АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1666/15-к Номер провадження 11-кп/786/666/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 297 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001689 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської обл., який проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого останній раз:

- 22.06.2012 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 3 ст. 297 КК України та призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 297 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 червня 2012 року та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 щодо якого вирок не оскаржується.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватими у тому, що: 20.12.2014 приблизно 15 години 00 хвилин ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_8 , знаходячись на території цвинтаря розташованого по вул. Дмитра Сірика в м. Лубни Полтавської обл. підійшли до двох місць поховань невідомих осіб, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, застосовуючи фізичну силу, шляхом розхитування демонтували металеві огорожі з місць поховань, вчинивши таким чином наругу над могилами та з корисливою метою заволоділи частинами даних огорож, завантаживши їх до автомобіля «ГАЗ 2705» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому приїхали на цвинтар, після чого покинули місце вчинення злочину на даному автомобілі та в подальшому розпорядилися викраденими огорожами за власним розсудом.

21.12.2014 приблизно 15 год. 00 хв. ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_8 , перебуваючи на території цвинтаря, що розташований по вул. Дмитра Сірика в м. Лубни Полтавської області, повторно, з корисливих мотивів підійшли до двох місць поховань невідомих осіб, які знаходились поряд та переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, застосовуючи фізичну силу, шляхом розхитування демонтували металеві огорожі з місця поховання, вчинивши таким чином наругу над могилами та з корисливою метою заволоділи частинами даних огорож, завантаживши їх до автомобіля «ГАЗ 2705» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому приїхали на цвинтар, після чого покинули місце вчинення злочину на даному автомобілі та в подальшому розпорядилися викраденими огорожами за власним розсудом.

24.12.2014 приблизно 12 години 00 хвилин ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_8 , перебуваючи на території цвинтаря, що розташований по вул. Дмитра Сірика в м. Лубни Полтавської області повторно, з корисливих мотивів підійшли до двох місць поховання невідомих осіб, та переконавшись що за ними ніхто не спостерігає, застосовуючи фізичну силу, шляхом розхитування демонтували металеві огорожі з місця поховання, вчинивши таким чином наругу над могилами та з корисливою метою заволоділи частинами даних огорож, завантаживши їх до автомобіля «ГАЗ 2705» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому приїхали на цвинтар, після чого покинули місце вчинення злочину на даному автомобілі та в подальшому розпорядилися викраденими огорожами за власним розсудом.

Крім цього, 28.12.2014 приблизно 19 год. 30 хв. на цвинтарі за адресою с. Великий В`язівок Лубенського р-ну Полтавської обл. ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_8 , повторно, з корисливих мотивів, заволоділи частинами від металевих огорож, що знаходилися на могилах, а саме: металевою огорожею з місця поховання ОСОБА_10 розміром 2,8x1 м в кількості 1 шт., вартістю 350 грн., та розміром 1x1 м в кількості. 2 шт., вартістю 200 грн. кожна, на загальну суму 750 грн.; металевою огорожею з місця поховання ОСОБА_11 , розміром 2,8x1 м в кількості 1 шт., вартістю 350 грн., та розміром 1,8x1 м., в кількості 2 шт., вартістю 250 грн. кожна, на загальну суму 850 грн.; металевою огорожею з місця поховання ОСОБА_12 , розміром 2,8x1,5 м в кількості 2 шт., вартістю - 400 грн. кожна, та розміром 1,8x1 м в кількості 3 шт., вартістю 250 грн. кожна, на загальну суму 1 550 грн., завантаживши їх до автомобіля «ГАЗ 2705» д.н.з. НОМЕР_1 , і, виконавши всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, намагалися покинути місце вчинення злочину, але з причини, які не залежали від їх волі не довели злочин до кінця, оскільки були затримані працівниками Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі. Вказує, що судом при призначенні йому покарання не враховано того, що злочини він вчинив через те, що його дружина, перебуваючи на останньому місяці вагітності потребувала постійного лікування. У той час він неофіційно працював водієм та його автомобіль зламався і потребував дорогого ремонту, роботи він не зміг знайти, допомоги від родичів він з дружиною не мав. Зазначене на думку обвинуваченого є тяжкими особистими обставинами, які суд першої інстанції безпідставно не врахував як обставину, що пом`якшує покарання. Також обвинувачений посилається на те, що він: не є суспільно небезпечною особою; ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.12.2014 був звільнений від призначеного покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду від 22.06.2012, що також не було враховано судом при призначенні покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі. Зазначає захисник, що суд, призначаючи покарання за сукупністю вироків не врахував того, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.12.2014 ОСОБА_8 був звільнений від призначеного покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду від 22.06.2012; обвинувачений не є суспільно небезпечною особою; дитина та дружина обвинуваченого мають слабке здоров`я та потребують допомоги і присутності останнього, так як більше їм допомогти нікому.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого, його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора про залишення судового рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 297 КК України та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 297 КК України, виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин провадження, які ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання останньому є не обґрунтованими, оскільки при призначенні покарання, вимоги ст. 65 КК України повною мірою судом були дотримані.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню. Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, у тому числі і ті, на які вказують у апеляційних скаргах апелянти це те, що обвинувачений одружений, має малолітню дитину, задовільно характеризується за місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як видно із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 22 червня 2012 року був засуджений Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за попереднім вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 жовтня 2010 року визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (а.п. 197).

Отже суд правильно призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_8 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 грудня 2014року ОСОБА_8 був звільнений від призначеного покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду від 22 червня 2012 року є безпідставними, оскільки відповідно до ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року ухвала Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 грудня 2014 грудня щодо ОСОБА_8 була скасована і в поданні інспектора Лубенського РП Миргородського МВ КВІУДДУ ПВП в Полтавській області щодо звільнення ОСОБА_8 від призначеного судом покарання за вироком від 22.06.2012 відмовлено (а.п. 170).

Як видно із довідки № 33 від 28.07.2015 ОСОБА_13 , яка є дружиною обвинуваченого знаходилася на лікуванні в пологовому відділенні Комунальної Лубенської центральної міської лікарні з 11 січня по 19 січня 2015 року, тобто після вчинення ОСОБА_8 злочинів (а.п. 194). Тому підстав вважати, що злочини обвинуваченим були вчиненні внаслідок збігу тяжких особистих обставин в суду першої і апеляційної інстанцій не має.

Зважаючи на наведені вище підстави апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Полтавської області ОСОБА_2 .