Справа № 405/2330/15-к
1-кп/405/346/15
УХВАЛА
29 січня 2016 року Ленінський районний суд міста Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кіровограда кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001809 від 06.03.2015 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
встановив:
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор в судовому засіданні заявив про доцільність продовження у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що обвинувачений знаходячись на волі зможе впливати на свідка ОСОБА_6 , який є його знайомим та не допитувався у судовому засіданні, крім того є ризики переховування обвинуваченого від суду так, як у даному кримінальному провадженню до обвинуваченого вже застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту, однак він порушив умови даного запобіжного заходу, переховувався від суду та був оголошений у розшук. Крім того, враховуючи, що обвинувачений не має сталого доходу раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, то є ризик вчинення ОСОБА_3 інших кримінальних правопорушень.
Потерпілий ОСОБА_5 залишив питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_3 просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, вказуючи на те, що він не має на меті переховуватись від суду, ваказавши, що у нього боліє мати, однак зазначив, що при цьому у нього є ще два брати. Також обвинувачений зазначав у судовому засіданні, що по місцю реєстрації проживати не можливо, так як будинок в аварійному стані. Обвинуваченим не надано доказів того, що він має на даний момент можливість знімати інше житло. Крім того, ОСОБА_3 зазначав у судовому засіданні, що дійсно не має постійного доходу, раніше працював не офіційно.
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 15.05.2015 року постановленої у цьому самому кримінальному провадженні № 0001809, внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань від 06.03.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, обвинуваченого ОСОБА_3 , на підставі клопотання прокурора, було оголошено в розшук та було надано дозвіл на його затримання з метою приводу до суду.
Враховуючи викладене, суд вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження. Враховуючи характер протиправних дій, в яких він обвинувачується є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 , з огляду на його моральні якості, репутацію, відсутність тісних соціальних зв`язків, відсутність даних про ступень довіри до обвинуваченого з боку громадськості, порушення умов відбування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, перебування у розшуку, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування). Те, що обвинувачений раніше був судимий за умисні корисливі злочини, офіційно не працює, а отже немає особистого доходу на власне утримання, вказує на наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень. За сукупності таких обставин, суд, приймаючи до уваги дані про його особу, вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Разом з тим, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд з урахуванням вищенаведених ознак вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таким чином, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись главою 18 КПК, ст.ст.331, 369 КПК України, суд,
ухвалив:
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто до «16» годин «15» хвилин «29» березня 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1