Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 1-168/2010р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Пелипенко К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю прокурора: Ручої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в cмт. Петропавлівка кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1, 07.02.1964р.н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого ПП ОСОБА_1, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не військовозобовязаного, відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172, ч.1 ст. 366 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 будучи зареєстрованим з 01.12.2009 року в виконавчому комітеті Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, як фізична особа- підприємець, отримав право здійснення підприємницької діяльності, у процесі її здійснення в період грудня 2009 року- травня 2010 року, фактично використовуючи найману працю громадян та володіючи по відношенню до них організаційно-розпорядними і адміністративно-господарськими повноваженнями і обовязками, відповідно до примітки1 до ст. 364 КК України будучи службовою особою, скоїв злочини невеликої тяжкості - інше грубе порушення законодавства про працю та службове підроблення.

Вказані злочини ОСОБА_1 скоїв при наступних обставинах.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Згідно ст. 2 Кодексу законів про працю України та ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робітники мають право на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості. Аналогічні положення передбачені ст. 256 Кодексу законів про працю України. Згідно ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ст. 21 Кодексу законів про працю України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим цим органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 24-1 Кодексу законів про працю у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи, зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Однак, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 замість того, щоб виконувати вказані вимоги трудового та пенсійного законодавства, а також іншого законодавства про соціальний захист робітників підприємств, установ та організацій, фактично використовуючи найману працю, будучи, внаслідок цього, службовою особою, у чиї обов'язки входить начислення та виплата найманим працівникам заробітної плати та відчислення з повного об'єму виплачених сум заробітної плати страхових внесків у фонд загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та інші державні цільові фонди соціального страхування, допустив на орендованому ним приміщені під автомиїчну станцію, розташовану за адресою смт. Петропавлівка Дніпропетровської області вул. Леніна № 216, до фактичного виконання робіт з надання послуг населенню з мийки автомобілів в період з 01.12.2009 року - 25.05.2010 року ОСОБА_2, в період з 15.12.2009 року - 01.02.2010 року, з 15.04.2010 року - 25.05.2010 року ОСОБА_3, в період з 01.12.2009 року - 25.05.2010 року ОСОБА_4, яка має дитину, яка не досягла чотирнадцяти років, а саме ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, діючи умисно, з корисних намірів, з метою акумулювання невиплачених у фонди державного пенсійного та соціального страхування грошових коштів, з метою забезпечення фінансово-господарської діяльності свого підприємства та отримання прибутку, трудові угоди у письмовій формі з вказаними особами не укладав, відповідно в Петропавлівському районному центрі зайнятості їх не реєстрував, відповідних записів до трудових книжок вищевказаних осіб не вносив, та у вищевказаний період часу, виплачуючи ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заробітну плату у розмірі не нижче мінімального, не нараховував та не перераховував з неї внески в органи державного пенсійного та соціального страхування, чим допустив грубе порушення трудових прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2, лишив останніх, тим самим, гарантованих Конституцією України та законами України, права на пенсійне забезпечення за час роботи на підприємстві та соціальний захист, передбачений діючим законодавством України.

Окрім того, діючи у порушення вимог "Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку", затвердженого ДПА України від 29.10.1999 року № 599 ( у редакції наказу ДПА України від 28.12.2001 року № 521) та п. 2 додатку № 3 даного наказу, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1, щоквартально, у період до 5 числа місяця, наступного за звітним кварталом, був забовязаний складати та подавати у податковий орган за місцем реєстрації «Звіт суб'єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку", по формі, згідно додатку № 3 до "Порядку ....", де у графі 2 " Фактична чисельність працівників у звітному кварталі", зобовязаний був відображати фактичну кількість робітників підприємства, найману працю яких використовувалась ним у звітному періоді.

Однак, фізична особа-підприємиць ОСОБА_1, будучи службовою особою та придбавши даний статус у звязку з фактичним використанням найманої праці робітників у цілях своєї підприємницької діяльності, виходячи з міркувань укриття від податкового органу факту використання ним найманої праці за період І кварталу 2010 року, 02.04.2010 року, у денний час (більш точний час слідством не встановлений),

знаходячись в приміщенні Петропавлівської МДПІ, яке розташоване за адресою смт. Петропавлівка Дніпропетровської області вул. Радянська № 62, склав "Звіт суб'єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку" по вищевказаній формі, відповідно 1-й квартал 2010 року, який є офіційним документом державної податкової звітності субєктів підприємницької діяльності, у вказану графу 2 якого, діючи умисно, вніс завідомо неправдиві відомості про фактичну кількість робітників на його підприємстві у вказаний звітний період, а саме, що у вказаний звітний період фактична кількість робітників на його підприємстві рівнялось нулю, тобто праця найманих робітників ним при виконані підприємницької діяльності не використовувалася, що завідомо не відповідало дійсності.

Після складання вказаного "Звіту суб'єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку" за І квартал 2010 року, в який ОСОБА_1 внесені завідомо неправдиві відомості відносно не використання найманої праці робітників за період з І кварталу 2010 року, 02.04.2010 року, у денний час (більш точний час слідством не встановлений),фізична особа-підприємець ОСОБА_1 підписував, ставив свій власноручний підпис у графі «суб'єкт малого підприємництва» вказаного "Звіту суб'єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку" за І квартал 2010 року та видавав вказаний офіційний документ для звітності і використання в державній податковій статистиці, до Петропавлівської «МДПІ, позбавляючи, тим самим, податковий орган можливості здійснення контролю за повнотою начислення та уплати подоходного податку з заробітної плати робітників підприємства, в результаті чого за період І квартал 2010 року до державного бюджету не надійшло податку з доходів громадян в сумі 1587,06 грн., в результаті чого державним інтересам спричинено шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 дав свідчення, аналогічні обвинувальному висновку, винним себе в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю і в судовому засіданні пояснив, що в нього тільки збитки від мийки і він завтра ж її закриє. Також підсудний пояснив, що він не оформляв працівниць, оскільки вони не наполягали на цьому, а він і не заперечував. Ще підсудний додав, що йому було відомо про те, що у потерпілої ОСОБА_4, двоє дітей один з яких ще малолітній. Звіт до податкової він також не подавав, хоча чудово розумів, що використовує найману працю.

Потерпілі ОСОБА_4, ОСОБА_3, та ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, Потерпіла ОСОБА_4 надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, зазначила, що будь-яких претензій як матеріального так і морального характеру до підсудного не має. Просила суд призначити покарання не повязане з позбавленням волі. Доставити потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також в судове засідання не є можливим, про, що свідчить рапорт від 11.10.2010 року та від 03.11.2010року.

ОСОБА_1 щиро розкаявся у скоєному, просив суд його суворо не карати.

Суд бере до уваги, що обвинувачення ніким не оспорюється, підсудний в повному обсязі визнав себе винним в скоєнні даного злочину, підтвердив всі обставини скоєння злочину, вина в скоєнні злочину підтверджується письмовими доказами:

- копією свідоцтва про народження дитини потерпілої ОСОБА_4, відповідно до якого син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 11);

- копією трудових книжок ОСОБА_4, в якої не внесені дані фізичноюособою підприємцем ОСОБА_1, про період праці ОСОБА_4 ( а.с. 12-14);

- звітом субєкта малого підприємництва- фізичної особи-платника єдиного податку за 1-й квартал 2010 року, в який ОСОБА_1 вносив завідомо неправдиві відомості про фактичну кількість робітників наймана праця, яких використовувалася на його підприємстві. ( а.с. 53);

- довідкою про розмір мінімальних стахових внесків ( а.с. 25-26);

- копією свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно якого 01.12.2010 року в якості фізичної особи- підприємця зареєстровано ОСОБА_1 ( а.с. 27);

- протоколом виїмки від 10.06.2010 року, згідно якого вилучений звіт субєкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за 1-й квартал 2010 року ( а.с. 52);

- інформацією з Петропавлівського районного центру зайнятості від 14,05.2010 року, згідно якої фізична особа- підприємець ОСОБА_1 в період 2009-2010 р.р. найманих працівників не реєстрував ( а.с. 20);

- розрахунком розміру шкоди від 10.06.2010року ( а.с.50);

Докази у відповідності до ст. 65 Кримінально-процесуального кодексу України є законними і отримані у відповідності до вимог Кримінально-процесуального кодексу України.

Звіт субєкта малого підприємництва- фізичної особи-платника єдиного податку за 1-й квартал 2010 року, приєднаний до матеріалів справи у встановленому законодавством порядку.

У відповідності зі ст. 18 Кримінального кодексу України підсудний - фізична особа, яка досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Суд вважає, що вина підсудного в скоєнні ним злочину в судовому засіданні доказана повністю.

Суд, враховуючи думку прокурора, бажання підсудного та керуючись ст. 299 КПК України визнав доцільним часткове дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи.

Суд вважає юридичну кваліфікацію скоєного по ч. 2 ст. 172 КК України злочину правильною за ознаками інше грубе порушення законодавства про працю, вчинене щодо матері, яка має дитину до чотирнадцяти років, а також за ч. 1 ст. 366 КК України службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, складання та видача завідомо неправдивих документів - вірною та такою, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Призначаючи покарання ОСОБА_1 суд враховує, що він відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, скоїв злочини невеликої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання, довідками Петропавлівської районної лікарні підтверджується, що ОСОБА_1 на обліку у лікаря - нарколога, лікаря - психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину

Суд враховує відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України обставини, які помякшують покарання, що підсудний щиро розкаявся.

Обставини, передбачені ст. 67 Кримінального кодексу України, які обтяжують покарання, судом не визнані.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Суд вважає необхідним запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

Керуючись ст.ст. 323, 324 Кримінально-процесуального кодексу України, суд

ПРИСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 172 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України, призначивши покарання:

*за ч. 2 ст. 172 КК України у виді 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

*за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі строком на один рік з позбавлення права займатися підприємницькою діяльністю строком на два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю на строк два роки.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням відповідно до ст. 76 Кримінального кодексу України обов'язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів

кримінально - виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи та періодично зявлятися в ці органи для реєстрації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді підписки про невиїзд залишити без змін.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя К.В. Пелипенко