ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

24 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

при секретарі ОСОБА_5.,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001817, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Дружківки Донецької обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого: 10 березня 1998 року за пунктами «Е», «И», ст. 93, ч. 2 ст. 141, ст. 100, 42 КК України (в редакції 1960 року)до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, 03 лютого 2014 року за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

якого визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_6.,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся прокурор із касаційною скаргою на вищевказану ухвалу щодо ОСОБА_1

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про її скасування та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції через невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання ступеню тяжкості злочину та даним про особу останнього внаслідок м'якості, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог ст. 419 КПК України, оскільки не зазначив мотивованих підстав для залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, не надав належної оцінки його доводам про м'якість призначеного покарання. На думку прокурора, при призначенні покарання ОСОБА_1 суд недостатньо врахував конкретну тяжкість злочину та дані про особу засудженого, який раніше судимий у тому числі за особливо тяжкий злочин проти життя, відбувши покарання на шлях виправлення не став, а знову вчинив умисний тяжкий злочин. Зазначає, що встановлені дані про особу засудженого не спростовують доводів прокурора про неможливість досягнення мети покарання, якою також є попередження вчинення нових злочинів, без призначення реального покарання.

За вироком Дружківського міського суду Донецької області від 12 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2014 року та ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Ухвалою суду апеляційної інстанції вищевказаний вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він у серпні 2013 року, перебуваючи у «Вільямській балці», розташованій в районі с. Яковлівка м. Дружківки Донецької області, знайшов предмет схожий на обріз мисливської рушниці, який є вогнепальною зброєю, та переніс його до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1, де зберігав без передбаченого законом дозволу до 19 жовтня 2013 року, коли його у період часу з 14:15 до 14:40 год. було виявлено та вилучено у ході проведення огляду за вищевказаною адресою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання вимогам кримінального закону через м'якість призначеного покарання є такими, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують й обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Як зазначено у вироку місцевий суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України врахував тяжкість злочину, віднесеного до категорії тяжких, дані про особу засудженого, який на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, обставину, що пом'якшує покарання - щире каяття, обставину, яка його обтяжує - рецидив злочину. Також суд послався на те, що за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України його звільненого від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком тривалістю 3 роки, а злочин за даним вироком вчинено до ухвалення вироку від 03 лютого 2014 року.

Не погодившись із вироком суду в частині призначеного покарання, прокурор звернувся із апеляційною скаргою на вказане судове рішення, у якій порушував питання про ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку, доводи якої за змістом були аналогічними доводам його касаційної скарги.

Проте, апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вимог ст. 419 КПК України не дотримався та висновки про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення належним чином не мотивував, формально пославшись на те, що покарання призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України.

На думку колегії суддів, рішення судів про необхідність звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та висновки про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання є невмотивованими.

При цьому, конкретні обставини злочину та дані про особу ОСОБА_1, встановлені судами, не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення засудженого зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Так, апеляційним судом не враховано, що у вироку місцевого суду не надано належної оцінки даним про особу ОСОБА_1, який маючи незняту та непогашену судимість, звільнившись з місць позбавлення волі після відбування покарання за умисне вбивство, вчинене за обтяжуючих обставин, на шлях виправлення не став, та після відбуття покарання за попереднім вироком, вчинив умисний тяжкий злочин. На думку колегії суддів, наведені обставини свідчить про неможливість виправлення та перевиховання засудженого без реального відбування покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_1 скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді у суді апеляційної інстанції суду необхідно вжити всіх передбачених законом заходів до повного, всебічного й об'єктивного розгляду кримінального провадження, дати висновкам суду першої інстанції належну оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Якщо при новому розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, і не буде встановлено інших обставин, які впливають на призначення покарання, то застосування положень ст. 75 КК України слід вважати явно несправедливим внаслідок м'якості.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4