Справа № 400/631/15-к
Провадження №1-кп/383/73/15 УХВАЛА
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Ангарськ Російської Федерації, одруженого, тимчасово не працюючого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до ст.89 КК України вважається таким, що судимості не має,-
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця смт. Петрово Кіровоградської області, не одруженому, не працюючому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідності до ст.89 КК України вважається таким, що судимості не має,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України,-
В судовому засіданні головуючим по справі враховуючи вимоги ч.3 ст. 331, ч.3 ст. 383 КПК України, а також у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_11 , який входить до складу суду присяжних, у відпустці, на обговорення учасників процесу постановлено питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою до спливу продовженого строку, встановленого ухвалою суду, який закінчується 10 січня 2016 року.
Прокурор висловлюючи думку заявила клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема запобігання переховуватися від органів досудового розслідування та суду через усвідомлення ними можливості призначення суворого покарання, вчинити інше кримінальне правопорушення, ризикам вчинення іншого злочину, оскільки вони раніше притягувались до кримінальної відповідальності, перебуваючи на волі можуть незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а більш м`які запобіжні заходи не забезпечить запобіганню вище зазначеним ризикам та виконанню процесуальних обов`язків в сукупності.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 заперечив проти розгляду питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки незважаючи на те, що питання доцільності продовження строку тримання під вартою вирішує головуючий суддя, на його думку суддя ОСОБА_11 також повинен бути присутнім при розгляді вказаного питання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 погодився з позицією адвокат ОСОБА_10 та додатково заперечив проти проти продовження строку тримання під вартою обвинувачених, адже стороною обвинуваченння не доведені обставини існування ризиків, які не знайшли свого підтвердження та вважає за можливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.
Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримав позицію свїх захисників.
Згідно ч.3 ст.383 КПК України усі питання, пов`язані з судовим розглядом, крім питання, передбаченого частиною третьою статті 331 цього Кодексу, судді і присяжні вирішують спільно.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Отже, проаналізувавши вимоги ч.3 ст. 331, ч.3 ст. 383 КПК України з урахуванням всіх обставин справи приходжу до висновку, що під час здійснення судового провадження судом присяжних питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою до спливу продовженого строку вирішує головуючий, а тому відсутність в судовому засіданні в даному випадку судді ОСОБА_11 та строків його перебування у відпустці не перешкоджає його розгляду.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
У порядку ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині за попередньою змовою групою осіб, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.
Так, кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_7 є: закінченим, умисним, особливо тяжким, яке посягає на життя потерпілого, що істотно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ознакою попередньої змови групою осіб. Обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працює тобто не має постійного законного джерела одержання доходів - заробітної плати, виконував роботи (надавав послуги) за строковим договором підряду (тобто цивільно-правовою угодою) з ТОВ «Україна фіто-центр» від 15 вересня 2014 року зі строком дії до 25 лютого 2015 року. Суд взяв до уваги дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не має достатнього рівня репутації та не має тісних соціальних зв`язків. Також врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченомуОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину. За таких умов суд вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, через продовження існування ризиків, передбачених у пунктах 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині за попередньою змовою групою осіб, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.
Так, кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_8 є: закінченим, умисним, особливо тяжким, яке посягає на життя потерпілого, що істотно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ознакою попередньої змови групою осіб. Суд взяв до уваги дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не має достатнього рівня репутації, не має тісних соціальних зв`язків, а також постійного місця роботи тобто не має законного джерела одержання доходів, заробітної плати. Також врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченомуОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину. За таких умов суд вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, через продовження існування ризиків, передбачених у пунктах 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
У даному конкретному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження (ст.2 КПК України), які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.
Таким чином, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст.177 КПК України, а також зважаючи на дані обвинувального акту та клопотання, суд вважає, що клопотання прокурора відповідають вимогам статей 184, 199 КПК України, та переконаний у необхідності продовження відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як наявні у матеріалах дані підтверджують продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі зміни чи скасування відносно обвинувачених запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить належного виконання останніми їх процесуальних обов`язків та надасть їм змогу незаконно впливати на свідків, що не допитані, потерпілу з метою відстоювання обраної ними правової позиції по кримінальному провадженню, надасть можливість допустити вчинення нових кримінальних правопорушень чи переховуватися від суду та зможе допустити неявки до суду, що буде передумовою для затягування розгляду кримінального провадження, та значно збільшує ризики невиконання їх процесуальних обов`язків та ускладнить виклик обвинувачених.
Отже, продовження відносно обвинувачених строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозність висунутого проти них обвинувачення, з урахуванням встановлених ризиків не є надмірними та такими, що принижують його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою.
Наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, родини і трьох власних дітей та двох дітей дружини, позитивної характеристики, не зменшує ризиків його неналежної процесуальної поведінки, враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, суспільну важливість об`єкту посягання, зухвалий характер умисних протиправних дій, у вчиненні яких він обвинувачується, тому менш суворий запобіжний захід, в тому числі особисте зобов`язання не забезпечить належної його процесуальної поведінки.
Отже, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, що не пов`язаний з триманням під вартою суд відхиляє, зважаючи на те, що вищевказані обставини повністю їх спростовують, а інших об`єктивних доказів на їх обґрунтування до суду не надано.
31.01.2015 року Ленінським районним судом м.Кіровоград підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід тримання під вартою, строком на 60 днів, а саме до 31.03.2015 року. 27.03.2015 року Ленінським районним судом м.Кіровоград підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 28.04.2015 року. Ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровоград від 28.04.2015 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 32 дні з 19 год. 30 хв. 28.04.2015 року до 19 год. 30 хв. 29.05.2015 року. Ухвалами Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року, 21 липня 2015 року, 18 вересня 2015 року та від 12 листопада 2015 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відповідно до 19 год. 30 хв. 27 липня 2015 року, 24 вересня 2015 року, 16 листопада 2015 року, 10 січня 2016 року.
31.01.2015 року Ленінським районним судом м.Кіровоград підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід тримання під вартою, строком на 60 днів, а саме до 31.03.2015 року. 27.03.2015 року Ленінським районним судом м.Кіровоград підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 28.04.2015 року. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровоград від 28.04.2015 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 32 дні тобто до 18 год. 50 хв. 29.05.2015 року. Ухвалами Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року, 21 липня 2015 року,18 вересня 2015 року та від 12 листопада 2015 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 відповідно до 18 год. 50 хв. 27 липня 2015 року, 24 вересня 2015 року, 16 листопада 2015 року та 10 січня 2016 року.
Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою, або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Суд, заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників та враховуючи матеріали обвинувачення, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченим необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.
Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, ч.3 ст. 331, 350, 370, 372 КПК України, головуючий по справі суддя,-
Клопотання прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Строк дії цієї ухвали про продовження тримання під вартою відносно обвинувачених закінчується 15 лютого 2016 року у визначений вище щодо кожного з них час.
Ухвала оскарженню окремо від судового рішення, передбаченого ч.1 ст.392 КПК України не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий по справі суддя ОСОБА_1