Справа № 749/361/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/683/2015
Категорія - ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в залі суду справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000268 ,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2015 року ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , без постійної реєстрації, студент Київського національного університету технологій та дизайну, не одружений, військовозобов`язаний, раніше не судимий,

засуджений: за ст. 286 ч. 2 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. З нього стягнуто на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 687 грн. 96 коп. та на користь Щорського районного бюджету Чернігівської області за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_13 в сумі 686 грн. 80 коп. Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним і засуджений за те, що 19 вересня 2014 року близько 00 год. 10 хв. він, керуючи автомобілем «Деу-Ланос» д.н. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. 30 років Перемоги в місті Щорсі Чернігівської області, в районі розташування житлового будинку № 4 в напрямку центра міста, проявив неуважність, не врахував дорожні умови і дорожню обстановку, які повинен враховувати водій при виборі швидкості руху і смуги руху, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобілем, чим порушив вимоги п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, п. 12.1 Правил дорожнього руху, що призвело до перекидання автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Деу-Ланос» ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді численних саден, крововиливів та ран голови, кінцівок та тулубу, прокольного перелому основної кістки, розтрощення скроневої ділянки головного мозку, забою головного мозку, повного поперечного черезвертального перелому правої стегнової кістки, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і згідно висновку судово-медичної експертизи № 124 від 24 вересня 2014 року перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого, безпосередньою причиною якої є набряк-набухання головного мозку, що розвинувся внаслідок забою головного мозку з розтрощенням лівої скроневої долі.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог п.п. 2.3(б), 12.1 Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинного-наслідковому зв`язку з наслідками, які настали в результаті ДТП.

Не погодившись з вироком, обвинувачений ОСОБА_10 подав на нього апеляційну скаргу з додатками, в якій просить вирок скасувати і провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Скарга обґрунтована тим, що суд при постановленні вироку не взяв до уваги його, ОСОБА_10 свідчень про те, що за кермом автомобіля в момент аварії знаходився не він, а ОСОБА_13 , який і загинув при ній. Суд дав неправильної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а показання інших допитаних в праві свідків свідчать на його користь. Обвинувачений піддав сумніву висновки судово-медичних експертиз в справі, оскільки вони не містять категоричних висновків щодо того, на якому місці в салоні автомобіля знаходились обвинувачений та ОСОБА_13 .

В засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 підтримав свою скаргу, просив її задовольнити з наведених в ній підстав. Показав, що паралельно з навчанням працював таксистом у фірмі «Ред-таксі» та використовував для роботи автомобіль «Деу-Ланос» д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 і як пасажира знав ОСОБА_13 18 вересня 2014 року він відвіз ОСОБА_16 як свого клієнта в м. Щорс, а увечері того ж дня забрав його в Щорсі, щоб відвезти в Чернігів. В цей час ОСОБА_13 вже був п`яним. По дорозі на Чернігів в районі селища Березне ОСОБА_13 попросив його зупинитись, а коли ОСОБА_10 виконав його прохання, то ОСОБА_13 став його, ОСОБА_10 бити й душити, забрав ключі від його автомобіля та сів за кермо машини з наміром кудись поїхати. ОСОБА_10 , відчуваючи відповідальність за ввірений йому автомобіль, сів на пасажирське сидіння попереду, пристебнувся паском безпеки. ОСОБА_13 розвернув автомобіль і поїхав назад, в м. Щорс, їхав він зі швидкістю 140 км/год. В м. Щорсі автомобіль попав колесом в яму, його занесло й розвернуло, автомобіль перекинувся на ліву сторону і зробивши повний оберт, став на колеса. В цей час обвинувачений помітив, що в салоні немає ОСОБА_16 , якого він знайшов неподалік з тілесними ушкодженнями. Вважав себе невинуватим в скоєнні ДТП, оскільки автомобілем не керував, автомобіль вибув з його володіння унаслідок неправомірних дій ОСОБА_13 .

Позиція обвинуваченого була підтримана його адвокатами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважаючи її необґрунтованою.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, колегія суддів, допитавши потерпілу, експертів, дослідивши матеріали справи, вважає вину ОСОБА_10 доведеною повністю, а його апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Таке рішення ґрунтується наступним.

