Справа № 462/3494/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/481/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03.04.2015 року,-

в с т а н о в и л а:
вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03.04.2015 року:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Колодянка Новоград-Волинського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою базовою освітою, неодруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого: 09 квітня 2012 року Корольовським районним судом міста Житомира за ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2, 304 ч.1 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку, тривалістю 2 роки; постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2012 року скасовано звільнення від відбування покарання і направлено для відбування, призначеного відповідно до вироку суду від 09.04.2012 року

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 11 /одинадцяти/ років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, засудженому ОСОБА_11 частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Корольовського районного суду міста Житомира від 09 квітня 2012 року, та остаточно, за сукупністю вироків, обрано йому покарання 12 /дванадцять/ років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_11 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_11 о 22 год. 30 хв. 06 березня 2013 року, знаходячись на території земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час спільного розпивання алкогольних напоїв та конфлікту із потерпілим ОСОБА_12 , на ґрунті неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 з метою позбавлення його життя завдав удари потерпілому кулаками рук по голові та тілу, від яких останній впав на землю. Реалізовуючи свій злочинний умисел на вбивство потерпілого, ОСОБА_11 підняв із землі дерев`яний брусок, яким продовжив наносити удари по голові потерпілого, в результаті чого заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді множинних саден на чолі спереду справа, на носі, на правій поверхні обличчя, на чолі зліва з поверхневими ранами на їх фоні обширного зливного синця на обличчі з залученням правої поверхні обличчя, синців навколо орбітальних ділянок носу, лівої середньої і верхньої третини обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також тілесні ушкодження - розтрощення голови у вигляді крововиливів в м`які покрови голови в чільно-скроневих ділянках, в тім`яно-скроневій ділянці справа, в потиличній ділянці, багатоуламкових переломів кісток лицевого і мозкового черепу по передній поверхні з деформацією і сплющенням голови спереду, розривів твердої мозкової оболонки, пошкодженням тканини головного мозку на передніх полюсах, крововиливів під оболонки головного мозку та речовину головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння та в даному випадку спричинили смерть потерпілого, який помер на місці події.

На вирок суду першої інстанції подав апеляцій скаргу обвинувачений, який просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03.04.2015 року скасувати та постановити новий вирок, яким призначити більш м`яке покарання в межах санкції статті та обрати покарання за ч.1 ст. 115 КК України 7 (сім) років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Корольовського районного суду міста Житомира від 09 квітня 2012 року, та остаточно, за сукупністю вироків, обрати покарання 8 (вісім) років позбавлення волі. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що призначене покарання судом першої інстанції не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Апелянт вказує, що судом не враховано те, що обвинувачений є особою молодого віку, щиро розкаюється у скоєному злочині та критично оцінює скоєне, активно сприяв розкриттю злочину на досудовому слідстві, у суді також сприяв судовому слідству. Апелянт не згідний із незастосуванням до нього ст. 69 КК України і призначенням за результатами повторного розгляду більш суворого покарання ніж те, яке було визначено при розгляді справи верше та вважає, що суд першої інстанції упереджено поставився до нього та помилково прийшов до висновку про обрання надто суворого покарання.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, думку потерпілої та представника потерпілої, які заперечили апеляційну скаргу обвинуваченого, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є обґрунтованим та ніким не оспорюються, зокрема і самим обвинуваченим, який подав апеляційну скаргу та не згідний з вироком у частині визначеного судом покарання.
Враховуючи те, що судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено у відповідно до ст. 349 КПК України, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України, докази не досліджувалися.

З вироку суду вбачається, що при визначенні кримінального покарання обвинуваченому суд в повній мірі,у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував, що життя людини, відповідно до ст.3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю, а також ступінь тяжкості скоєного злочину, який є особливо тяжким злочином, спосіб вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий і судимість не погашена, свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнає, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває. До обставин, що пом`якшують покарання суд правильно віднісщире каяття та визнання вини, до обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема із вироку, обвинувачений вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення за наявності обставини, яка обтяжує покарання, а саме у стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, застосування ст. 69 КК України передбачає врахування особи винного, а в даному випадку обвинувачений не працюючий, без постійного місця проживання, раніше судимий, зокрема вироком Корольовського районного суду міста Житомира від 09.04.2012 року за ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2, 304 ч.1 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Однак, відповідно до ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2012 року ОСОБА_11 не виконував покладені на нього вироком Корольовського районного суду міста Житомира від 09.04.2012 року обов`язки та не з`являвся за викликами до КВІ тому, даною ухвалою було скасовано звільнення від відбування покарання і направлено для відбування покарання, призначеного відповідно до вироку суду від 09.04.2012 року.

Таким чином, доводи обвинуваченого щодо незастосування ст. 69 КК України є безпідставними, оскільки, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно з положеннями ст. 12 КК України, враховуючи санкцію інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, відноситься до особливо тяжкого, в той час, коли вже був звільнений з випробуванням, отже, на шлях виправлення не став.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в місцях позбавлення волі. Саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Щодо твердження апелянта про призначення більш суворого покарання за результатами розгляду кримінального провадження вдруге, то колегія суддів вважає такі покликання апелянта необґрунтованими, оскільки, вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12.11.2014 року щодо ОСОБА_11 було скасовано з мотивів неповідомлення потерпілої та представника потерпілої про судовий розгляд, тобто не було враховано позицію потерпілої та її представника, а під час розгляду вдруге, судом було викликано та заслухано думку вказаних осіб, згідно з журналами судових засідань, що вплинуло на винесення вироку із застосуванням покарання більш суворого ніж те, яке було винесено вперше та відповідає вимогам, передбаченим ч.2 ст. 416 КПК України.
Заявлені у апеляційному суді зауваження щодо незаконного складу суду, який виніс оскаржуваний вирок, то такі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, суддя ОСОБА_13 не розглядав матеріали кримінального провадження по суті тому, його участь у розгляді не суперечить вимогам ст..ст. 75, 76 КПК України.
За таких обставин, підстав для скасування вироку та зміни покарання щодо ОСОБА_11 , про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03.04.2015 року без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4