Суддя ОСОБА_1 .
Провадження № 1-кс/644/862/14

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.12.2014 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова

в складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова
ОСОБА_3 ,

слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України Харківської області
ОСОБА_4

скаржника ОСОБА_5 ,

представника скаржника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові скаргу потерпілої за кримінальним провадженням № 0001874, ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України Харківської області ОСОБА_4 від 12.12.2014 року про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:
Потерпіла ОСОБА_5 , за кримінальним провадженням № 0001874 звернулась до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова зі скаргою на постанову слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України Харківської області ОСОБА_4 від 12 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

В обґрунтування скарги потерпіла ОСОБА_5 вказує, що 23.12.2014 р. вона отримала поштову кореспонденцію з відміткою про відправника: Орджонікідзевський РВ ХМУ ГУВС України в Харківській області. В поштовому конверті містилось повідомлення слідчого ОСОБА_4 від 12.12.2014 р. за № 66/КП-1874 про закінчення досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0001874, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2014 р. та копія постанови слідчого від 12.12.2014 р. про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. До отримання вказаного листа ОСОБА_5 не було відомо про існування оскаржуваної постанови слідчого. Ознайомившись зі змістом постанови, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, у відповідності до ч. 5 ст. 284 КПК України, ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді зі скаргою в якій просить скасувати постанову слідчого від 12 грудня 2014 року. Так, зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної постанови, як вказує заявник, вбачається, що в ній викладені обставини вчиненого нібито одноособово 19 липня 2014 року ОСОБА_7 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 296 КК України, в адмінбудівлі садового товариства „Ювілейний, розташованого за адресою: м. Харків, проспект Фрунзе, № 2-А. При цьому, в резолютивній частині постанови слідчий, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, робить висновок про відсутність в діянні і ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Зробивши такий висновок, слідчий скопіював повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. В оскаржуваній постанові відсутні будь-яки посилання на матеріали кримінального провадження, на підставі яких слідчий зробив висновок про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Висновки щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України в діях ОСОБА_8 , як вказує потерпіла в скарзі, взагалі ніяк слідчим в постанові не мотивовані. У вступній та мотивувальній частині постанови відсутнє навіть прізвище ОСОБА_8 , слідчий взагалі не вказує на її присутність при вчинені кримінального правопорушення нібито скоєним ОСОБА_7 19 липня 2014 року. При цьому, постанова слідчого про закриття кримінального провадження повинна бути: обґрунтованою, зрозумілою, мати посилання на матеріали кримінального провадження, на підставі яких слідчий дійшов до такого висновку.

Також заявник вказує, що в оскаржуваній постанові від 12 грудня 2014 року слідчий необґрунтовано вказує про відсутність правових підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ознаками ч. 2 ст. 296 КК України; утворив обставини вчиненого злочину 19 липня 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме: в постанові слідчий вказує, що нібито ОСОБА_7 , перебуваючи в адмінбудівлі СТ „Ювілейний приблизно о 12 год. 19 липня 2014 року вчинив сварку, порушив громадський порядок та спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження. Але, як зазначає потерпіла в скарзі, такі обставини суперечать матеріалам кримінального провадження і не були встановлені під час досудового слідства. Під час проведення досудового слідства встановлено, що до того як, ОСОБА_7 наніс удар кулаком в обличчя потерпілої, ОСОБА_8 протягом 15-20 хвилин вже ображала голову правління нецензурною лайкою та штовхала ОСОБА_5 двома руками в грудину, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, що підтверджено висновками судово-медичного експерта та іншими слідчими діями, проведеними під час досудового слідства. ОСОБА_7 , як зазначає скаржник, забіг до кабінету ОСОБА_5 та вдарив її кулаком в обличчя вже після вказаних дій ОСОБА_9 . Ухвалюючи постанову про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, слідчий не прийняв до уваги, що не ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 вчинила сварку в адмінбудівлі СТ „Ювілейний 19 липня 2014 року. Також в постанові від 12 грудня 2014 року слідчий посилається лише на дії, які вчинив ОСОБА_7 , а про противоправні дії ОСОБА_8 нічого не вказано. Навіть тілесні ушкодження, які спричинила потерпілій ОСОБА_8 , слідчий ОСОБА_4 вказує в оскаржуваної постанові, що їх спричинив ОСОБА_7 .