Допитана в суді першої інстанції та апеляційному суді потерпіла ОСОБА_11 показала, що була знайома з ОСОБА_17 як з таксистом, який надавав транспортні послуги їй та її чоловіку. 18 вересня 2014 р. її чоловік ОСОБА_13 на автомобілі таксі під керуванням ОСОБА_18 виїхав з дому. З ним вона неодноразово зв`язувалась по телефону, востаннє в період з 23 години до 1 години ночі. Спілкуючись з ним, вона почула, що він був сильно п`яним, повідомив, що знаходиться в м. Щорсі і скоро їхатиме додому. Після цього зв`язку з ним не було, як не було і телефонного зв`язку з ОСОБА_10 потерпіла категорично заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважала призначене йому покарання законним і справедливим. Одночасно наполягала, що її чоловік ніяк не міг знаходитись за кермом автомобіля, оскільки керувати автотранспортом не умів і прав на керування не мав.

Свідок ОСОБА_14 , власник автомобіля «Деу-Ланос» д.н. НОМЕР_1 в суді першої інстанції повідомила, що їй відомо про зізнання ОСОБА_10 про те, що керував цим автомобілем саме він, але в послідуючому він свої показання змінив.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що 19 вересня 2014 року вона працювала черговою медсестрою приймального відділення Щорської центральної районної лікарні. До лікарні працівниками міліції був доставлений ОСОБА_10 , який в її присутності повідомив, що за кермом автомобіля перебував саме він.

Даючи оцінку показанням цих свідків, колегія суддів вважає, що вони цілком підставно покладені місцевим судом в обґрунтування вироку. Суду не надано ніяких вагомих доказів, які б спростовували ці показання, не наведено підстав для того, щоб вважати ці докази недопустимими. Разом з іншими доказами ці показання прямо свідчать про винуватість ОСОБА_10 .

Щодо показань свідка ОСОБА_19 , яка теж знаходилась в приймальному відділенні лікарні і могла чути пояснення ОСОБА_20 , то колегія суддів вважає, що оскільки цей свідок є лікарем, в обов`язки якого не входить вияснення обставин ДТП, а входить обстеження та лікування хворих, вона могла не звернути уваги на пояснення ОСОБА_10 в приймальному відділенні лікарні. Ці показання свідка ОСОБА_19 показань свідка ОСОБА_15 не спростовують.

Показхання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , наведені у вироку, не містять інформації щодо того, хто керував автомобілем під час ДТП, а показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 є показаннями з чужих слів самого обвинуваченого, який зацікавлений у справі і ці докази обвинуваченого не виправдовують.

Факт та наслідки дорожньо-транспортної пригоди з участю ОСОБА_10 зафіксовані при проведенні огляду місця ДТП (т.1 а.с. 9-20), в ході якого встановлено, що ДТП відбулось на прямій ділянці дороги з асфальтобетонним покриттям для двох напрямків, з ґрунтовим узбіччям, в суху погоду, автомобіль д.н. НОМЕР_1 стоїть перпендикулярно дорожньому покриттю.

З протоколу огляду транспортного засобу від 20 вересня 2014 р. видно, що на автомобілі д.н. НОМЕР_1 зафіксовано механічні пошкодження у вигляді деформації капота, верхньої частини кузова. Мають місце численні подряпини лакофарбового покриття кузова (т.1 а.с. 30-38).

З висновку судово-медичної експертизи трупа № 124 від 01 листопада 2014 р. вбачається, що причиною смерті ОСОБА_13 є набряк-набухання головного мозку, що розвинувся внаслідок забою головного мозку з розтрощенням лівої скроневої долі, який є наслідком внутрішньочерепної травми з переломом кісток основи черепа. При експертизі трупу ОСОБА_13 виявлено численні садна, крововиливи та рани голови, кінцівок та тулубу, інші тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з його смертю. Комплекс тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_13 дозволив зробити експерту висновок про те, що вони не відповідають таким, які могли виникнути при керуванні автомобілем під час ДТП (т.1 а.с. 68-75).

З висновку судово-медичної експертизи № 119 від 22 листопада 2014 р. вбачається, що тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_10 відносяться до середнього ступеню тяжкості і могли бути отримані ним при керуванні автомобілем 19 вересня 2014 р., та не могли утворитись при перебуванні на пасажирському сидінні автомобіля (т.1 ас.с. 82-84).

