н/п 1-кп/640/644/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Київський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі, Харківської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, в порядку ст.. 89 КК України -не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України та угоду про примирення, суд
в с т а н о в и в:
06 серпня 2015 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув на торгівельний майданчик «Господарчі ряди», який розташований на ТЦ «Барабашово» в Київському районі у м. Харкові. Реалізуючи свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою наживи і незаконного особистого збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, приблизно о 12 годині 30 хвилин, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 підійшов до магазину № 37 10-0023, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_6 , а саме грошові кошти в сумі 800 грн., після чого намагався покинути місце вчинення злочину, однак був помічений потерпілим ОСОБА_6 .
Усвідомлюючи, що його дії стали явними для потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 намагався втекти від останнього, однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим.
Угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим була досягнута під час судового розгляду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України, тобто у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), визнав повністю, щиро розкаявся, надав показання, згідно яких: 06 серпня 2015 року о 12 годині 00 хвилин він на ТЦ «Барабашово» підійшов до магазину і намагався таємно викрасти 800 грн. у раніше незнайомого ОСОБА_6 , після чого намагався покинути місце вчинення злочину, однак був помічений потерпілим ОСОБА_6 і намагався втекти від останнього, однак був затриманий потерпілим.
З урахуванням клопотання обвинуваченого, думок прокурора, захисника та потерпілого, які не заперечували проти слухання справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, суд ухвалив, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд з`ясував та впевнився, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, що їхня позиція добровільна та роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім того обвинувачений зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду досягли угоди про примирення, підписали її, причому ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, сприяв розслідуванню злочину, публічно вибачився перед потерпілим, між ним і потерпілим ОСОБА_6 була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - суд розглянув справу відповідно до положень ст. 473 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив, що угоду про примирення повністю підтримує та розуміє наслідки її укладення.
Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
Судом достовірно встановлено, що:
1) умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, була застосована вірна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке передбачає можливість укладення угоди;
2) умови угоди не суперечать інтересам суспільства;
3) умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.
За таких обставин, суд, вивчивши надані матеріали, вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, думку прокурора, який вважав угоду такою, що підлягає затвердженню, дійшов висновку, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України, тобто у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), яке, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, і наявні підстави для затвердження угоди про примирення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.
Запобіжний захід не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України в апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя ОСОБА_1