Провадження № 11-кп/792/501/15
Справа № 686/2209/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: x/1 cn/ 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 12 січня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року,

у с т а н о в и л а:
вироком Хмельницького міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Воронівці та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, до мобілізації працював барменом кафе „Шах і Мат, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , судимий Теофіпольським районним судом 18 вересня 2013 року за ч.ч.1, 2 ст.289, ч.1 ст.15, ч.2 ст.289, ст.ст.69, 70 КК України на п`ять років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Теофіпольського районного суду від 18 вересня 2013 року та остаточно призначено 5 років 3 місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 16 квітня 2015 року, зараховано до нього строк перебування під вартою з 12 січня 2015 року по 15 квітня 2015 року включно.

Судом вирішено питання про судові витрати та речові докази.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , що розташована у Запорізькій області, 09 січня 2015 року, направляючись у короткочасну відпустку із зони антитерористичної операції (далі АТО) у Донецькій області, незаконно, в порушення вимог наказу МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року „Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, перевіз із собою до м. Хмельницького, тобто без передбаченого законом дозволу носив та зберігав у своїй спортивній сумці при собі, а пізніше на кухні кафе „ ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться по вул. Привокзальна площа, 2 у м. Хмельницькому, боєприпаси: дві оборонні осколкові ручні гранати Ф-1.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просив вирок суду змінити та призначити йому покарання на підставі ст.69 КК України.
Зазначав, що судом належним чином не було враховано, що він щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, виховувався без батьків, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання та військової служби, пішов на захист держави та виконував військовий обов`язок із захисту суверенітету та територіальної цілісності України, що дає підстави призначити йому покарання нижче нижчої межі, передбаченої ч.1 ст.263 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку та залишення його без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні незаконного носіння, зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні та детально викладених у вироку доказах у їх сукупності та в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, його особи, який за місцем роботи характеризується з позитивного боку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з малолітнього віку як сирота виховувався без батьків, до скоєння злочину вів суспільно-корисний спосіб життя працював, виконував військовий обов`язок із захисту суверенітету та територіальної цілісності України.

ОСОБА_7 щиро розкаявся та є особою молодого віку, що судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання.

Разом з тим, ураховуючи, що він, будучи раніше судимим, у період іспитового строку знову вчинив злочин, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді реального позбавлення волі.

Таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Правильно призначено покарання обвинуваченому й за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про призначення йому більш м`якого покарання на увагу не заслуговують з огляду на наступне.

Так, відповідно до роз`яснень п.п.25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання при застосуванні правил ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Так, згідно з вироком Теофіпольського районного суду від 18 вересня 2013 року ОСОБА_7 засуджений за ч.ч.1, 2 ст.289, ч.1 ст.15, ч.2 ст.289, ст.ст.69, 70 КК України на п`ять років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Тому, виходячи з вищенаведеного, суд позбавлений можливості призначити йому покарання менше ніж покарання, призначене за попереднім вироком.
Тому навіть за наявності наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 декількох пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, позитивні характеристики, на переконання колегії суддів, немає підстав для пом`якшення призначеного йому покарання, у тому числі і застосування ст.69 КК України.

Отже, уважати призначене судом покарання надмірно суворим, як про це зазначається в апеляційній скарзі, колегія суддів підстав не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:/підписи/
Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду ОСОБА_2