Даючи оцінку цим експертним висновкам, колегія суддів апеляційного суду вважає їх належними і допустимими. Стороною захисту не надано ніяких вагомих доказів того, що експертні висновки зроблено не уповноваженою на те особою, яка не має відповідної освіти й досвіду роботи, що нею порушено порядок і методику проведення експертних досліджень.

З висновків комплексних медико-автотехнічних експертиз №№ 1, 2 від 6 січня 2015 р. вбачається, що комісія експертів прийшла до висновку про перебування за кермом автомобіля в момент ДТП саме обвинуваченого ОСОБА_10 , а не ОСОБА_13 (т.1 а.с. 110-128).

Даючи оцінку висновку експертів № 2 по факту смерті ОСОБА_13 , колегія суддів вважає його належним і допустимим доказом, який підставно покладений в обґрунтування вироку. Так, з описової частини цього висновку, як і з описової частини попереднього висновку № 124 вбачається, що при розтині трупа ОСОБА_13 було зафіксовано пошкодження голови з правої сторони: правої тім`яної, правої скроневої ділянок, нижньої щелепи справа та зліва та інших тілесних ушкоджень, в тому числі перелом правої стегнової кістки (а.с.112). Наявність таких тілесних ушкоджень з правої сторони тіла ОСОБА_13 , на думку колегії суддів, якраз і свідчить про те, що він знаходився не на місці водія, а на місці пасажира з правої сторони салону і висновок експертів в даному випадку є правильним. Щодо розтрощення лівої скроневої ділянки головного мозку, на чому загострювала увагу сторона захисту, то колегія суддів наголошує, що експертами було встановлено пошкодження саме головного мозку, а не шкіряних, м`язових покровів чи кісток черепа з лівої сторони голови ОСОБА_13 з описової частини експертного висновку вбачається, що в лівій скроневій кістці наявний трепанаційний отвір, тобто результати хірургічного втручання.

Обидва експертні дослідження виконані комісією досвідчених експертів, кожен з яких виконував свою частину роботи в межах своєї компетенції. З цих висновків вбачається, що експертом-автотехніком досліджувався автомобіль «Деу-Ланос» НОМЕР_1 , в тому числі розташування усіх предметів в салоні, наявність чи відсутність сторонніх предметів, педальний вузол, пошкодження лакофарбового покриття. З урахуванням усіх отриманих в ході досліджень даних висновок було зроблено колегіально і він не викликає сумнівів у суду. Колегією суддів відхиляється позиція сторони захисту про те, що кожен з експертів виходив за межі своєї компетенції, оскільки кожен з них виконав свою частину роботи і висновок ними було зроблено колегіально.

В засіданні апеляційного суду були допитані експерти, які проводили комісійні медико-автотехнічні експертизи: ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які підтвердили правильність своїх експертних висновків, пояснили, чому вони прийшли до своїх висновків і наголосили на тому, що наявні в їхньому розпорядженні дані дозволяють зробити висновок про те, що саме ОСОБА_10 перебував за кермом автомобіля д.н. НОМЕР_1 .

Отже, обидва експертні висновки №№ 1 і 2 колегією суддів апеляційного суду визнаються належними і допустимими, які в сукупності з іншими доказами, повністю і детально між собою узгоджуючись, викривають обвинуваченого в інкримінованому йому діянні.

Вказані експертні висновки колегією суддів визнаються достатніми для висновку про винуватість Мельника. Колегією суддів відхилено ряд клопотань сторони захисту про призначення додаткових експертиз, оскільки стороною захисту не наведено переконливих доводів у необхідності їхнього проведення, а питання, які необхідно поставити перед експертами, виходять за межи досліджуємої судом ситуації.

Колегія суддів оцінює показання ОСОБА_10 в судовому засіданні як такі, що були вигадані ним з метою ухилення від відповідальності. Вони суперечать іншим доказам в справі, є непослідовними, нелогічними і місцевий суд обґрунтовано відхилив їх. З такою оцінкою показань обвинуваченого погоджується колегія суддів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_13 , підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_10 характеризується позитивно, судимостей не має.

Обговорюючи питання про призначення покарання, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для його пом`якшення. По справі не встановлено обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання. У відповідності до ст. 3 Конституції України, життя людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. З урахуванням цих обставин та думки потерпілої, колегія суддів не вважає призначене покарання занадто суворим. До того ж воно призначене у мінімальному передбаченому законом розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000268 відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в законну силу негайно після її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим під вартою в той же строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3