Справа № 752/6498/15-к
Провадження №: 1-кп/752/667/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2015 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0001749 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоархангельськ, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з освітою середньою, не одруженого, не працюючого, зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого,

обвинуваченого за ч.1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кощіївка, Фастівського району Київської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

03.07.2007 року Печерським районним судом м. Києва за ст.ст. 186 ч.2; 304 КК України, з застосуванням ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки,

10.01.2011 року Голосіївським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2 КК України, з застосуванням ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. 19.11.2014 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 4 місяці 12 днів,

обвинуваченого за ст. 198 КК України,

з участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ;

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 , 22.02.2015 року вранці, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , незаконно зберігав у кишенях дубленки, в яку був одягнений, бойові припаси, без передбаченого законом дозволу, а саме запал та корпус ручної осколкової гранати РГД-5, які при поєднанні в єдину конструкцію, що передбачено їх конструктивними особливостями, представляють ручну осколкову гранату РГД-5.

Тобто, ОСОБА_8 визнається винним за ч.1 ст. 263 КК України, а саме незаконному зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , перед завершенням судового розгляду визнав себе винним. Пояснив, що 21.02.2015 року разом з ОСОБА_13 вживали спиртні напої, а потім пішли на квартиру де він проживав і там продовжили розпивати спиртне. Пригадує, що у ОСОБА_13 брав телефон слухати музику, де в подальшому його подів не пам`ятає. Господар квартири сказав усім розходитися. Хтось вийшов, а він заснув п`яний. Вранці 22.02.2015 року його розбудили працівники міліції. В кишені виявили гранату і запал, але як вони в нього появилися не пам`ятає. Оскільки на квартирі були також інші люди, в тому числі «айдарівці», не виключає, що хтось йому міг дати або покласти до кишені гранату, яку вилучили при понятих. При вилучені гранати та запалу міліціонерам назвався ОСОБА_14 . Прізвище придумав, оскільки його так називали під час подій на ОСОБА_15 .

У вчиненому розкаюється та запевняє, що в подальшому не буде вчиняти правопорушень, уже більше 8 місяців перебуває під вартою та просить визначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_12 суду пояснив, що 22.02.2015 року разом з друзями випивали в квартирі на АДРЕСА_4 . Пізніше пішов з квартири. Повернувся в квартиру уже з працівниками міліції. Бачив, як з кишені куртки, в яку був одягнений ОСОБА_16 міліціонери витягли гранату та запал до неї. Звідки у того в кишені граната, пояснити не може.

Пригадує, що свій телефон добровільно, без будь яких погроз передав ОСОБА_17 пішов без телефону, був п`яний і не міг згадати де його подів, тому і звернувся в міліцію.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що була понятою коли в одного з обвинувачених в квартирі АДРЕСА_5 , в одязі виявили гранату. Пригадує, що в квартирі усі були п`яні, безлад, обвинувачені теж були п`яні. Як безпосередньо вилучали гранату не бачила, міліція показала гранату і сказала в кого вилучила.

Крім визнавальних показань обвинуваченого, його винність підтверджується сукупністю доказів, які суд враховує та бере до уваги.

Зокрема, як видно з протоколу огляду місця події, який проводився 22.02.2015 року ( датування протоколу 22.02.201 року, суд вважає опискою), в кв. АДРЕСА_3 , у чоловіка, який назвався ОСОБА_19 , у кишенях дублянки виявлено та вилучено металевий предмет зеленого кольору, схожий на корпус гранати та металевий предмет схожий на запал.

Згідно висновку експерта № 1/45-ВТ від 27.02.2015 року, наданий на дослідження об`єкт № 1, є промислово виготовленим уніфікованим запалом до ручної гранати дистанційної дії УЗРГМ-2, який призначений для ініціювання вибуху заряду вибухової речовини ручних гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42. Наданий об`єкт відноситься до боєприпасів.

Наданий на дослідження об`єкт № 2 за зовнішнім виглядом, матеріалом виготовлення і конструктивними особливостями є промислово виготовленим корпусом гранати РГД-5, є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини. Наданий об`єкт не відноситься до боєприпасів.

