Справа № 11-1093/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 27.10.2010
УХВАЛА

Іменем України

27 жовтня 2010 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Гайдай Р.М.,

суддів Габрієля В.О., Ященко І.Ю.

з участю прокурора Нечепоренко С.П.

адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

потерпілої ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляціями засудженого ОСОБА_4, потерпілої ОСОБА_3 та прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2010 року, яким

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, що має середню освіту, одружений, працюючий водієм ТОВ «Олія-Транс», раніше не судимий, -

засуджений за ч.1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишено попередній підписку про невиїзд з місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 1032 грн. 24 коп. - на користь НДЕКЦ ГУ МВС України в Київській області судових витрат.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду та розяснено потерпілій право звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Доля речових доказів визначена відповідно до вимог ст.81 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним в тому, що він 28.12.2009 року близько 13 год. 10 хв. на автодорозі Київ - ОСОБА_1 86км +300м, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по правій смузі руху в напрямку на м. Київ, не врахував дорожню обстановку, відволікся від керування транспортним засобом, з'їхав на праве узбіччя відносно свого напрямку руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка в цей час рухалась по правому краю узбіччя відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці та закритого перелому лівої ключиці, які згідно висновку судово-медичної експертизи №37/д від 18.02.2010 року відносяться до категорії середньої тяжкості як такі, що спричинили тривалий розлад здоровя.

Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України, яке виразилося в невиконанні ряду вимог, а саме: п. 1.1; п. 1.3; п. 1.10; п. 2.3 б).

Сукупність допущених водієм ОСОБА_4 грубих порушень Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди та наслідками, що настали.

В апеляції засуджений просить вирок змінити та скасувати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами як не справедливу за своєю суворістю. Вказує, що працює водієм 25 років та є єдиним годувальником в сімї, дружина не працює, а тому, на його думку, позбавлення його права керування транспортними засобами фактично призведе до залишення сімї без засобів до існування. Крім того, апелянт зазначає, що частково задовольняючи цивільний позов потерпілої суд, в порушення вимог ст.334 КПК України, не виклав підстави та норми закону для задоволення цивільного позову, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права. Наголошує, що відповідно до діючого законодавства України, він не являється цивільним відповідачем по справі, тому стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди є порушенням норм цивільного законодавства. У звязку з цим апелянт просить скасувати вирок в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Потерпіла ОСОБА_5 у своїй апеляції просить вирок змінити в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з засудженого ОСОБА_4 на її користь 44 000 грн. завданої їй моральної шкоди. Зазначає, що даний злочин став трагедією для неї та її сімї, оскільки травми і їх наслідки створюють суттєвий дискомфорт у її повсякденному житті. Вказує, що при винесенні вироку суд порушив вимоги ст.369 КПК України, оскільки не взяв до уваги виписку з історії хвороби №15019 та висновок експерта №37/д.

В апеляції прокурор, який затвердив обвинувальний висновок, не оспорюючи кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_4 та обставин вчиненого ним злочину, просить вирок скасувати у звязку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого внаслідок мякості та через застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню і постановити свій вирок, яким засудити ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України до 2 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами стром на 2 роки. Крім того, вважає, що вирок суду є незаконним в частині стягнення моральної шкоди з засудженого ОСОБА_4 у розмірі 26 000 грн., тому просить суд цивільний позов ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди задоволити частково у розмірі 23 000 грн., в частині стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого та його захисника на підтримку своєї апеляції з посиланням на зазначені у ній доводи, пояснення потерпілої та її представника, які не заперечували проти задоволення апеляції засудженого в частині помякшення міри покарання, прокурора, який підтримав свою апеляцію та заперечив проти задоволення апеляції засудженого, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого, потерпілої та прокурора підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Вина засудженого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину, крім повного визнання її самим засудженим, також підтверджується показами потерпілої ОСОБА_3, свідка ОСОБА_6 та письмовими доказами, що є в матеріалах справи.

Зокрема, згідно рапорту чергового Білоцерківського РВ ГУ МВС України від 28.12.2009 року (Т.1 а.с.6) та протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.12.2009 року зі схемою та фототаблицями, доданими до нього, вбачається, що ДТП сталась на автодорозі Київ-Одеса 86 км + 300м Білоцерківського району (Т.1 а.с. 7-21).

