Дата документу Справа № 314/682/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1690/15
Єдиний унікальний №314/682/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001875, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, освіта середня технічна, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.10.2014р. Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднати невідбутого покарання за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.10.2014р., остаточно призначено 4 роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислюється з 21.01.2015р.

До набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18600 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 9500 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експертів у розмірі 1769 грн. 04 коп.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, наприкінці листопада 2014 року, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, прийшов до буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , де, переконавшись у відсутності в домі його мешканців, біля металевої бесідки взяв запасний ключ від дверей та проник у зазначений будинок, звідки таємно викрав належні ОСОБА_9 золоті вироби, а всього викрав майна ОСОБА_9 загальною вартістю 18600 грн.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалити рішення про перегляд справи судом першої інстанції, посилаючись на те, що інкримінований йому злочин він не вчиняв і в матеріалах провадження відсутні докази його вини. Довести свою непричетність до злочину він не мав можливості, оскільки його захисник під час судового розгляду відмовив йому у виклику свідків, які могли б підтвердити той факт, що в момент скоєного злочину він був в іншому місці, а також відмовив в подачі клопотань про встановлення місця знаходження викрадених речей, проведення товарознавчої експертизи та долучення до справи речових доказів, посилаючись на те, що справа і так буде вирішена на його користь. Зважаючи на відсутність доказів його винуватості у вчинені інкримінованого злочину, просить вирок суду скасувати, а провадження закрити.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника, який підтримав доводи апеляції і доповнень до неї і просив вирок скасувати, а провадження щодо ОСОБА_7 закрити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні злочину при обставинах, які викладені у формулюванні обвинувачення, що визнане судом доведеним, а також щодо кваліфікації його дій, ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, їх аналізі і належній оцінці, а тому визнаються судом апеляційної інстанції правильними.
В судовому засіданні суду першої інстанції досліджені свідчення потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила, що обвинувачений ОСОБА_7 певний час зустрічався з її донькою, приходив до них додому, доньці він зізнався у скоєнні крадіжки. Свідок ОСОБА_10 показав суду, що він проживає з потерпілою однією родиною, він підтвердив факт зникнення золотих виробів, а також той факт, що ОСОБА_7 зустрічався з ОСОБА_11 і приходив до них додому. Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що вона зустрічалася з ОСОБА_7 , він був у них дома, бачив місце, де зберігається ключ від дверей, а також золоті вироби. Про крадіжку вона дізналася від матері, після чого ОСОБА_7 повідомив їй, що він вчинив крадіжку золотих виробів їй «назло», оскільки вона хотіла припинити відносини з ним. Свідок ОСОБА_12 суду показав, що наприкінці листопада 2014 року він придбав у ОСОБА_7 золоті сережки, через деякий час ще золоті вироби, серед яких були браслет з кулоном у вигляді долару США та кулон у вигляді серця, тобто речі опис яких співпадає з описом виробів, що були вкрадені у потерпілої. Свідок також повідомив про те, що всі золоті вироби він продав у м. Запоріжжі.
Даючи оцінку вказаним доказам у їх сукупності, суд першої інстанції зазначив, що всі вони однозначно доводять як факт зникнення золотих виробів, так і факт винуватості саме ОСОБА_7 . При цьому суд першої інстанції проаналізував позицію захисту і зазначив про відсутність переконливих аргументів, які б спростовували докази обвинувачення, а також і про неможливість визначити вартість золотих виробів експертним дослідженням, оскільки місце знаходження цих виробів не встановлене.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст.185 ч.3 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого. Оскільки ОСОБА_7 скоїв злочин в період іспитового строку, призначеного попереднім вироком, суд, відповідно до вимог ст.71 КК України, обрав вид і міру покарання, які є необхідними і достатніми для його виправлення.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляції щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні крадіжки є непереконливими, оскільки стосуються лише оцінки доказового значення окремих доказів, але не містять будь-яких посилань на обставини, що виключають винуватість обвинуваченого, або спростовують їх правдивість. Оскільки всі покази дані суду першої інстанції під присягою, колегія суддів не має підстав для сумнівів щодо їх правдивості і тому вважає, що наведені в апеляції доводи не можуть бути підставою для скасування вироку і закриття кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвал.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4