У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.08.2015 Справа №607/11341/15-к

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 при секретарі с/з ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Тернопільської області і зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_3 звернулися до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із скаргою на бездіяльність прокурора Тернопільської області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання ним заяви про злочин від 03 червня 2015 року. В обґрунтування скарги заявник зазначив, що 03 червня 2015 року звернувся до Генерального прокурора з заявою про злочин, а саме постановлення завідомо неправосудного вироку, порушення права на захист, притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, та незаконне тримання під вартою, щодо суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які його незаконно засудили 31 серпня 2007 року. 21.06 2015 року ОСОБА_3 отримав відповідь прокуратури Тернопільської області про невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, яке вважає незаконним, та просить скасувати вказане рішення прокуратури Тернопільської області та зобов`язати прокуратуру внести його заяву до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав з підстав, викладених в ній, суду пояснив, що вважає, що в діях суддів апеляційного суду Тернопільської області наявні ознаки кримінального правопорушення, оскільки йому безпідставно відмовляли в клопотаннях, не долучали докази його невинуватості, завідомо незаконно тримали під вартою, а також порушенні конвенції з прав людини встановлені рішенням Європейського суд з прав людини.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення скарги ОСОБА_3 заперечив, суду пояснив, що прокуратурою Тернопільської області не вносилися відомості в ЄРДР, оскільки з заяви ОСОБА_3 не вбачалося ознак складу злочину. Також зазначив, що вирок апеляційного суду Тернопільської області від 31 серпня 2007 року в частині засудження ОСОБА_3 залишений в силі ухвалою колегії суддів Верховного суду України від 20 березня 2008 року та на даний час не скасований.

Заслухавши доводи скаржника, прокурора, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

03 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Генерального прокурора України з заявою про злочин, в якій просить відкрити кримінальне провадження за постановлення завідомо неправосудного вироку за ч.2 ст. 375 КК України, порушення права на захист за ч.2 ст. 374 КК України, за притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 372 КК України і ст. 371 КК України за завідомо незаконні тримання під вартою щодо суддів апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які незаконного його засудили 31 серпня 2007 року за п.6,12 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зазначає, що ухвалою суддів Верховного Суду України від 20 березня 2008 року вказаний вирок залишено без змін а також йому призначено покарання 3 роки позбавлення волі за ч.1 ст. 263 КК України. Вказує, що рішенням Європейського суду з прав людини за заявою Нечипорука визнано 14 разове порушення статей Конвенції з прав людини по даній справі.

Положення ч.1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Як зазначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав та свобод людини і громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Ст.6 Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу встановлено, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.

Щодо порушення норм матеріального та процесуального права законодавець передбачив стадії апеляційного та касаційного провадження, перегляд судових рішень Верховним Судом України, Європейським судом з прав людини, встановлено порядок перегляду судових рішень за ново виявленими обставинами, щоб учасники процесу, які не погоджуються з рішенням суду першої інстанції мали можливість його оскаржити.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 у своїй заяві про злочин не навів об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, передбаченого КК України (об`єкт, суб`єкт, об`єктивна сторона та суб`єктивна сторона), а саме, що судді апеляційного суду Тернопільської області мали намір на постановлення завідомо незаконних рішень, доводи скарги зводяться до незгоди з прийнятими судовими рішенням, яке на даний час в частині засудження ОСОБА_3 є чинним, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурор Тернопільської області прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Тернопільської області і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного
Тернопільської області ОСОБА_1