Справа № 11-1043 Головуючий у І інстанції Бурбела
Категорія 34 17.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

17 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді А.І.Орла,

суддів В.Р.Шроля, Р.М.Гайдай,

з участю прокурора І.М.Скрипка,

засудженого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

потерпілої ОСОБА_4,

представника потерпілої ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляціями потерпілої, засудженого та його захисника на вирок Києво-Святошинського районного Київської області від 29 червня 2011 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючий, раніше не судимий, мешканець м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, вул. Білгородська, 134 кім. 837,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 2 роки з покладенням на нього обовязків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_4 5000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати в сумі 1393,20 грн. Стягнуто з страхової компанії ПрАТ „Княжа Вієнна ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5032 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області судові витрати за проведення експертизи у розмірі 1393 грн.20 коп. Вироком вирішена доля речових доказів у справі,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 21.07.2010 року близько 18 год. 15хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Балукова в с. Крюківщина Києво-Святошинського району зі швидкістю близько 60 км/год в напрямку с. Тарасівка, поблизу будинку № 59 на заокругленні проїзної частини автодороги праворуч, в порушення вимог п. 1.3, п. 1.5, та п. 2.3 „б,12.1 ПДР проявив неуважність та безтурботність до дорожньої обстановки, не відреагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, а також особливостей вантажу, що перевозиться, і технічного стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустив зіткнення із зустрічним автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, який рухався в напрямку с. Гатне, та , в подальшому, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_8, яка рухалася в попутному напрямку. В результаті ДТП пасажир автомобіля ВАЗ-2101 ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що стали причиною його смерті.

Прокурор в апеляції просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду, обґрунтовуючи її тим, що суд, оцінюючи покази свідків та інші докази, при наявності суперечностей, які мають істотне значення для висновків суду, належним чином не вмотивував, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Крім того, призначаючи покарання підсудному, суд не в повній мірі врахував дані, що характеризують особу засудженого, тяжкість скоєного злочину, його ставлення до скоєного, наявність обставин, що помякшують та обтяжують покарання, внаслідок чого призначив занадто мяке покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки суд формально врахував, що засуджений вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, шкоду спричинену злочином відшкодувати не намагався, готовність відшкодувати потерпілій ОСОБА_4 збитки не проявив. Зазначає про те, що судом не проведено комплексне експертне дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди для встановлення істини у справі.

Потерпіла в апеляції просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у звязку з неповнотою судового слідства, неправильності застосування кримінального закону та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості. Вважає, що судом не досліджено належним чином висновок судово-медичної експертизи від 28.09.2010 року, в якому зазначено, що закрита травма живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в причинному звязку з настанням смерті, а тому суд повинен був кваліфікувати дії засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть ОСОБА_9 Зазначає про те, що судом не зясовано в повному обсязі стан здоровя ОСОБА_2 шляхом проведення судово-психіатричної експертизи, а також те чи міг він за станом здоровя сідати за кермо автомобіля. Також, призначаючи покарання засудженому, суд не в повній мірі врахував дані, що характеризують особу засудженого, тяжкість скоєного злочину, його ставлення до скоєного, обставини, що обтяжують покарання, внаслідок чого призначив занадто мяке покарання, не взявши до уваги ті обставини, що під час судового слідства ОСОБА_2 своєї вини не визнавав, моральну та матеріальну шкоду не відшкодував, у вчиненому не розкаявся, намагався ввести суд в оману своїми показами. Розмір стягнутої моральної шкоди вважає необґрунтованим, так як її страждання мають бути оцінені більш значною сумою.

В аналогічних за змістом апеляціях засуджений та його захисник просять змінити вирок в частині призначення ОСОБА_2 покарання на більш мякий, призначити покарання у виді позбавлення волі на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України і відстрочкою виконання вироку строком на 1 рік, без застосування додаткового покарання у виді 3 років позбавлення права керування транспортними засобами, змінити суму морального збитку з розміру 10 000 грн. до 5000 грн., речовий доказ автомобіль ВАЗ-2101, який перебуває на зберіганні штраф майданчику Києво-Святошинського РВ УМВС України в Київській області передати на зберігання засудженому без оплати за послуги штрафного майданчика. Зазначають про те, що судом не було враховано те, що засуджений, незважаючи на часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди, має намір повністю відшкодувати завдані потерпілим матеріальні та моральні збитки, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягувався, має постійне місце реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебував та не перебуває. Крім того, суд в процесі судового слідства необєктивно віднісся до послідовних та логічних свідчень ОСОБА_2 стосовно всіх можливих дій, які б надали можливість уникнути зіткнення з автомобілем „Камаз, а взяв за основу протиречиві свідчення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11 Вважають, що при прийнятті рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки суд не врахував, що підсудний є інвалідом 3-ї групи, пересувається на протязі 5 років за допомогою клюки, а тому можливість відвідання медичних, інших державних та недержавних установ за допомогою автомобіля значно може полегшити навантаження на його стан здоровя та нормальний ритм життя.

В судовому засіданні до початку розгляду справи прокурор подану апеляцію відкликав.

До початку апеляційного розгляду справи засуджений заявив клопотання про застосування до нього амністії згідно з п.п. «в», «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році».

Заслухавши прокурора, який не заперечував проти застосування до засудженого амністії, захисника, який підтримав клопотання, потерпілу та її представника, які заперечили проти застосування акту амністії, колегія суддів вважає необхідним задовольнити клопотання засудженого, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 вчинив злочин з необережності 21.07.2010 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2011 році», має двох неповнолітніх дітей Руслана,ІНФОРМАЦІЯ_3, та Яну ,ІНФОРМАЦІЯ_4, на момент вчинення злочину і на даний час є інвалідом ІІІ групи. Вказані обставини вказують на те, що на засудженого поширюється дія п.п. «в», «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році». Обмежень застосування акту амністії щодо ОСОБА_2, колегією суддів не встановлено.

Доводи потерпілої та її захисника про необхідність скасування вироку і направлення справи на новий судовий розгляд у звязку з неповнотою досудового слідства, яка може бути усунута в судовому засіданні, зокрема про дійсне встановлення причин смерті постраждалого, встановлення істинного стану здоровя засудженого тощо на питання застосування амністії вплинуть не можуть, тому підстав для взяття їх до уваги колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне вирок скасувати, звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України внаслідок акту амністії, а кримінальну справу закрити.

Керуючись ст. 376 КПК України,

У Х В А Л И Л А:

Клопотання засудженого ОСОБА_2 задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2011 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

ОСОБА_2 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України внаслідок акту амністії.

Кримінальну справу закрити.

Речові докази: автомобіль марки „ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_4, який перебуває на зберіганні штрафного майданчика Києво-Святошинського РВ ГУ передати ОСОБА_2; автомобіль марки „Камаз, державний номерний знак НОМЕР_5, залишити у ОСОБА_10; автомобіль НОМЕР_3, який переданий під розписку ОСОБА_8 залишити у користування власника.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний ОСОБА_2, скасувати.

Суддя: Суддя: Суддя: