Справа №487/1244/14-к 04.11.2015 04.11.2015 04.11.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000106

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2015 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1. 03.12.1998 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ст. 141 ч.2 КК України (1960 року) до 5 років позбавлення волі, звільнився 11.08.2001 року у зв`язку із застосуванням амністії;

2. 26.02.2002 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 26.12.2005 року за відбуттям строку покарання;

3. 05.02.2007 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.2, 186 ч.3, 187 ч.1, 395 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнився 01.06.2012 року за відбуттям строку покарання;

4. 15.08.2013 року Сєверодонецьким міським судом Луганської області за ст. 309 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі, зі звільненням від відбування іспитовим строком на 1 рік;

5. 24.02.2015 року Сєверодонецьким міським судом Луганської області за ст. 185 ч.2 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 1 року 6 місяців позбавлення волі,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та пом`якшити призначене покарання, застосувавши вимоги ст. 69 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2015 року ОСОБА_5 засуджений за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за вищевказаним вироком та вироком Сєверодонецького міського суду Луганської області від 24 лютого 2015 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 просить врахувати обставини, які, на його думку, є підставою для пом`якшення призначеного покарання. Посилається на те, що його матір є інвалідом та має тяжкі захворювання. Він страждає на туберкульоз та з цього приводу перебуває на обліку. Просить врахувати його щире каяття у вчиненому злочині.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
6 січня 2014 року приблизно о 13 годині 40 хвилин ОСОБА_5 , маючи корисливий умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу зайшов до квартири АДРЕСА_3 , де проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для того, щоб позичити у них 100 грн, але вони відповіли, що в них не має грошей. Проте, ОСОБА_5 наполягав на своїх вимогах, у зв`язку із чим ОСОБА_8 почала виганяти його з квартири, але ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, почав чинити опір та штовхати ОСОБА_8 , хватати її за руки, обмежуючи її свободу пересування, погрожував фізичною розправою у разі, якщо подружжя не дасть йому 100 грн.
Після цього ОСОБА_7 пішов на кухню з метою покликати на допомогу сусідів, проте у коридорі ОСОБА_5 штовхнув його, в результаті чого ОСОБА_7 впав. Не витримавши насилля над собою та своєю дружиною з боку ОСОБА_5 , ОСОБА_7 сказав, що в його куртці є грошові кошти у розмірі 80 грн, а ОСОБА_8 пішла в іншу кімнату та взяла чотири купюри номіналом по 20 грн., які ОСОБА_5 забрав з рук ОСОБА_8 і вийшов із квартири.
Суд визнав ОСОБА_5 винним у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і апелянтом не оспорюються.

При призначенні покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий.

Судом також враховано, що матір обвинуваченого хворіє, а його щире каяття у вчиненому злочині враховано як обставину, яка пом`якшують покарання, тобто судом враховані обставини, на які посилається апелянт. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Апелянт посилається на наявність у нього захворювання на туберкульоз, про що він надав довідку суду апеляційної інстанції. Але наявність у ОСОБА_5 хвороби, характер якої не перешкоджає відбуванню покарання, не впливає на вид та розмір призначеного покарання, яке визначено в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст. 69 КК України, є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Проте, обставини, на які посилається апелянт, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ОСОБА_5 характеризується задовільно, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів та через незначний час після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив аналогічний злочин.

Отже, підстави для пом`якшення ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст.186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, про що просить апелянт, відсутні.

Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2015 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3