Відповідно до ч.3 ст. 69, ч.3 ст. 102 КПК України слід зазначити, що наданий на дослідження об`єкт № 1 при поєднанні в єдину конструкцію з об`єктом № 2, що передбачено їх конструктивними особливостями, представляє собою ручну осколкову гранату РГД-5, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до боєприпасів.

Згідно постанови слідчого, запал та корпус ручної гранати визнані речовими доказами.

Доводи сторони захисту, щодо визнання вище зазначеного з протоколу огляду та речових доказів отриманих в результаті огляду недопустимими доказами, суд до уваги не бере і відкидає з наступних підстав. Як відмічає захисник, огляд місця події проведений з порушенням вимог процесуального законодавства оскільки в протоколі не вказано час, дата, не міститься відомостей щодо всіх осіб, які присутні, крім того в порушення вимог ст.ст. 234, 237 КПК України, огляд житла проведено без ухвали слідчого судді. В той же час, як видно із змісту протоколу, в ньому відображено, що огляд розпочато о 11.50 год. та закінчено о 13.10 год., а щодо датування протоколу 22.02.201 року, то суд вважає опискою. Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 13, 233 КПК України, проникнення до житла чи іншого володіння особи з будь якою метою, можливо не інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Оскільки закон не вказує, у якій формі має бути викладена добровільна згода особи, яка є володільцем житла, суд вважає достатнім, що у протоколі огляду зазначено, що є добровільна згода власника (користувача) ОСОБА_20 на огляд і ця згода засвідчена його підписом.

А тому, протокол огляду місця події і речові докази, суд вважає належними та допустимими доказами і бере їх до уваги.

Зважаючи на показання обвинуваченого, щодо обставин можливого походження гранати та запалу вилучених у нього, з врахуванням протоколу огляду місця події, висновку експерта, показання потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_18 не є доказами, які виправдовують обвинуваченого, на що звертав увагу захисник.

Аналіз вищезазначених доказів дає суду підстави прийти до висновку про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює.

Визнання вини, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Суд прийшов до висновку про необхідність призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи обставини та тяжкість вчиненого злочину, пом`якшуючу покарання обставину та відсутність обтяжуючих, особу обвинуваченого, тривалий час перебування останнього під вартою, запевнення ОСОБА_8 щодо недопущення в подальшому вчинення злочинів, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, але із застосуванням правил ст. 75 КК України, звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, змінити на особисте зобов`язання, негайно звільнивши його з під-варти в залі суду.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зарахувати попереднє ув`язнення, починаючи з 22.02.2015 року (день фактичного затримання), по день звільнення.
Питання щодо речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_9 , за результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що відносно останнього слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Так, згідно формулювання зміненого в ході судового розгляду прокурором обвинувачення, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що йому ОСОБА_8 передав мобільний телефон марки «LG» моделі «Е-612» з ІМЕІ: НОМЕР_1 вартістю 2000 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Life» з номером НОМЕР_2 вартістю 15 грн., на рахунку якого знаходилися грошові кошти в загальній сумі 40 грн., що належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду на суму у розмірі 2055 грн., з вимогою продати.

На запитання ОСОБА_9 , що це за телефон, ОСОБА_8 повідомив, що його не повинно турбувати це питання, а телефон треба продати і поділити навпіл грошові кошти. Що ОСОБА_9 зроблено.

Таким чином, як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_9 , своїми умисними діями, які виразились у придбанні, отриманні, зберіганні та збуті майна, одержаного злочинним шляхом, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.198 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 перед завершенням судового розгляду визнав себе винним. Пояснив, що в ніч з 21 на 22.02.2015 року з друзями вживали спиртні напої на квартирі де знаходився ОСОБА_21 . Ліг спати бо був п`яний. Коли прокинувся вночі, то ОСОБА_16 передав йому телефон, каже продай бо йому його дав ОСОБА_22 , якого уже не було в квартирі і з ним він сам розбереться, що він і зробив.

Обвинувачений ОСОБА_8 з приводу телефону суду пояснив, що розпивали спиртні напої, усі були сильно п`яні в т.ч. і потерпілий ОСОБА_23 . Коли останній заснув, він підійшов до нього і попросив телефон щоб послухати музику. Останній передав йому телефон і просив повернути пізніше.

Був сильно п`яним і де в подальшому подівся телефон не пригадує. Пам`ятає уже події, коли ранком прийшла міліція і у нього в кишені виявили гранату і запал.

Не виключає, що телефон міг передати ОСОБА_9 , при обставинах, про які той розповідає.

ОСОБА_22 не грабував, той телефон передав йому добровільно.

Приймаючи рішення про виправдання особи, суд враховує, що предметом злочину передбаченого ст. 198 КК України, є майно, завідомо одержане злочинним шляхом, тобто прямо чи опосередковано отримано в результаті вчинення суспільно небезпечного діяння.

В той же час, ураховуючи що в обвинувачені ОСОБА_9 зазначено про отримання від ОСОБА_8 телефону, а останньому, або будь кому іншому, не пред`явлено обвинувачення в заволодінні телефоном у злочинний спосіб, зазначене не може розцінюватися як отримання майна одержаного злочинним шляхом.

Більше того, в обвинувачені ОСОБА_9 взагалі не зазначено, що він отримав майно одержане злочинним шляхом.

Слід також відмітити, що оскільки обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК, то в обвинуваченні щодо ОСОБА_9 взагалі не відображено подію кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб, мотив та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, твердження що ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_8 телефон, який належить іншому власнику, ніяким чином не доводить, що в діянні обвинуваченого є склад злочину передбаченого ст. 198 КК України.

Враховуючи викладене, а також що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, відносно ОСОБА_9 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Ураховуючи, що відповідно до вимог ст. 203 КПК України, в разі ухвалення виправдувального вироку, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію, ОСОБА_9 , якому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, негайно звільнити з під-варти в залі суду.
Приймаючи рішення про визнання винним ОСОБА_8 за ч.1 ст. 263 КК України та виправдання ОСОБА_9 за ст. 198 КК України, суд враховує, що прокурором, згідно вимог ст. 338 КПК України, було змінено обвинувачення і виключено з обвинувачення ОСОБА_8 ст. 187 КК України, по факту нападу на ОСОБА_22 та заволодіння його телефоном, та змінено обвинувачення ОСОБА_9 з ч.2 ст. 187 КК України на ст. 198 КК України, тобто в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням поставлено питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, що стосується ОСОБА_9 та зменшено обсяг обвинувачення щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Як відмітила в судовому засіданні прокурор, підставою зміни обвинувачення стали показання потерпілого ОСОБА_24 , який фактично заперечив факт вчинення щодо нього розбійного нападу та заволодіння його майном, і це слід розцінювати як небажання потерпілого підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому об`ємі.

Враховуючи неможливість безпосереднього роз`яснення потерпілому його права підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, оскільки потерпілий, незважаючи на неодноразові виклики суду, на розгляд справи після допиту більше не з`являвся, в зв`язку з чим на його адреси було спрямовано змінений обвинувальний акт з роз`ясненнями, та зважаючи на ту обставину, що підставою зміни обвинувачення прокурором стали показання потерпілого, зазначене слід розцінювати, як небажання потерпілого підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, а тому судовий розгляд проведено в межах зміненого прокурором обвинувачення, оскільки це покращує становище осіб, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_25 , визнати невинуватим у пред`явленному обвинуваченні за ст. 198 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Ураховуючи ухвалення виправдувального вироку, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію, а тому ОСОБА_9 , якому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, негайно звільнити з під-варти в залі суду.
ОСОБА_3 визнати винуватим та призначити покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та, відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на нього обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію (КВІ) про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ; періодично з`являтися для реєстрації в КВІ.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, змінити на особисте зобов`язання, негайно звільнивши його з під-варти в залі суду.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зарахувати попереднє ув`язнення, починаючи з 22.02.2015 року (день фактичного затримання) по день звільнення.
Речові докази: запал до гранати та корпус ручної гранати РГД-5, що на зберіганні ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_6 ), - знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчисляється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_26