В дійсності, як вказує заявник в скарзі, 19 липня 2014 року мали місце наступні події. Голова правління СТ „Ювілейний ОСОБА_5 знаходилась на своєму робочому місці - службовому кабінеті в адмінбудівлі товариства за адресою: м. Харків, проспект Фрунзе, 2-А та виконувала свої професійні обов`язки. Приблизно о 12 год. до її службового кабінету зайшла ОСОБА_8 , з якою ОСОБА_5 навіть не була знайома та до цього часу особисто ніколи не спілкувалась. ОСОБА_8 , безпідставно, використовуючи нікчемний привід, вчинила сварку, під час якої вона та ОСОБА_7 висловлювались на адресу голови правління СТ „Ювілейний ОСОБА_5 та бухгалтера ОСОБА_10 нецензурною лайкою. Під час сварки ОСОБА_8 штовхнула ОСОБА_5 в грудину двома руками, від чого голова правління втратила рівновагу та впала на стілець, вдарившись попереком, отримавши тілесні ушкодження у вигляді синця справа розміром 3 х 1.5 см.. Також ОСОБА_8 неодноразово штовхала ОСОБА_5 в спину, коли голова правління товариства намагалась уникнути побиття з боку ОСОБА_7 . Під час вказаних подій ОСОБА_8 також утримувала двері ногою, перешкоджаючи ОСОБА_5 зайти до свого службового кабінету, щоб уникнути в подальшому побиття з боку ОСОБА_7 . За ступенем тяжкості тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_5 під час вчинення хуліганських дій ОСОБА_8 , судово-медичним експертом віднесені до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком додаткової судово-медичної експертизи № 2517-С/14 від 25 листопада 2014 року, яку було проведено на підставі відомостей, отриманих під час проведення слідчого експерименту за місцем вчинення злочину за участю ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та судово-медичного експерта.

ОСОБА_7 , діючи 19 липня 2014 року сумісно з ОСОБА_8 , у присутності сторонніх громадян: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та її малолітньої дочки 2010 р.н., а також члена товариства - ОСОБА_12 , діючи з мотивів явної неповаги до суспільства (присутніх громадян), нехтуючи загально прийнятими нормами моралі та поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, навмисно та безпідставно, наніс ОСОБА_5 удар кулаком правої руки в обличчя справа, крутив голові правління перший палець лівої руки, неодноразово штовхав її руками в грудину, від чого потерпіла вдарилась об стіл, а також двічі о сейф плечем та спиною. Наніс декілька безладних ударів руками по різним частинам тіла. Відповідно до висновків судово-медичних експертиз, в тому числі додаткових, тілесні ушкодження, які були заподіяні ОСОБА_5 . 19 липня 2014 року ОСОБА_7 відносяться також до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок вказаних вище сумісних, протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які продовжувались понад 40 хвилин, було зірвано нормальну діяльність СТ „Ювілейний, оскільки бухгалтер ОСОБА_10 не мала можливості приймати щомісячні та цільові внески від членів товариства, своєчасно зробити звіт, оформлювати перепустки. А ОСОБА_5 була вимушена покинути садове товариство та припинити виконувати свої професійні обов`язки, так як внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних сумісно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 була вимушена звернутись до медичної установи та судово-медичного експерта.

Як вказує заявник в скарзі, викладені вище обставини вчиненого кримінального правопорушення були встановлені під час досудового слідства та підтверджуються належними та допустимими доказами, які в сукупності вказують на вчинення злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_7 саме групою осіб. Але, як вказує скаржник, ухвалюючи постанову 12 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України, слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 не прийняли до уваги пояснення потерпілої ОСОБА_5 , свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були безпосередньо присутніми під час вчинення кримінального правопорушення злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_7 19 липня 2014 року в адмінбудівлі СТ „Ювілейний. Слідчий та прокурор проігнорували висновки судово-медичних експертиз № 1826/С14 від 20 серпня 2014 року та додаткової судово-медичної експертизи № 2515-с/14 від 25 листопада 2014 року, призначеної за результатами слідчого експерименту, проведеного 20 листопада 2014 року за участю судово-медичного експерта. Вказані докази не отримали правової оцінки з боку слідчого ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_3 як під час проведення досудового слідства, так при винесенні оскаржуваної постанови від 12 грудня 2014 року.

