Справа № 748/1960/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/868/2015
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000441 від 25 травня 2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жуковка, Баришевського району, Київської області, громадянина України, непрацюючого, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

03.04.2000 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст.81, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 11.10.2002 року умовно-достроково на 1 рік;

01.12.2004 року вироком Новозаводського районного суду М.Чернігова зміненим 20.01.2005 року ухвалою апеляційного суду Чернігівської області за ч.2 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений умовно достроково на 4 місяці 1 день;

06.10.2009 року вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 07.12.2011 року умовно-достроково на 10 місяців 23 дні;

03.07.2012 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст.185, ч. 3 ст.15, ч.2 ст.190, ч. 1 ст.70, ч. 1 ст.71 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, звільнений 08.05.2015 року за ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 30.04.2015 року умовно-достроково на 9 місяців 20 днів;

визнаного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисинка - адвоката - ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року в якій він просить змінити даний вирок та пом`якшити йому міру покарання, а саме відповідно до ст. 69 КК України призначити йому покарання менше від найменшої межі або відповідно до ст. 75 КК України призначити покарання з іспитовим строком.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Чернігівського районного суду від 03.07.2012 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу приведення вироку у виконання.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 61,38 грн. стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Комунально лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» про відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_6 користь обласного бюджету Чернігівської області 7632,85 грн. витрат на лікування.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що суд не в повній мірі врахував всі пом`якшуючі його вину обставини, а саме: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, стан його здоров`я, те що він хворий на туберкульоз.

В свою чергу прокурор прокуратури Чернігівського району ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду 25.08.2015 - без змін, так як апеляційна скарга подана без належного обґрунтування.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Суд першої інстанції встановив, що 22.05.2015 року о 20 год. 30 хв., ОСОБА_6 , не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керував мопедом марки «MUSSTANG MT 110Q-1 », рама № НОМЕР_1 та рухався в с.Табаївка Чернігівського району, в напрямку с.Унучки по вул. Молодіжна, 1/3 та перевозив пасажирку ОСОБА_10 , яка знаходилася на речовому багажнику, що не передбачено технічною характеристикою зазначеного транспортного засобу, і яка випала з транспортного засобу та отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння черепа, двобічних субдуральних гематом, забою головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення. У даній дорожній обстановці ОСОБА_6 грубо порушив вимоги підпункту «а» п.2.1, п.21.1 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою виникнення події дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків.

Заслухавши суддю доповідача; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити і змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення міри покарання та застосувати положення ст.69 КК України; думку потерпілої та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки вирок є обґрунтований та законний; потерпіла також зазначила, що обвинувачений жодним чином не допомагає матеріально, а її мати після отриманих травм знову знаходиться на лікуванні у лікарні; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України та визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Дану обставину в засіданні апеляційної суду підтвердив обвинувачений ОСОБА_6 .

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом першої інстанції, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Умисні дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, щире каяття, задовільну характеристику за місцем проживання, що він не притягувався до адміністративної відповідальності, раніше неодноразово засуджувався, вчинив злочин під час умовно дострокового звільнення, що явно вказує про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства у межах санкції частини статті і лише такий вид покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до п. 26 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, колі особа була засуджена до позбавлення волі та була звільнена від відбування покарання умовно-достроково і в період строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, тому суд обґрунтовано приєднав до покарання визначеного за злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду від 03.07.2012 року.

Разом з тим, у апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що при постановленні вироку Чернігівським районним судом не враховано наявність в останнього тяжкої хвороби - туберкульозу, в зв`язку з яким останній з 2008 року перебуває на обліку в Чернігівському тубдиспансері.

Однак, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_6 жодних відомостей відносно наявної хвороби не повідомив та документально її не підтвердив.

Такі обставини дають підстави вважати, що апеляційна скарга подана без належного обґрунтування, а тому не підлягає задоволенню.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376,404,407,419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року, щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4