Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/749/15-к
№ провадження 1-кп/624/82/15
В И Р О К
Іменем України

смт. Кегичівка 27 жовтня 2015 року Кегичівський районний суд Харківської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , сторін: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , у залі суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за яким

ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживає АДРЕСА_1 , українець, гр-н України, освіта середня, не одру жений, не працює, засуджений 19.01.2015р. Сахновщинським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до 1року обмеження волі,зі звільненням від його відбування за ст.75 КК, з іспитовим строком 1рік , обвинувачується за ч.2 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

20.08.2015р. приблизно о 23 год., в с.Красненське Кегичівського району Харківської області, ОСОБА_4 умисно,таємно,з корисливих спонукань,повторно,шляхом вільного доступу, викрав з двору ОСОБА_6 4 мішки зерна фуражної пшениці загальною вагою 210кг вартістю 657,30 грн.

Ці дії кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як повторне таємне викрадення чужого майна.

У судовому засіданні прокурор обвинувачення підтримав, обвинувачений винуватим себе визнав повністю, дати показання погодився.

З`ясувавши думку учасників провадження, відсутність заперечень, суд, згідно зі ст.349 КПК, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежити його допитом обвинуваченого, дослідженням документів про дані щодо його особи, речових доказів, вартості викраденого. Встановлено, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин і не мають сумнівів у добровільності своєї позиції, наслідки їм зрозумілі.

У суді обвинувачений підтвердив усі обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що у вказаний час побачив біля сараю потерпілого 4 мішки з пшеницею, виніс їх по одному, склав, а потім переправив додому і заховав у свій сарай, для годівлі домашньої птиці. Наступного дня на запитання працівників міліції в усьому зізнався. Уточнив, що двір потерпілого не огороджений і не охоронявся. Усе викрадене повернуто, щиро розкаюється, запевняє про недопущення подібного, проживає удвох з матір`ю-інвалідом, яка не має ноги, просить суворо не карати і призначити мінімальне покарання.

Потерпілий надав заяву про розгляд без його участі, претензій до обвинуваченого не має.

Судом досліджені документи про особу обвинуваченого, характеристику, стан його здоров`я, наявність однієї судимості, постанову про речові докази та розписку про їх повернення тощо.

Документи сумнівів у достовірності не викликали, їх зміст має значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження. Кожний з доказів визнається і оцінюється як належний та допустимий, а всі у сукупності достатніми і взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

Заслухавши показання, дослідивши докази, суд вважає обвинувачення доведеним повністю:

Діяння мало місце, вчинене у зазначений час та при інших вказаних вище обставинах, у вигляді активних дій, які полягали в незаконному безоплатному вилученні чужого майна, носили таємний характер, були непомітними, поза волею власника. Крадіжка є закінченою з моменту вилучення майна, коли обвинувачений виніс його з місця зберігання (двору) і отримав реальну можливість розпорядитись ним.

Ці дії характеризувались прямим умислом, з усвідомленням протиправності посягання, передбаченням та бажанням спричинити дану шкоду, корисливим мотивом у виді спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корисливою метою такого збагачення.

Встановлено, що територія, яка є місцем злочину, не огороджена, не охоронювана, є відкритою для доступу. Отже, вона не є сховищем, і крадіжка не має ознаки проникнення до нього. За наявності непогашеної судимості за аналогічний злочин, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України за ознакою повторності.

Згідно зі ст.12 КК України, дане правопорушення є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачений є осудним, винуватим і підлягає покаранню.

Обставиною, що його пом`якшує, згідно з п.1 ч.1 ст.66 КК, визнається щире каяття, відомостей про обтяжуючі обставини обвинуваченням не надано.

Враховуючи як характер правопорушення, його обставини, так і особу обвинуваченого, який раніше засуджений до обмеження волі зі звільненням від його відбування, вчинив злочин під час іспитового строку, у місцях позбавлення волі не перебував, є працездатним, суд не вбачає можливості визначити покарання більш м`якого виду, ніж обмеження волі.

При визначенні розміру покарання враховується, що злочин не є тяжким, а його наслідки - не є великими і повністю усунені, потерпілий претензій не має. Взято до уваги наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин. Суд враховує позицію захисту про призначення мінімального покарання, і погоджується з думкою прокурора щодо пропонованого строку обмеження волі.

Оскільки злочин вчинено під час іспитового строку, відповідно до ч.3 ст.78 КК України, за правилами ст.71 цього Кодексу, за сукупністю вироків, остаточне покарання призначається шляхом часткового приєднання того, що не відбуте.

Строк остаточного покарання суд призначає з урахуванням згаданих вище обставин, молодого віку обвинуваченого, його щирого каяття, відсутності даних про підвищений ступінь суспільної небезпеки цієї особи, наявності у нього матері-інваліда, і доходить переконання про реальну можливість досягнення мети, яка є не тільки карою за вчинений злочин.

Суд переконаний, що за даних обставин покарання у визначеному розмірі є цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Запобіжні заходи не застосовувались, арешт на майно не накладався, клопотання з цього приводу не надходили. Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Усі речові докази повернуті, у зв`язку з чим, їх доля вважається вирішеною.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Відповідно до ст.71 КК, частково приєднати до нього не відбуте покарання за вироком Сахновщинського районного суду Харківської області від 19.01.2015р. за ч.2 ст.185 КК у виді 1 року обмеження волі, зі звільненням від його відбування за ст.75 КК з іспитовим строком 1 рік.

Остаточно, за сукупністю вироків, призначити покарання 1 рік 8 місяців обмеження волі у кримінально-виконавчій установі відкритого типу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області, через цей районний суд, протягом 30 днів з дня проголошення, і набирає законної сили: при не поданні скарги - після закінчення зазначеного строку, у разі її подання та відмови у задоволенні - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку надати учасникам провадження, вручивши її у приміщенні суду.

Суддя ОСОБА_1