Обґрунтовуючи скаргу, потерпіла також зазначає, що закриваючи кримінальне провадження слідчий проігнорував наявні ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; не дотримався рекомендацій, які містяться в Постанові № 10 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року „Про судову практику у справах про хуліганство, де в п. 5 вказано, що „За ознакою особливої зухвалістю хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. В п. 6 вказаної Постанови № 10 ПВСУ від 22 грудня 2006 року вказано, що: „Хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч. 2 ст. 296 КК у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК) мала місце. ... Як зазначає скаржник, вона неодноразово в своїх письмових клопотаннях просила слідчого повідомити про підозру ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України, виходячи з обставин фактично встановлених під час розслідування, вказуючи, що кваліфікуюча ознака „особлива зухвалість виразилась в сумісних діях ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , які продовжувались тривалий час понад 40 хвилин. Протягом вказаного часу бухгалтер ОСОБА_10 не мала можливості приймати щомісячні та цільові внески від членів товариства; своєчасно зробити звіт; оформлювати перепустки. Голова правління ОСОБА_5 припинила виконувати свої професійні обов`язки, так як внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних сумісно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вимушена була звернутись до медичної установи та до судово-медичного експерта. Кваліфікуюча ознака „група осіб знайшла своє підтвердження в спільних, узгоджених хуліганських діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які доповнюють один одного. Про кваліфікуючу ознаку ч. 2 ст. 296 КК України „мотив явної неповаги до суспільства вказують дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які під час вчинення протиправних дій 19 липня 2014 року, знаходячись в адмінбудівлі СТ „Ювілейний висловлювались нецензурно, голосно кричали, скоїли побиття голови правління. Щодо „насильства із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, потерпіла вказує, що ОСОБА_8 своїми діями завдала їй легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком додаткової судово-медичної експертизи № 2515-С/14 від 25 листопада 2014 року; неодноразово штовхала потерпілу. ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, що підтверджено сукупністю висновків судово-медичних експертів, в тому числі додаткових експертиз № 1826-С/14 від 20 серпня 2104 року та № 2515-С/14 від 25 листопада 2014 року. На обставини щодо спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та побоїв саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вказували свідки, в присутності яких це фактично відбувалось: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , але слідчий, ухвалюючи постанову від 12 грудня 2014 року, викладене вище не прийняв до уваги, чим порушив її законні права та інтереси.

Також потерпіла ОСОБА_5 вказує в скарзі на те, що ухвалюючи постанову про закриття кримінального провадження, слідчий не прийняв до уваги наявні ознаки суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України в діях як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_7 , вказуючи на відсутність у них умислу на порушення громадського порядку. Не погоджуючись з такою думкою слідчого, потерпіла зазначає, що для кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не має значення мали вказані особи умисел на порушення громадського порядку чи ні, але вони повинні нести відповідальність за фактично вчинений злочин, а саме за ч. 2 ст. 296 КК України. Також під час розслідування встановлено, що при скоєні кримінального правопорушення умисел і ОСОБА_8 , і ОСОБА_7 був направлений на порушення громадського порядку, а не на спричинення потерпілої ОСОБА_5 тілесних ушкоджень як особистості. Також слідчий не прийняв до уваги, що об`єктом посягання при вчиненні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення є громадський порядок, який вони порушили 19 липня 2014 р. в приміщенні СТ „Ювілейний. При вищевикладених обставинах слідчий не вбачає в діях ОСОБА_8 , ні ознак об`єктивної, ні суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, тобто взагалі вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення.

При таких обставинах, заявник вважає, що слідчий необґрунтовано дійшов до висновку в оскаржуваній постанові про відсутність в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 296 КК України, а тому постанова від 12 грудня 2014 року є незаконною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_6 скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Слідчий СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 та процесуальний керівник - прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечували, посилаючись на те, що досудове слідство за кримінальним провадженням закінчено, підстави для задоволення скарги відсутні, а ОСОБА_5 та її представник намагаються затягнути направлення матеріалів до суду. Підстави для скасування постанови слідчого від 12 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0001874, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2014 року на підставі заяви потерпілої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 296 КК України відсутні. Наполягали, що слідчий обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність в діянні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і постанову винесено у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доводи заявника та його представника, слідчого і прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 22 липня 2014 року в порядку, передбаченому ч. 1 та ч. 2 ст. 214 КПК України звернулась з заявою на ім`я начальника Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та повідомила про вчинення гр. ОСОБА_8 та її сином ОСОБА_7 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 296 КК України. 23 липня 2014 року слідчим СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_14 на підставі її заяви були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, але не за ознаками ч. 2 ст. 296 КК України, а за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2014 року слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області було зобов`язано внести відомості щодо вчиненого 19 липня 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування. Ухвала слідчого судді не була виконана своєчасно, відомості за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 296 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 01 жовтня 2014 року.

23 жовтня 2014 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні 19 липня 2014 року в адмінбудівоі СТ „Ювілейний кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, тобто хуліганство. ОСОБА_8 під час досудового слідства не була повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки слідчий ОСОБА_4 і процесуальний керівник прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова не вбачають в діях, які вона вчинила 19 липня 2014 року в адмінбудівлі СТ „Ювілейний сумісно з ОСОБА_7 ознак будь-якого кримінального правопорушення. Однак з такими висновками слідчий суддя не погоджується, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження та фактичним обставинам, на які вказує потерпіла ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_6 .

Судом також встановлено, що 19 липня 2014 року приблизно о 12 год. до службового кабінету голови правління зайшла ОСОБА_8 , з якою ОСОБА_5 раніше не була знайома. ОСОБА_8 безпідставно, використовуючи нікчемний привід, вчинила сварку, під час якої вона та ОСОБА_7 висловлювались на адресу голови правління СТ „Ювілейний ОСОБА_5 та бухгалтера ОСОБА_10 нецензурно Під час сварки ОСОБА_8 штовхнула ОСОБА_5 в грудину двома руками, від чого ОСОБА_5 втратила рівновагу та впала на стілець, вдарившись попереком, отримавши тілесні ушкодження з правої частини попереку з пухлиною тканин полосчятої форми у вигляді синця справа розміром 3 х 1.5 см.

Факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій під час вчинення хуліганських дій підтверджено висновком додаткової судово-медичної експертизи № 2517-С/14 від 25 листопада 2014 року, яку було проведено на підставі даних, отриманих під час проведення слідчого експерименту за місцем вчинення злочину за участю ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та судово-медичного експерта. За ступенем тяжкості ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 неодноразово штовхала ОСОБА_5 в спину, коли голова правління товариства намагалась уникнути побиття з боку ОСОБА_7 . Під час вказаних подій ОСОБА_8 також утримувала двері ногою, перешкоджаючи ОСОБА_5 зайти до свого службового кабінету, щоб уникнути в подальшому побиття з її боку та боку ОСОБА_7

ОСОБА_7 19 липня 2014 року, діючи сумісно з ОСОБА_8 , у присутності бухгалтера товариства ОСОБА_10 , садовода ОСОБА_11 та її малолітньої дочки 2010 р.н., а також члена товариства - ОСОБА_12 , діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, навмисно та безпідставно, наніс ОСОБА_5 удар кулаком правої руки в обличчя справа, крутив перший палець лівої руки, неодноразово штовхав її руками в грудину, від чого ОСОБА_5 вдарилась об стіл, а також двічі о сейф плечем та спиною. Наніс декілька безладних ударів руками по різним частинам тіла. Діями ОСОБА_7 потерпілій було завдано наступні тілесні ушкодження: садни на слизовій оболонці правої щоки, синець на лівій руці. Вказані ушкодження утворилися внаслідок ударного впливу тупих твердих предметів, за виключенням садна, яка утворилась по механізму тертя-ковзання, та могли бути отримані за 1-2 діб до обстеження. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень у відповідності до п.п. 2.3.2. „б, 2.3.5. „Правил судово-медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 16 січня 1995 року. Вказані тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1826/С14 від 20 серпня 2014 року за ступенем тяжкості віднесені судово-медичним експертом до легких тілесних ушкоджень.