Протоколом огляду транспортних засобів від 28.12.2009 року встановлено, що в результаті ДТП автомобілі НОМЕР_1, та ЗАЗ ТF 699Р, д.н.з. НОМЕР_2 28.12.2009, отримали механічні пошкодження (Т.1 а.с.22-24).

Згідно висновку автотехнічної експертизи №1 від 18.01.2010 року система робочого гальма автомобіля НОМЕР_1, на момент огляду перебувала в працездатному стані. Несправностей, які могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Рульове керування автомобіля НОМЕР_1, на момент огляду перебувало в працездатному стані. Несправностей, які могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед подією, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля НОМЕР_1, на момент огляду знаходились в працездатному стані. Несправностей, які могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено (Т.1 а.с. 54-60).

Згідно висновку автотехнічної експертизи №16 від 17.02.2010 року швидкість руху автомобіля НОМЕР_1, з напівпричепом, яка приблизно може відповідати видимим слідам гальмування, рівнялась близько 24...27 км/год. (Т.1 а.с.70-71).

За даних дорожніх обставин водій автомобіля НОМЕР_1, - засуджений ОСОБА_4 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода на узбіччі автодороги шляхом своєчасного виконання вимог п.1.10 та 2.3 б) Правил дорожнього руху України, для чого у водія не було перешкод технічного характеру.

Міськрайонним судом встановлено, що в результаті ДТП потерпіла ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці, закритого перелому лівої ключиці.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №37/д від 18.02.2010 року описані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більше ніж 3 тижні (Т.1 а.с. 65).

Вказаним доказам судом дана належна оцінка та вірно кваліфіковано дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд, згідно положень п.1 ч.1 ст.65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; обставини, що пом'якшують відповідальність, зокрема, те, що засуджений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому злочині, до кримінальної відповідальності притягується вперше, частково відшкодував шкоду потерпілій; дані про особу засудженого ОСОБА_4, який характеризується позитивно.

Визначене основне покарання ОСОБА_4, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, відповідає ст.ст.50, 65 КК України і є домірним скоєному, а тому доводи апеляції прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

В той же час доводи апеляції засудженого про зміну вироку та не застосування до нього додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами колегія суддів вважає обґрунтованими.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України щодо призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є альтернативною.

При обґрунтуванні необхідності застосування до засудженого вказаного виду додаткового покарання, суд першої інстанції не врахував, що засуджений за спеціальністю водія працює 25 років та є єдиним годувальником в сімї, дружина не працює і знаходиться на його утриманні. Позбавлення засудженого ОСОБА_4 права керувати транспортними засобами за цих обставин фактично створить певні труднощі для його сімї та позбавить його можливості відшкодовувати завдані потерпілій збитки.

За наведених обставин колегія суддів вважає можливим не застосовувати до ОСОБА_4 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Доводи апеляції потерпілої ОСОБА_3 в частині неправильного розвязання цивільного позову про відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції вважає також обґрунтованими.

Розглядаючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, міськрайонним судом враховано, що в результаті злочинних дій засудженого ОСОБА_4 потерпілій була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі і душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку із отриманням тілесних ушкоджень.

Задовольняючи частково позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що 6000 грн. потерпілій ОСОБА_3 засудженим відшкодовано, а тому стягнув з засудженого на користь потерпілої 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Однак, такий висновок міськрайонного суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Так, при визначенні розміру грошового відшкодування судом не враховано, що злочином потерпілій завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці та закритого перелому лівої ключиці. Наслідки таких ушкоджень створюють суттєвий дискомфорт у повсякденному житті потерпілої.

Оскільки вказаним злочином потерпілій нанесено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі і душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням здоровя, апеляційний суд вважає необхідним збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 30 000 грн.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції засудженого ОСОБА_4, потерпілої ОСОБА_3 та прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2010 року щодо ОСОБА_4 змінити.

Вважати ОСОБА_4 засудженим до основної міри покарання, визначеної судом першої інстанції, без додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Збільшити розмір відшкодування моральних збитків з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 до 30 000 грн.

В решті вказаний вирок суду залишити без зміни.

Головуючий

Судді: