АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1818/2015 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.375 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Сушки, Коростенського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 15 вересня 2015 року скасувати та направити обвинувальний акт для проведення підготовчого засідання, в той же суд першої інстанції.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на необґрунтованість, невмотивованість та незаконність ухвали суду першої інстанції.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції при постановленні ухвали при посиланні на ст.91 КПК України здійснено підміну понять, оскільки у вказаній статті зазначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, але зі стадії підготовчого судового засідання не починається дослідження обставин справи. Крім того, у разі наявності мети і мотиву скоєння злочину за ст.375 КК України такі дії ОСОБА_7 слід було кваліфікувати за ч.2 ст.375 КК України у зв`язку з наявністю корисливого мотиву чи іншого особистого інтересу.
Щодо порушення прокурором та слідчим презумпції невинуватості ОСОБА_7 то апелянт зазначає, що суд невірно та не об`єктивно оцінив формулювання обвинувачення ОСОБА_7 викладене в обвинувальному акті. Прокурором при складанні обвинувального акту висувається обвинувачення ОСОБА_7 у тому, що він вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.375 КК України і в жодному випадку не стверджується про те, що він є винуватим у його скоєнні.
Щодо невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування, то апелянт вказує, що такі висновки не відповідають дійсності, оскільки згідно п.40 реєстру матеріалів досудового розслідування у якості процесуальної дії зазначено надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Згідно арк.94-95 тому 5 матеріалів провадження вбачаться, що захисник та обвинувачений особисто розписались у тому, що вони ознайомились з матеріалами провадження шляхом здійснення його фотографування.
Таким чином, жодних порушень права на захист або існування інших щонайменших фактів створення перешкод стороні захисту, не встановлено.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ч.3 ст.314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Крім того, в порушення вимог ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України та п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення та його кваліфікації стверджується, що обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.375 КК України, що є тотожнім визнанню його винуватим у вчиненні зазначеного кримінального правопорушенню до ухвалення судом обвинувального вироку, який набрав би законної сили.
Окрім цього, реєстр матеріалів досудового розслідування складений слідчим в порушення вимог ст.ст.109, 110 КПК України, оскільки не відображає повних відомостей про прийняті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування, а в перелічених у реєстрі процесуальних рішеннях відсутні необхідні дані, зокрема відсутні відомості про повідомлення захисника обвинуваченого про завершення досудового розслідування та надання йому доступу до матеріалів досудового розслідування, що є порушенням вимог ст.290 КПК України.
З таким рішення колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступних підстав.
За змістом ст.291 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємним додатком до обвинувального акту. Згідно ст.109 КПК України, реєстр досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використанні в розслідуванні джерела доказів. Реєстр повинен містити вичерпний перелік процесуальних дій, які проводилися в кримінальному провадженні та реквізити прийнятих процесуальних рішень.
Однак, доданий до акту реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст.109 КПК України, оскільки в реєстрі не відображено повних відомостей про прийнятті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування.
Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами, викладеними в апеляційній скарзі прокурора про те, що судом першої інстанції при постановленні ухвали при посиланні на ст.91 КПК України здійснено підміну понять, оскільки у вказаній статті зазначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, але зі стадії підготовчого судового засідання не починається дослідження обставин справи. Крім того, у разі наявності мети і мотиву скоєння злочину за ст.375 КК України такі дії ОСОБА_7 слід було кваліфікувати за ч.2 ст.375 КК України у зв`язку з наявністю корисливого мотиву чи іншого особистого інтересу.
З урахуванням наведеного, дана вказівка суду першої інстанції підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, а судове рішення зміні в порядку, визначеному ст.404 КПК України.
Окрім цього слід звернути увагу на те, що згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Зокрема, п.5 ч.2 ст.291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не містить формулювання обвинувачення, тобто прокурором не висунуто ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України. В даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені органами досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_7 за цим процесуальним рішенням має статус підозрюваного.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м.Києва від 15 вересня 2015 року на підставі ст.404 КПК України підлягає зміні і шляхом доповнення її мотивувальної частини вказівкою про невідповідність обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.291, 314, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -
п о с т а н о в ил а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , - задовольнити частково.
Доповнити ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 15 вересня 2015 року вказівкою про невідповідність обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення.
В решті ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 15 вересня 2015 року залишити без змін.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4