Дійшовши до висновку про обґрунтованість скарги, слідчий суддя також приймає до уваги, що 19 липня 2014 року внаслідок сумісних, узгоджених дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які продовжувались понад 40 хвилин, було зірвано нормальну діяльність СТ „Ювілейний, оскільки бухгалтер не мала можливості приймати щомісячні та цільові внески від членів товариства, своєчасно зробити звіт, оформлювати перепустки. А ОСОБА_5 припинила виконувати свої професійні обов`язки, оскільки із-за отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 була вимушена звернутись до медичної установи та судово-медичного експерта.

Обставини вчиненого кримінального правопорушення, які були встановлені під час досудового слідства, підтверджуються пояснення потерпілої ОСОБА_5 , свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були безпосередньо присутніми під час вчинення кримінального правопорушення злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_7 19 липня 2014 року в адмінбудівлі СТ „Ювілейний, наданими під час проведення одночасних допитів слідчим 23 вересня 2014 року та 17 жовтня 2014 року. Наявність в матеріалах кримінального провадження доказів в сукупності вказують на те, що порушення громадського порядку, яке мало місце 19 липня 2014 року в адмінбудівлі СТ „Ювілейний та продовжувалось понад сорок хвилин зі зривом нормальної діяльності роботи товариства вчинено не одноособово підозрюваним ОСОБА_7 , як вказує слідчий в повідомленні про підозру останнього, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - групою осіб, що є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 296 КК України, - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 присутні й інші ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, які зазначені в п. 5 Постанові № 10 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року „Про судову практику у справах про хуліганство.

При винесені оскаржуваної постанови слідчий не прийняв до уваги викладені вище обставини, не надав їм належної правової оцінки.

Також суд приймає до уваги, що слідчим та прокурором проігноровано та не виконано в повному обсязі ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2014 р. по справі № 644/8690/14-к, провадження № 1-кс/644/569/14 та від 07 листопада 2014 року по справі № 644/11115/14-к, провадження № 1-кс/644/717/14, які були постановлені раніше за результатами розгляду скарг потерпілої та її представника про бездіяльність слідчого під час проведення досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0001874 від 23 липня 2014 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 .

Все вищевикладене свідчить про однобічність, необ`єктивність проведеного досудового слідства. Також слідчий суддя вважає необґрунтованим ствердження слідчого в судовому засіданні про те, що в ході слідства було встановлено, що суб`єктивна сторона дій ОСОБА_8 була направлена на захист свого сина ОСОБА_7 , а умислу на порушення громадського порядку, а саме - мотиву явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалось особливою зухвалістю у неї не було. Такі ствердження слідчого спростовуються вищенаведеними належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи та досліджені судом.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні данні, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких, слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тощо.

Згідно положень ч. 1 ст. 92 КПК України, доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України є не право, а обов`язок слідчого, прокурора.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм КПК України, пояснення, надані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час розслідування, слід оцінювати в сукупності з усіма доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 94 КПК України.

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достатності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

При проведенні досудового слідства за кримінальним провадженням та при винесенні постанови про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України, слідчий та прокурор не дотримались вищевказаних норм кримінально-процесуального Закону, чим порушили права та законні інтереси потерпілої за кримінальним провадженням ОСОБА_5 .

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

За змістом ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З урахуванням викладеного вище, слідчий суддя дійшов до висновку, що скарга потерпілої ОСОБА_5 підлягає задоволенню в повному обсязі, а постанова слідчого скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

Ухвалив:
Скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Постанову слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 12 грудня 2014 року на постанову старшого слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України Харківської області ОСОБА_4 від 12.12.2014 року про закриття кримінального провадження в рамках кримінального провадження № 0001874 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1