Справа №486/2103/14-к 09.04.2015 09.04.2015 09.04.2015

Провадження № 11-кп/784/196/15 Категорія ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 січня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого; -
- засуджено за ч. З ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок змінити та застосувати до ОСОБА_7 ч. 1 ст. 69 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. З ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покласти на нього передбачений п. З ч. 1 ст. 76 КК України обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_6 вважає вирок підлягаючим зміні у зв`язку з необґрунтуванням судом застосування більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Наводячи положення ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65, ч. 1 ст. 69, ч. 2 ст. 186 КК України, вважає, що ОСОБА_7 призначено законне покарання без позбавлення волі, яке є достатнім та необхідним для його виправлення, оскільки останній усвідомлює суспільно-небезпечність своїх діянь, стає на шлях виправлення та просить суд з зрозумінням поставитись до нього. Тому просить застосувати до ОСОБА_7 ч. 1 ст. 69 КК України.
Прокурор ОСОБА_8 вважає зазначений вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Зазначаючи, що санкцією ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, а також наводячи положення ст. 68 КК України щодо призначення покарання за незакінчений злочин, твердить, що судом призначено покарання, яке виходить за межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України; що суд у мотивувальній та резулятивній частині вироку не послався на ст. 69 КК України.
При цьому посилається: на не наведення судом у вироку обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; що відсутність судимостей та задовільна характеристика з місця проживання не віднесені до обставин, які пом`якшують покарання, і визнання їх такими неможливо, оскільки вказані відомості відносяться до даних про особу винного; що судом не враховано часткове визнання вини у інкримінованому злочині ОСОБА_7 , який щиро не покаявся.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
15.09.2014 року приблизно о 14.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля приміщення магазину «Сільпо» на пр-ті Леніна, 35 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, помітив волонтерів благодійної організації благодійного фонду «Мирне небо», які тримали при собі скриньку для благодійних внесків з грошовими коштами.
ОСОБА_7 підійшов до волонтера ОСОБА_10 та, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, скоїв відкритий замах на викрадення скриньки з благодійними внесками громадян у розмірі 1 694 грн., яку ОСОБА_10 тримала в руках. Не довів свій злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, - у зв`язку з втручанням іншого волонтера - ОСОБА_11 , яка знаходилась поруч і спільними зусиллями з ОСОБА_10 утримала скриньку з грошима при собі.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я волонтера ОСОБА_10 , скоїв відкритий замах на викрадення у неї золотого ланцюжка, вартістю 8 528 гривень, який висів у неї на шиї. Не довів свій злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, -у зв`язку з отриманням опору з боку ОСОБА_10 та втручанням ОСОБА_12 , який проходив поруч.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. З ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України - незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та його заперечення проти апеляційної скарги прокурора; доводи прокурора ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 та її заперечення проти апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000626, обговоривши доводи апеляційних скарги в їх межах, апеляційний суд вважає апеляційної скаргу захисника ОСОБА_6 не підлягаючою задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 такою, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. З ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку суду, правильність кваліфікації його дій та встановлених судом фактичних обставин справи, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині ніким з учасників кримінального провадження не оскаржувалися.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, належним чином врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який є тяжким; особу обвинуваченого, який є раніше не судимим та задовільно характеризується за місцем проживання.
Проте, обираючи розмір покарання у розмірі 1 року позбавлення волі, суд безпідставно вийшов за межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме - призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини Кримінального Кодексу передбачено ст. 69 КК України і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. При цьому суд повинен умотивувати своє рішення.

Проте, в мотивувальній частині вироку відсутнє таке мотивування, а також у вироку суду першої інстанції відсутнє будь яке посилання на застосування у даному випадку положень ст. 69 КК України.

За такого є слушними доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині, оскільки судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосований закон, який підлягав застосуванню, а призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Так, судом першої інстанції не встановлено обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, а тим більш таких, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. А тому це виключає застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 69 КК України.

Водночас, зазначене свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
З огляду на наведене вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням апеляційним судом свого вироку у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України через необхідність застосування більш суворого покарання, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України щодо призначення покарання за замах на злочин.

В той же час, враховуючи тяжкість злочину, особу винного ОСОБА_7 , дані про його особу, враховані судом першої інстанції, а також його вік, його ставлення до вчиненого, пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття, про що він заявив апеляційному суду, інші обставини справи відсутність наслідків у виді спричинення майнової шкоди, відсутність претензій з боку потерпілих, та їх думки щодо не призначення суворого покарання, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язку, передбаченого п. З ч. 1 ст. 76 КК України.

З огляду на зазначене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - старшого прокурора прокуратури м. Южноукраїнська ОСОБА_8 .
Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням на нього передбаченого п. З ч. 1 ст. 76 КК України обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4