заподіяні збитки потерпілому починаючи з 26.07.2009 року по даний час фактично не відшкодовані, судом також належним чином не враховані фактичні обставини справи, та виниклі наслідки від вчиненого злочину.

У цьому звязку є цілком обгрунтованими посилання прокурора та потерпілого в апеляціях на те, що внаслідок вчинених ОСОБА_5 протиправних дій досить суттєво погіршився стан здоровя потерпілого ОСОБА_3, на тривалий час порушився нормальний ритм його життєдіяльності, стосунки з рідними, близькими людьми.

З урахуванням розміру фактично відшкодованих потерпілому збитків, посилання суду 1ї інстанції на добровільне відшкодування збитків є передчасним та помилковим. У цьому звязку й сам засуджений під час апеляційного розгляду справи пояснив, що у нього були кошти на відшкодування збитків потерпілому, але вони були витрачені ОСОБА_5 на інші потреби.

У той же час, апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора щодо необгрунтованого вирішення судом першої інстанції долі автомобіля марки „ДЕО Ланос, який належить ОСОБА_5, та на думку апелянта є знаряддям вчинення злочину.

Зазначене переконання є помилковим, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, та фактично встановлених обставин, з урахуванням кваліфікації вчинених ОСОБА_5 дій, зазначений автомобіль, у даному випадку, не може вважатися знаряддям злочину, тому передача його на зберігання власнику під час попереднього розгляду справи не є підставою для скасування чи зміни вироку.

Що стосується вимог потерпілого ОСОБА_3 відносно призначення засудженому ОСОБА_5 більш суворого покарання шляхом зміни вироку суду першої інстанції, то згідно вимог діючого кримінально-процесуального закону апеляційний суд позбавлений такої можливості.

Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 30.03.2010 року щодо ОСОБА_5 є надто мяким і не справедливим, винесеним без врахування фактичних обставин справи та виниклих наслідків.

А тому апеляційний суд вважає за необхідне, частково задовольняючи апеляції прокурора та потерпілого, скасувати вирок, а справу направити на новий судовий розгляд.

Під час повторного розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати вищенаведене, повно та всебічно дослідити всі обставини справи, здійснити належну оцінку зібраних доказів, прийнявши законне та обгрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляції помічника прокурора Олевського району, потерпілого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 30 березня 2010 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а спрапву направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі.

Судді: