Справа № 1-441/11
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2013 року Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі судового засідання Дадичиній Н.О.

за участі прокурора Харечка О.П.

представника цивільного позивача ОСОБА_1

підсудних ОСОБА_2 та ОСОБА_3

їх захисника - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працює директором асоціації Єдність, одружений, раніше не судимий, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працює бухгалтером у ТзОВ СТП Агрофорс, не одружена, раніше не судима, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_7, про обвинувачення її у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він, будучи призначеним, відповідно до протоколу зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Глобус" від 28.11.2002 р. на посаду директора ТОВ "Глобус", яке зареєстроване розпорядженням №26 від 20.09.2002 р. Володарсько-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (код підприємства: 32187828), у зв'язку з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій по займаній посаді, здійснюючи керівництво діяльністю працівників ТОВ "Глобус" та розпоряджаючись майном вказаного товариства, та відповідно до п.6.5 Статуту Товариства "Глобус" був службовою особою підприємства, на яку згідно чинного законодавства України покладена відповідальність за організацію та здійснення контролю за правильністю обчислення та своєчасністю сплати податків, інших обов'язкових платежів до бюджетів та веденню господарської діяльності від імені підприємства, а саме згідно:

- ст.67 Конституції України - обов'язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом;

- ст.11 Закону України "Про систему оподаткування" №77/97-ВР від 18.02.97 р. - відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) та додержання законів про оподаткування;

- Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999 року - відповідальність за організацію бухгалтерського обліку підприємства;

- п.10.1 ст.10 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97 від 03.04.1997 р. - відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення податку до бюджету відповідно до законодавства України;

- ст.10 Закону України "Про підприємництво" №698-ХІІ від 07.02.91 р. - не порушувати прав та інтересів держави, що охороняються законом, виконуючи протягом листопада - грудня 2002 року обов'язки директора ТОВ "Глобус" вчинив ряд умисних злочинів.

Так, ОСОБА_2 умисно, за попередньою змовою групою осіб, за період діяльності ТОВ "Глобус" у листопаді - грудні 2002 року ухилився від сплати податку на додану вартість, який входить в систему оподаткування, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах при наступних обставинах.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29.12.99 р. по справі №2-5314/2 до іноземної інвестиції в розмірі 30 доларів США, здійсненої у формі створеного Спільного українсько-чеського підприємства "Контур ПК" ТОВ, застосовано державні гарантії захисту іноземних інвестицій і визначено, що до нього та створених з його участю дочірніх підприємств, в уставному фонді яких не менше 51 % належить СУЧП "Контур ПК'" ТОВ, мають особливий правовий статус, у відповідності з яким до них протягом 10-ти років, починаючи з 07.05.1993 року, застосовується спеціальне законодавство України, яке діяло на момент реєстрації фактично внесеної іноземної інвестиції, внесеної при створенні СУЧП "Контур ПК" ТОВ, тобто станом на 07 травня 1993 року. Співзасновником ТОВ Глобус", з початку створення підприємства, є СУЧП "Контур ПК" ТОВ, якому належить 99 % статутного фонду.

ОСОБА_2, усвідомлюючи, що відповідно до ст.1 Закону України від 25.06.91 р. №1251-XII Про систему оподаткування встановлення і скасування податків та пільг платникам податків є виключною компетенцією Верховної Ради, сільських, селищних та міських Рад, достовірно знаючи, в тому числі і від службових осіб Володарсько-Волинської МДПІ Житомирської області, що надані підприємствам з іноземними інвестиціями, їх дочірнім підприємствам, а також філіям, відділенням, іншим відокремленим підрозділам, включаючи постійні представництва нерезидентів, права не сплачувати податки втрачені на підставі:

- статті 2 Закону України Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження №1457-ІІІ від 17.02.2000 р., відповідно до якої підприємства, створені за участю іноземних інвестицій, підлягають валютному і митному регулюванню та оподаткуванню за правилами, встановленими законодавством України з питань валютного і митного регулювання та оподаткування підприємств, створених без участі іноземних інвестицій, за винятком випадків, коли законами України встановлено пільговий порядок оподаткування підприємств, створених без участі іноземних інвестицій;

- статті 5 вказаного Закону, відповідно до якої його дія поширюється на підприємства з іноземними інвестиціям, незалежно від часу внесення іноземних інвестицій та їх реєстрації;

- статті 7 цього ж Закону, відповідно до якої судові рішення про застосування до підприємств з іноземними інвестиціями, їхніх дочірніх підприємств, а також філій, відділень та інших відокремлених підрозділів державних гарантій захисту інвестицій, винесені на підставі Закону України "Про іноземні інвестиції" 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 20.05.93 р. №55-93 "Про режим іноземного інвестування", Постанови Верховної Ради України "Про порядок введення у дію Закону України "Про іноземні інвестиції" 1992 року, підлягають виконанню виключно в частині, що не суперечить цьому Закону;

- рішення Конституційного Суду України №1-рп/2002 від 29.01.2002 р. із змінами та доповненнями, внесеними Ухвалою Конституційного Суду від 14.03.2002 р. №3-уп/2002, відповідно до якого положення частини 1 статті 5 Закону України "Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження" у взаємозв'язку з іншими положеннями цього Закону є підставою як для відмови у наданні так і для припинення раніше наданих пільг у сфері валютного і митного регулювання та справляння податків, зборів (обов'язкових платежів) підприємствам з іноземними інвестиціями, їх дочірнім підприємствам, а також філіям, відділенням, іншим відокремленим підрозділам, включаючи постійні представництва нерезидентів, незалежно від часу внесення іноземних інвестицій та їх реєстрації, вступив в змову з головним бухгалтером підприємства ТОВ "Глобус" ОСОБА_3 з метою несплати податків, встановлених чинним законодавством, шляхом незаконного використання втраченого права не платити податки. Умисно, ігноруючи вищевикладені обставини та використовуючи рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.99 р., яке врегулювало спірні правовідносини на період розгляду справи, в своїх корисливих особистих інтересах, а також в інтересах третіх осіб, приховуючи факт втрати прав не платити податки та незважаючи на те, що подальшими змінами в законодавстві чітко встановлений порядок оподаткування підприємств з іноземними інвестиціями, безпідставно, посилаючись на окремі положення рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.19 р., продовжував не нараховувати та не сплачувати податки до бюджету.

На виконання задуманого, ОСОБА_2, діючи згідно досягнутої з ОСОБА_3 домовленості, в порушення п.1.3 ст.1, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97 від 03.04.97 р. (із змінами та доповненнями), при здійсненні фінансово-господарської діяльності ТОВ Глобус, шляхом приховування факту втрати підприємством права не сплачувати податки, шляхом не відображення в деклараціях з податку на додану вартість ТОВ "Глобус" за листопад - грудень 2002 року, податку, що підлягає перерахуванню до бюджету, а також шляхом неперерахування податку до бюджету, ухилився від сплати податку на додану вартість:

- за листопад 2002 року в сумі 77 млн. 832 тис. 079 грн.;

- за грудень 2002 року в сумі 11 млн. 374 тис. 125 грн., а всього податку на додану вартість в сумі 89 млн. 206 тис. 204 грн.

В результаті умисних дій ОСОБА_2, який діяв за попередньою змовою з головним бухгалтером ТОВ "Глобус" ОСОБА_3, до бюджету не надійшло коштів в загальній сумі 89 млн. 206 тис. 204 грн., що в п'ять тисяч і більше разів перевищує установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тому його дії слід вважати такими, що призвели до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.

Таким чином, на думку органу досудового слідства, своїми діями, які виразились в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненими службовою особою підприємства, незалежно від форми власності, за попередньою змовою групою осіб, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах, ОСОБА_2 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.212 КК України.

Крім того ОСОБА_2, будучи службовою особою - директором ТОВ "Глобус", за попередньою змовою спільно з головним бухгалтером ТОВ "Глобус" ОСОБА_3 вносив до офіційних документів, які надавались від імені ТОВ "Глобус", завідомо неправдиві відомості, а також складав та видавав завідомо неправдиві документи, що спричинило тяжкі наслідки.

Так ОСОБА_2, достовірно знаючи, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29.12.99 р. по справі №2-5314/2 до іноземної інвестиції, здійсненої у формі внесків до статутного фонду СУЧП "Контур ПК" ТОВ та до дочірніх підприємств, створених за участю СУЧП "Контур ПК" і в яких 51% статутного фонду належить підприємству з іноземними інвестиціями, застосовано державні гарантії захисту іноземних інвестицій, передбачені ст.9 Закону України "Про іноземні інвестиції" від 13.03.1992 р. №2198-ХІІ, згідно з якою "У тому разі, коли наступне спеціальне законодавство України про іноземні інвестиції змінює умови захисту іноземних інвестицій, зазначені в цьому Законі, до іноземних інвестицій протягом десяти років на вимогу іноземного інвестора застосовується спеціальне законодавство, що діяло на момент реєстрації інвестицій", і у зв'язку з цим дозволено обрати законодавство, яке діяло або на момент внесення інвестицій або на момент здійснення певних дій. Обравши спеціальне законодавство, яке діяло станом на 07.05.1993 р. і регулювало порядок нарахування та сплати ПДВ на той час, що випливає з самого рішення та послідуючих ухвал Київського районного суду м.Харкова, не платити податок на додану вартість та не виконувати інші вимоги державних органів, які не були передбачені на час внесення іноземних інвестицій (реєструватися як платник податку на додану вартість, виписувати податкові накладні, сплачувати ПДВ контрагентам в ціні реалізації товарів та виконувати інші вимоги, передбачені Законом України "Про податок на додану вартість" №167/97-ВР від 03.04.1997 р.). В подальшому ОСОБА_2, у зговорі з ОСОБА_3 послідовно та цілеспрямовано ігноруючи зміни в законодавстві, якими надані підприємствам з іноземними інвестиціями, їх дочірнім підприємствами, а також філіям, відділенням, іншим відокремленим підрозділам, включаючи постійні представництва нерезидентів, права не сплачувати податки скасовані на підставі:

- статей 2, 5, 7 Закону України "Про усунення дискримінації в оподаткуванні субєктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження" №1457-ІІІ від 17.02.2000 р.;

- рішення Конституційного Суду України №1-рп/2002 від 29.01.2002 р. із змінами та доповненнями, внесеними Ухвалою Конституційного Суду від 14.03.2002 р. №3-уп/2002 р.,

протягом листопада - грудня 2002 року незаконно використовував втрачене право не сплачувати податки, яке було надано підприємству СУЧП "Контур ПК" ТОВ та його дочірнім підприємства рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29.12.99 р. по справі 2-5314/2 в зв'язку з можливістю обрати законодавство, яке діяло станом на 07.05.1993 р. і врегульовувало спірні питання на момент розгляду справи, надавав вказівки співробітникам ТОВ "Глобус" складати, підписувати та видавати податкові накладні, які були впровадженні Законом України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 р., від імені товариства "Глобус" контрагентам підприємства, і в яких окремим рядком по операціях продажу товарів (робіт, послуг) були виділені суми ПДВ за ставкою 20%, включені в ціну реалізації товару. Тобто, надав вказівку складати і видавати завідомо неправдиві документи, в які було внесено завідомо неправдиві відомості, та разом ОСОБА_3 організував роботу свого підприємства таким чином, щоб співробітники підприємства складали, підписували та видавали податкові накладні, незважаючи на будь-які зміни в законодавстві та щоб податкові накладні, надані ТОВ Глобус" підприємствам-контрагентам, відображалися по податковому та бухгалтерському ТОВ "Глобус". При цьому, ОСОБА_2 було достовірно відомо, що підприємство ТОВ "Глобус" не має права складати і видавати податкові накладні та виділяти в них окремим рядком ПДВ.

Вказані умисні дії ОСОБА_2 здійснював з порушенням:

- п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97 від 03.04.1997 р. (зі змінами та доповненнями), згідно з яким суб'єкти підприємницької діяльності, що перейшли на спрощену систему оподаткування, яка не передбачає сплати податку або передбачає його сплату в іншому ніж визначено цим Законом порядку, втрачають право на нарахування податку, податковий кредит та складання податкової накладної, а також на отримання відшкодування за податковий період, в якому відбувся такий перехід. Це правило поширюється також на підприємства з іноземними інвестиціями, звільнені від сплати податку;

- рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. по справі №2-5314/2 та ст.9 Закону України "Про іноземні інвестиції" №2198-ХІІ від 13.03.1992 р. (в редакції, яка діяла на момент внесення інвестицій) згідно з якими: "У тому разі, коли наступне спеціальне законодавство України про іноземні інвестиції змінює умови захисту іноземних інвестицій, зазначені в цьому Законі, до іноземних інвестицій протягом десяти років на вимогу іноземного інвестора застосовується спеціальне законодавство, що діяло на момент реєстрації інвестицій." При цьому ОСОБА_2, обравши спеціальне законодавство, яке регулювало сплату ПДВ на момент внесення іноземних інвестицій, використовував деякі окремі норми законодавства інших періодів, які не відносяться а ні до часу внесення іноземних інвестицій, а ні до часу здійснення фактичної діяльності підприємством;

- ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України "Про податок на добавлену вартість" №14-92 від 26.12.1992 р., яким передбачено, що підприємство, звільнене від сплати ПДВ, у розрахункових документах зобов'язано робити помітку "без ПДВ". Податкові накладні Декретом передбачені не були.

Таким чином, відповідно до законодавства, яке діяло на момент внесення інвестицій і відповідно до законодавства, яке діяло протягом листопада - грудня 2002 року, підприємство ТОВ "Глобус", не сплачуючи податок на додану вартість до бюджету, не мало права виписувати податкові накладні і таким чином отримувати ПДВ від контрагентів.

Внаслідок цих дій були складені та видані наступні завідомо неправдиві документи - податкові накладні:

За листопад 2002 року:

- №1 від 31.11.2002 р. на суму 464358210,92 грн., в тому числі ПДВ - 77393035,15 грн., видана ТОВ Домінанта;

За грудень 2002 року:

- №2 від 28.12.2002 р. на суму 69968296,72 грн., в тому числі ПДВ - 11661382,79 грн., видана ТОВ Домінанта.

Таким чином, складання завідомо неправдивих документів - податкових накладних та їх видача призвела до того, що ПДВ безпідставно був включений в ціну товару, а отримання податкових накладних підприємствами контрагентами дало їм право нарахований та виділений в цих податкових накладних окремим рядком ПДВ віднести до податкового кредиту та зменшити свої податкові зобов'язання перед бюджетом за період діяльності листопада - грудня 2002 року на суму 89 млн. 054 тис. 417 грн. 94 коп., При цьому, зазначена сума отриманого підприємством ТОВ "Глобус" ПДВ ОСОБА_2 до бюджету перерахована не була.

Вищевказані дії ОСОБА_2, який діяв за попереднім зговором з ОСОБА_3, призвели до фактичного ненадходження до бюджету коштів в сумі 89 млн. 054 тис. 417 грн. 94 коп., що в двісті п'ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тому його дії спричинили тяжкі наслідки.

Крім того, ОСОБА_2, будучи службовою особою - директором ТОВ "Глобус", за попередньою змовою з головним бухгалтером ТОВ "Глобус" ОСОБА_3 внесли до офіційних документів, які надавались від імені ТОВ "Глобус" завідомо неправдиві відомості, що спричинило тяжкі наслідки.

Так ОСОБА_2, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3, з метою ухилення від сплати податків, послідовно та цілеспрямовано ігноруючи зміни в законодавстві, якими надані підприємствам з іноземними інвестиціями, їх дочірнім підприємствами, а також філіям, відділенням, іншим відокремленим підрозділам, включаючи постійні представництва нерезидентів, права не сплачувати податки скасовані на підставі:

- статей 2, 5, 7 Закону України "Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження" №1457-ІІІ від 17.02.2000 р.;

- рішення Конституційного Суду України №1-рп/2002 від 29.01.2002 р. із змінами та доповненнями, внесеними Ухвалою Конституційного Суду від 14.03.02 р. №3-уп/2002 р.,

підписав від імені директора ТОВ "Глобус" податкові декларації підприємства з податку на додану вартість та завірив свій підпис відбитком печатки підприємства, після чого податкові декларації були надані до Володарсько-Волинської МДПІ Житомирської області, за місцем реєстрації підприємства ТОВ "Глобус". Таким чином були надані:

- податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2002 року, - надана до МДПІ 20.12.2002 р. та зареєстрована в МДПІ за №19871;

- податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2002 року, - надана до МДПІ 20.01.2003 р. та зареєстрована в МДПІ за №1328;

В зазначених податкових деклараціях, при наявності податкових зобов'язань товариства перед бюджетом, безпідставно за попереднім зговором з головним бухгалтером ТОВ "Глобус" - ОСОБА_3 не були заповнені рядки 18, 19, 20 розділу 3 - Розрахунки з бюджетом за звітний період вказаних декларацій, а внесені в них завідомо неправдиві відомості про наявність підстав не платити податки відповідно до рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.99 р. по справі № 2-5314/2 та ч.1 ст.7 Закону України Про правовий режим територій, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №791-XII від 27.02.1991 р. При цьому ОСОБА_2 достовірно було відомо, що на підставі зазначених податкових декларацій підприємство ТОВ "Глобус" повинно перерахувати податок на додану вартість до бюджету.

Крім цього ОСОБА_2, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_3, при складанні податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2002 року, що є офіційним документом, в яку умисно, сумісно з ОСОБА_3, вніс завідомо правдиві відомості, а саме: достовірно знаючи, що сума податкового зобов'язання у листопаді 2002 року складає 77839885 грн., вніс у рядок 9 розділу 1 колонки Б Усього податкових зобов'язань суму податкового зобов'язання в розмірі 77393035 грн., чим на 446850 грн. зменшив фактичну суму податкового зобов'язання.

При складанні податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2002 року, що є офіційним документом, в яку умисно, сумісно з ОСОБА_3, вніс завідомо правдиві відомості, а саме: достовірно знаючи, що сума податкового зобов'язання у грудні 2002 року складає 11379360 грн., вніс у рядок 9 розділу 1 колонки Б Усього податкових зобов'язань суму податкового зобов'язання в розмірі 11661383 грн., чим на 282023 грн. збільшив фактичну суму податкового зобов'язання.

Оформивши вказані податкові декларації, з внесеними до них завідомо неправдивими даними, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписали їх, завірили свої підписи печаткою ТОВ Глобус" та надали до Володарсько-Волинської МДПІ Житомирської області, що призвело до ненадходження до бюджету коштів у вигляді податку на додану вартість в сумі 89 млн. 206 тис. 204 грн.

Зазначені дії ОСОБА_2, який діяв за попереднім зговором з ОСОБА_3, були проведені в порушення Наказу ДПА України №166 від 30.05.1997 р. "Про затвердження форми податкової декларації та порядку її заповнення і подання" та призвели до ненадходження до бюджету податку на додану вартість за період діяльності листопада - грудня 2002 року в сумі - 89 млн. 206 тис. 204 грн.

Таким чином, вищевказані дії ОСОБА_2, який діяв за попереднім зговором з ОСОБА_3, призвели до фактичного ненадходження до бюджету коштів у вигляді податку на додану вартість в сумі 89 млн. 206 тис. 204 грн. яка в двісті п'ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тому його дії спричинили тяжкі наслідки.

Відтак, на думку органу досудового слідства, своїми умисними діями, вчиненими спільно декількома особами, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення, які виразились у вчиненні службового підроблення, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки, ОСОБА_2 вчинив службове підроблення, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України.

Органом досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що вона, будучи призначеною, відповідно до протоколу зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Глобус" від 06.09.2002 р., на посаду директора ТОВ Глобус, переведена згідно рішення зборів засновників від 28.11.2002 р. на посаду головного бухгалтера ТОВ Глобус, яке зареєстроване розпорядженням №26 від 20.09.2002 р. Володарсько-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (код підприємства: 32187828), у зв'язку з виконанням організаційно-розпорядних та адміністративно-господарчих функцій по займаній посаді, була службовою особою підприємства, на яку згідно чинного законодавства України покладена відповідальність за організацію та здійснення обчислення податків, інших зв'язкових платежів та своєчасну сплату їх до бюджетів, а саме згідно:

- ст.67 Конституції України - обов'язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом;

- ст.11 Закону України "Про систему оподаткування" №77/97-ВР від 18.02.97 р. - відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) та додержання законів про оподаткування;

- Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999 р. - відповідальність за організацію бухгалтерського обліку підприємства;

- п.10.1 ст.10 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97 від 03.04.1997 р. - відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення податку до бюджету відповідно до законодавства України;

- ст.10 Закону України "Про підприємництво" №698-ХІІ від 07.02.91 р.- не порушувати прав та інтересів держави, що охороняються законом, виконуючи протягом листопада - грудня 2002 року обов'язки головного бухгалтера ТОВ "Глобус" вчинила ряд умисних злочинів.

Так ОСОБА_3, умисно, за попередньою змовою групою осіб, за період діяльності ТОВ "Глобус" у листопаді - грудні 2002 року ухилилась від сплати податку на додану вартість, який входить в систему оподаткування, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах при тих же обставинах, що й інкримінуються ОСОБА_2

Крім того ОСОБА_3, будучи службовою особою - головним бухгалтером ТОВ "Глобус", за попередньою змовою спільно з директором ТОВ "Глобус" ОСОБА_2 вносила до офіційних документів, які надавались від імені ТОВ "Глобус", завідомо неправдиві відомості, а також складала та видавала завідомо неправдиві документи, що спричинило тяжкі наслідки, при тих же обставинах, що й інкримінуються ОСОБА_2

14 січня 2004 року у Володарсько-Волинському районному суді Житомирської області було зареєстровано позовну заяву, предявлену у кримінальному судочинстві (в порядку ст.28 КПК України 1960 року) Володарсько-Волинською міжрайонною ДПІ Житомирської області до підсудних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування ними, як посадовими особами товариства з обмеженою відповідальністю Глобус, державі збитків в розмірі 89 041 377 грн., завданих ухиленням від сплати податків.

В судовому засіданні 18 квітня 2013 року представник цивільного позивача предявлений Володарсько-Волинською МДПІ Житомирської області ДПС до підсудних позов підтримала та з підстав, наведених у позовній заяві (том 8, а.с.321), просить задовольнити вимоги органу державної податкової служби у повному обсязі.

Вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23 червня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у предявленому обвинуваченні за ч.3 ст.212, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України були виправдані, у задоволенні цивільного позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2010 року вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23 червня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду першої інстанції, після чого, в порядку ст.38 КПК України 1960 року, - до Рівненського міського суду Рівненської області (том 10, а.с.182 - 203, 244 - 253, том 11, а.с.22, 26, 27).

Як зазначив у своїх висновках суд апеляційної інстанції, при постановленні вироку від 23.06.2010 р. суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Конституційного Суду України від 29 січня 2002 року, в якому дана оцінка законодавчої бази та прийнятим раніше судовим рішенням. Також, виносячи виправдувальний вирок суд, всупереч вимогам ч.4 ст.327, ч.3 ст.328, ч.4 ст.334 КПК України 1960 року, до вироку включив формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданих, не вказав за якою із передбачених законом підстав виправдано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та відмовив у задоволенні цивільного позову, в той час як при виправданні вправі був залишити позов без розгляду.

Однак, при новому розгляді справи предявлене підсудним обвинувачення не знайшло в суді свого підтвердження з таких підстав.

Так, підсудний ОСОБА_2 свою вину в інкримінованих йому злочинах не визнав, цивільний позов не визнав і в судовому засіданні 23 листопада 2011 року дав показання, з яких вбачається, що з 29.11.2002 р. і до моменту порушення кримінальної справи він дійсно обіймав посаду директора ТОВ Глобус. При виконанні функцій директора товариства він керувався рішенням суду та подальшими ухвалами на його роз'яснення та встановлення порядку виконання, які, відповідно до ст.124 Конституції України, є обов'язковими для виконання на всій території України. Численні спірні правові питання, які виникали у діяльності ТОВ Глобус, у сфері оподаткування, він вирішував, спираючись на тлумачення законодавства, надане в рішенні Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. та подальших ухвалах того ж суду. На його думку, Законом України Про іноземні інвестиції від 13.03.1992 р. передбачалося як встановлення державних гарантій, так і пільг у сфері митного, валютного регулювання і сплати податків, мита, зборів та інших обов'язкових платежів. Виходячи з цього, він розумів, що зупинення податкових та інших пільг не є рівнозначним зупиненню державних гарантій захисту інвестицій. Пояснив, що знав про зміни у законодавстві, пов'язані із прийняттям Закону України Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження, а також рішення Конституційного Суду України і тому при визначенні правового статусу ТОВ Глобус керувався спеціальними ухвалами Київського районного суду м.Харкова від 31 травня 2001 року, 23 січня 2002 року, 13 березня 2002 року, якими був роз'яснений порядок виконання рішення того ж суду від 29.12.1999 р. з урахуванням названих актів. Він знав про всі рішення та ухвали, що стосуються правового статусу ТОВ Глобус, що ці рішення та ухвали є чинними, що Верховний суд України переглядав їх та залишив без змін. За таких обставин у нього не було підстав сумніватися у законності та обов'язковості цих судових рішень, та застосовувати інше тлумачення податкового законодавства, ніж те, яке надав Київський районний суд м.Харкова в своєму рішенні від 29.12.1999 р. та подальших ухвалах. Здійснюючи управління ТОВ Глобус, він керувався тим правовим режимом, який був встановлений чинними судовими рішеннями.

По пред'явленому звинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, ОСОБА_2 винним також себе не визнав, та пояснив, що в своїй діяльності керувався рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. та ухвалою того ж суду від 17.07.2000 р., в якій детально пояснювалися правила і порядок заповнення податкових накладних. Оскільки зміст податкової накладної, порядок її складання та видача покупцям визначалась на підставі судових рішень і вони розумілись всіма однаково, то він не втручався в цей процес. З огляду на таку обставину, не існувало необхідності додатково вимагати від підлеглих працівників заповнення податкової накладної з визначенням сум ПДВ. Працівники самостійно заповнювали податкові накладні на підставі ухвали Київською районною суду м.Харкова від 17.07.2000 р. Особисто він також не мав сумнівів в тому, що податкова накладна повинна складатися з записом суми ПДВ, оскільки саме так роз'яснив суд своєю ухвалою. Крім того, у товариства не було підстав робити в податкових накладних запис без ПДВ, якщо підстава звільнення від сплати не передбачена ст.ст.3, 5 Закону України Про ПДВ. Вказав, що ніколи в своїй діяльності не виходив за межі судових рішень, які врегульовували всі спірні питання, які не були скасовані та мали юридичну силу, діючи у відповідності з ними. ТОВ Глобус було зареєстровано як платник ПДВ за місцем знаходження згідно з вимогами Закону України Про податок на додану вартість, оскільки засновники вважали неможливим здійснювати господарську діяльність без реєстрації в якості платника ПДВ та, відповідно, складання податкової накладної. ТОВ Глобус мало право отримувати від покупців суми ПДВ і залишати їх в своєму розпорядженні та використовувати їх в своїх фінансово-господарській діяльності. Вважає, що його дії є законними і вони не виходили за межі судового рішення, відомості є правдивими і достовірними, а тому саме так, а не інакше вони повинні відображатися в податкових накладних та деклараціях. Наміру не сплачувати податки та вносити в документи завідомо неправдиві відомості у нього не було, домовленості з ОСОБА_3 про несплату податків він не мав та вказівок щодо цього він нікому не давав.

Підсудна ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих їй злочинах не визнала, цивільний позов не визнала і в судовому засіданні 23 листопада 2011 року дала показання, з яких вбачається, що відповідно до рішення зборів засновників від 06.09.2002 р. вона була призначена на посаду директора ТОВ Глобус, а від 28.11.2002 р. - переведена на посаду головного бухгалтера. 20.09.2002 р. рішенням №26 товариство було зареєстровано Володарсько-Волинською державною адміністрацією та Володарсько-Волинською МДПІ як платник податку на додану вартість. ТОВ Глобус було зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, й ця територія віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролюю, у зв'язку з чим на товариство розповсюджується дія ст.7 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. ОСОБА_3 пояснила, що із статутних документів вона з'ясувала, що ТОВ Глобус є дочірнім підприємством Спільного Українсько-Чеського підприємства Контур ПК ТОВ, та в період виконання своїх посадових обов'язків керувалася наданими їй засновником законодавчими актами, рішеннями та ухвалами судів, а саме: рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р., яким встановлювався особливий правовий режим для СУЧП Контур ПК ТОВ і його дочірніх підприємств, яким є ТОВ Глобус, та застосовані державні гарантії захисту іноземних інвестицій, а також спеціальне законодавство України, що діяло на момент реєстрації іноземної інвестиції. Виконуючи свої службові обов'язки, вона не допускала будь-яких дій на ухилення від сплати податків, здійснення підлогу або підробки документів. Всі спірні питання діяльності ТОВ Глобус були врегульовані рішенням та ухвалами Київського районного суду м.Харкова, які не скасовані й досі, були залишені без змін Верховним судом України, а відтак вона суворо дотримувалася цих судових рішень, фактів невиконання нею вимог судових рішень та ухвал досудовим слідством не встановлено, а тому вона не вбачає будь-яких підстав вважати, що діяла умисно. Вона не могла уявляти собі, що дії, вчинені на підставі чинних і не скасованих рішень судів, є порушенням закону. Пояснила, що була переконана, що, відповідно до свого правового статусу, ТОВ Глобус звільнене від сплати податків і зборів, окрім відрахувань в місцевий бюджет. Крім того, вона знала, що ухвалою Київського районного суду від 23.01.2002 р. визначено, що зміни в законодавстві не є підставою для скасування чи часткового виконання судового рішення і його ухвал. Оскільки суд виклав правову позицію та обґрунтування на користь того, що СУЧП Контур ПК ТОВ та його дочірні підприємства, тобто ТОВ Глобус, мають право і надалі користуватися звільненням від оподаткування, то у неї не виникло жодних сумнівів щодо правильності в своїх діях, а її дії полягали в дотриманні судових рішень, що набули законної сили, є діючими і обов'язковими до виконання. Пояснила, що в її обов'язки входило ведення бухгалтерського і податкового обліку, здача звітів у контролюючі органи і фонди у встановлені законами терміни. В своїй роботі вона, керуючись рішенням і ухвалами судів, здавала всі звіти в терміни і за встановленою формою. Згідно Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами платник податків має право надавати звіт за іншою формою, якщо він вважає, що форма податкової звітності, що визначена центральним податковим органом, збільшує чи зменшує його податкове зобов'язання, всупереч нормам закону по такому податку, збору.

Обвинувачення в ухиленні від сплати податків підсудна ОСОБА_3 вважає безпідставним, так як товариство було звільнене від сплати податків і зборів на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. та інших численних ухвал цього ж суду, за якими встановлювалося право ТОВ Глобус як дочірнього підприємства СУЧП Контур ПК ТОВ на звільнення від оподаткування. Жодних підстав не вірити суду та ставити під сумнів чинність судових рішень у неї не було, тому обґрунтовано вважала свої дії правомірними, оскільки до 07.05.2003 р. у ТОВ Глобус за судовими рішеннями не було обов'язку сплачувати податки і збори, тому не вбачає у своїх діях наміру на ухилення від сплати податків. Підсудна зазначила, що в акті комплексної перевірки від 08.06.2003 р., який був наданий при ознайомленні з матеріалами кримінальної справи, донараховано ПДВ у результаті заниження обсягу продажу нафти сирої підприємству ТОВ Домінанта. Такий висновок вона вважає помилковим, оскільки Законом України Про тимчасовий порядок оподаткування операцій по виготовленню і продажу нафти сирої і паливно-мастильних матеріалів були встановлені особливості в оподатковуванні операцій продажу нафти. За цим законом, до операцій з нафтою сирою застосовується касовий метод нарахування ПДВ, тобто, податкове зобов'язання у продавця нафти виникає тільки при одержанні коштів від покупця. Правильність нарахування ПДВ ТОВ Глобус підтверджується листом ДПА України від 27.04.2000 р. та від 04.12.2000 р., в яких вказувалося на безстроковість застосування касового методу з оподаткування ПДВ по операціями з нафтою сирою.

Підсудна ОСОБА_3 також вважає необґрунтованим обвинувачення її у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України. Вказує, що її вина за таким обвинуваченням відсутня, оскільки податкові накладні заповнювалися і видавалися відповідно до ухвали Київського районного суду м.Харкова від 17.07.2000 р. При цьому, вона нікому не наказувала і не давала ніяких розпоряджень з приводу заповнення податкових накладних, тому що існує Наказ ДПА України №165 і ухвала Київського районного суду м.Харкова від 17.07.2000 р., відповідно до яких і виписувалися податкові накладні. Працівники підприємства керувалися не її вказівками, а рішенням та ухвалами суду, виконуючи свої службові обов'язки. Наміру не сплачувати податки та вносити в документи завідомо неправдиві відомості у неї не було, домовленості з ОСОБА_2 про несплату податків вона не мала та вказівок щодо цього не отримувала.

В обґрунтування обвинувачення, орган досудового слідства посилається на наступні докази вини ОСОБА_2 та ОСОБА_3:

- довідку №7/15-21 від 17 лютого 2003 року Про попередню перевірку податкової декларації по податку на додану вартість за листопад 2002 року, згідно з якою підприємство ТОВ Глобус за листопад 2002 року не сплатило податок на додану вартість в сумі 77 385 229 грн. (т.1, а.с.9);

- довідку №8/15-21 від 17 лютого 2003 року Про попередню перевірку податкової декларації по податку на додану вартість за грудень 2002 року, згідно з якою підприємство ТОВ Глобус за грудень 2002 року не сплатило податок на додану вартість в сумі 11 656 148 грн. (т.1, а.с.10);

- письмовий висновок спеціаліста з оподаткування - начальника відділу податку на додану вартість ДПА в Житомирській області ОСОБА_5 По питанню обґрунтованості та відповідності чинному податковому законодавству України донарахованих сум податку на додану вартість ТОВ Глобус згідно довідок про попередню перевірку податкової декларації з податку на додану вартість за №7/15-21 та №8/15-21, згідно з яким (висновком) дії працівників Володарсько-Волинської МДПІ щодо донарахувань ПДВ та штрафних (фінансових) санкцій ТОВ Глобус за листопад та грудень 2002 року вважаються правомірними (т.5, а.с.359, 360);

- письмовий висновок спеціаліста з оподаткування - начальника відділу податку на додану вартість ДПА в Житомирській області ОСОБА_5 По питанню обґрунтованості та відповідності чинному податковому законодавству України донарахованих сум податку на додану вартість ТОВ Глобус по акту документальної перевірки від 18.06.2003 р. №5/23-121, згідно з яким (висновком) дії працівників ДПА в Житомирській області щодо донарахувань ПДВ ТОВ Глобус за листопад та грудень 2002 року вважаються правомірними (т.7, а.с.250, 251);

- акт від 18 червня 2003 року №5/23-121 Про результати перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства про оподаткування товариства з обмеженою відповідальністю Глобус за період з 27.09.2002 р. по 01.01.2003 р., із якого випливає, що ТОВ Глобус за період листопада - грудня 2002 року не сплатило податок на додану вартість в сумі 89 млн. 206 тис. 204 грн. (т.7, а.с.192 - 216);

- довідку №10/35-3111 від 17 червня 2003 року Про результати аналізу значних фінансових операцій товариства з обмеженою відповідальністю Глобус (код 32187828) за період з 27.09.2002 р. по 01.01.2003 р., із якої випливає, що ТОВ Глобус за період листопада - грудня 2002 року незаконно складались, підписувались та видавались податкові накладні на реалізацію товарів підприємству ТОВ Домінанта, де окремим рядком були виділені суми ПДВ (т.7, а.с.183 - 188);

- первинні бухгалтерські, договірні та інші документи, вилучені під час виїмки із офісу ТОВ Глобус (т.1, а.с.189 - 306; т.2, а.с.1 -423), зокрема, накази про призначення на посаду, документи юридичних справ ТОВ Глобус, протоколи зборів засновників підприємства, посадові інструкції, декларації про податок на додану вартість за листопад та грудень 2002 року, договори комісії, акти приймання та передачі нафти, вантажно-митні документи;

- показання свідків ОСОБА_6 (т.6, а.с.74), ОСОБА_7 (т.5, а.с.320, 321), ОСОБА_8 (т.6, а.с.6, 7), ОСОБА_9 (т.6, а.с.2, 3), ОСОБА_10 (т.6, а.с.4, 5) ОСОБА_11 (т.6, а.с.339, 340), ОСОБА_12 (т.6, а.с.341), ОСОБА_13 (т.6, а.с.282 - 285), ОСОБА_14 (т.6, а.с.286, 287), ОСОБА_15 (т.6, а.с.288, 289) ОСОБА_16 (т.6, а.с.290 - 292) й ОСОБА_17 (т.6, а.с.245 - 247), котрі підтверджують здійснення підприємством ТОВ Глобус разом з іншими підприємствами-контрагентами певних фінансово-господарських операцій.

Щодо оцінки податкового законодавства, висловленої свідками ОСОБА_18 і ОСОБА_19 в судовому засіданні 27 червня 2012 року, а також висловленої свідком ОСОБА_20 у її показаннях, наданих під час досудового слідства (що були оголошені в судовому засіданні), в тому числі, - щодо висновків вказаних працівників державної податкової служби, викладених ними у вищезазначених довідках від 17.02.2003 р. й ОСОБА_13 від 18.06.2003 р., то суд виходить з наступного.

Перелічені свідки, тобто ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20, а також особи, які складали довідки та акти перевірок, є державними службовцями, співробітниками органів державної податкової служби, тому висловлене ними тлумачення податкового законодавства може бути сформоване під впливом службової підлеглості та спрямоване на захист відомчих інтересів ДПА України.

Відтак, такі джерела доказів обвинувачення як показання свідків - працівників ДПС, а також показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 і ОСОБА_17 (що були оголошені в судовому засіданні), суд відкидає, оскільки вказані показання не містять фактичних даних, на підставі яких у визначеному законом порядку суд міг би встановити наявність в діях ОСОБА_2 й ОСОБА_3 ознак складу злочину, передбаченого ч.3 ст.212 та ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України.

Переліченими доказами підтверджуються фактичні обставини щодо фінансово-господарської діяльності ТОВ Глобус, які підсудними власне і не оспорюються.

Крім того, відповідно до положень ст.128-1 КПК України 1960 року спеціаліст бере участь у справі, коли є необхідність у використанні його спеціальних знань і навиків для сприяння слідчому у виявленні, закріпленні та вилученні доказів, в той час як питання про застосування до ТОВ Глобус положень Конституції України, інших законодавчих актів, а також судових рішень, є суто юридичним питанням, а тому суд вирішує це питання без залучення спеціалістів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, як того вимагає ст.323 КПК України 1960 року.

Виходячи з викладеного, суд не спирається на тлумачення податкового законодавства, висловлене у перелічених доказах, а використовує їх лише для встановлення фактичних обставин справи та обґрунтування невинуватості підсудних.

Наявні в справі висновки спеціалістів, акти перевірок та аналіз податкового законодавства, зроблений слідчими, характеризується однобічністю, а саме, спрямованістю на обґрунтування позиції обвинувачення. Законодавчі та судові акти, які дозволяють прийняти рішення на користь платника податків, а також спірні аспекти податкового законодавства, за наявності яких, згідно п.4.4.1 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, рішення має бути прийнято на користь платника податків, слідством проігноровані. Таким чином, висновки слідства щодо протиправності дій підсудних є однобічними та недостатньо обґрунтованими.

Крім того, в справі немає доказів на підтвердження спрямованості дій підсудних на ухилення від сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів, а також, на внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто, доказів наявності субєктивної сторони інкримінованих злочинів.

Таким чином, в судовому засіданні не здобуто будь-яких доказів спрямованості умислу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухилення від сплати податків та службове підроблення, натомість лише були підтвердженні факти вчинення певних торгових операцій, складання податкових накладних та податкових декларацій за листопад грудень 2002 року.

Допитавши підсудних, двох свідків, дослідивши матеріали кримінальної справи, суд, вирішуючи питання винуватості підсудних ОСОБА_2 й ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, виходить з наступного.

Відповідно до ст.2, ч.1 ст.11 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб'єктом злочину.

Склад злочинів, передбачених ч.3 ст.212 та ч.2 ст.366 КК України, передбачає обовязкову наявність вини у формі умислу, тобто такого психічного ставлення особи до вчинюваного нею діяння та його наслідків, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала, або свідомо допускала їх настання.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 березня 1999 року №5 Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів, що діяла на час вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дій, які інкримінуються їм слідством як злочин, суспільна небезпечність ухилення від сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів полягає в умисному невиконанні обов'язку кожної юридичної і фізичної особи сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Статтею 148-2 КК України (в редакції 1960 року) передбачено кримінальну відповідальність не за сам факт несплати в установлений строк податків, зборів, інших обов'язкових платежів, а за умисне ухилення від їх сплати.

У зв'язку з цим суд має встановити, що особа мала намір не сплачувати належні з неї податки, збори, інші обов'язкові платежі взагалі чи певну їх частину.

Про наявність умислу на ухилення від сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів можуть свідчити, наприклад: перекручування в обліковій чи звітній документації; неоприбуткування готівкових коштів, одержаних за виконання робіт чи послуг; ведення подвійної (офіційної та неофіційної) бухгалтерії; використання банківських рахунків, про які не повідомлено органи державної податкової служби; завищення фактичних затрат, що включаються до собівартості реалізованої продукції, тощо.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 08 жовтня 2004 року №15 Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів, статтею 212 КК України передбачено кримінальну відповідальність не за сам факт несплати в установлений строк податків, зборів, інших обов'язкових платежів, а за умисне ухилення від їх сплати. У зв'язку з цим суд має встановити, що особа мала намір не сплачувати належні до сплати податки, збори, інші обов'язкові платежі в повному обсязі чи певну їх частину.

Отже, Пленум Верховного Суду України послідовно дотримується позиції щодо обовязкової наявності вини у формі умислу, без чого притягнення до відповідальності за вказаними статтями КК України неможливе.

В судовому засіданні було встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю Глобус було зареєстровано розпорядженням №26 від 20.09.2002 р. Володарсько-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області.

Зборами засновників ТОВ Глобус від 06.09.2002 р. ОСОБА_3 була призначена на посаду директора вказаною підприємства, а 28.11.2002 р. переведена на посаду головного бухгалтера. ОСОБА_2 зборами засновників ТОВ Глобус від 28.11.2002 р. був призначений на посаду директора вказаного підприємства з 29.11.2002 р.

При призначенні на посаду директора ТОВ Глобус спочатку ОСОБА_3, а потім ОСОБА_2 засновниками вказаного підприємства, їм були надані для роботи і застосування у господарській діяльної ТОВ Глобус відповідні нормативні документи: Закони України, Статут підприємства, рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.99 р. з наступними ухвалами, зокрема:

- Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 15.06.2000 р., - щодо роз'яснення права щодо сплати обов'язкового пенсійного страхування при здійсненні господарської діяльності;

- Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 17.07.2000 р., - щодо роз'яснення про порядок складання та видачі податкових накладних;

- Ухвалу колегії Верховного Суду України від 21.03.2001 р., якою було відхилено протест заступника Генерального прокурора України на судове рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. і ухвали цього ж суду від 15.06.2000 р. й від 17.07.2000 р., які були залишені в силі і обов'язковими до виконання;

- Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 04.05.2001 р., якою визначався порядок оформленім вантажів на митниці і порядок повернення митних платежів;

- Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 07.05.2001 р., - щодо роз'яснення про порядок справляння акцизного збору;

- Ухвалу Харківського обласного суду від 22.05.2001 р., - щодо відхилення скарга начальника Східної регіональної митниці;

- Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 31.05.2001 р., - щодо роз'яснення на запит ШОДПІ про звільнення СУЧП "Контур ПК" ТОВ і його дочірніх підприємств від сплати ПДВ, податку на прибуток, інших податків, зборів і обов'язкових платежів;

- Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 22.06.2001 р., - щодо повторного роз'яснення стосовно сплати акцизного збору;

- Постанову Верховного Суду України від 01.11.2001 р., за якою Верховний Суд України залишив судове рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.99 р. і всі його ухвали, а також ухвалу Харківського обласного суду від 22.05.2001 р. в законній силі та відхилив касаційні скарги Державної митної служби України, касаційне подання заступника прокурора Харківської області, касаційну скаргу Східної регіональної митниці та Глухівської митниці.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 21 березня 2001 року по справі за позовом іноземного інвестора громадянина ОСОБА_21 ОСОБА_22 Кудріса та Спільного українсько-чеського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю Контур ПК до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Першого Українського Міжнародного банку про захист іноземних інвестицій за протестом заступника Генерального прокурора України на рішення Київського районного суду м.Харкова від 29 грудня 1999 року, ухвали цього суду від 15 червня, 14 та 17 липня 2000 року, ухвалу судової колегії в цивільних справах Харківського обласного суду від 11 липня 2000 року та постанову президії цього суду від 13 жовтня 2000 року, до СУЧП Контур ПК ТОВ протягом встановленого у ст.9 Закону України від 13.03.1992 р. Про іноземні інвестиції терміну на вимогу іноземного інвестора має застосовуватися спеціальне законодавство, що діяло на момент реєстрації іноземних інвестицій.

Зміст протесту прокурора зводиться до того, що у звязку з набранням чинності Законом України від 17.02.2000 р. Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження, СУЧП Контур ПК ТОВ втратило пільги та гарантії, встановлені Законом України від 13.03.1992 р. Про іноземні інвестиції, а тому рішення суду з цих підстав підлягає скасуванню.

Проте, доводи протесту не відповідають чинному процесуальному законодавству, яке не передбачає таких підстав для скасування рішень, які вступили в законну силу. Крім того, вони не відповідають вимогам ст.6 Закону України від 13.03.1992 р. Про іноземні інвестиції, ст.6 Закону України від 19.03.1996 р. Про режим іноземного інвестування, Закону України від 10.12.1991 р. Про дію міжнародних договорів на території України, Угоді між Урядом України та Урядом ОСОБА_21 ОСОБА_22 про сприяння та взаємний захист інвестицій, ратифікованій Законом України від 20 жовтня 1995 року, а також ст.9 Конституції України.

Ухвали суду містять в собі роз'яснення рішення суду, яке вступило в законну силу до 25.02.2000 р., тому вони не суперечать Закону України від 17.02.2000 р. Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження, відтак протест заступника Генерального прокурора України було відхилено.

Ухвалою Верховного Суду України від 21.03.2001 р. рішення Київського районного суду м.Харкова від 29 грудня 1999 року, ухвали цього суду від 15 червня, 14 та 17 липня 2000 року, ухвалу судової колегії в цивільних справах Харківського обласною суду від 11 липня 2000 року та постанову Президії того ж суду від 13 жовтня 2000 року залишено без змін.

Після набрання чинності Законом України від 17.02.2000 р. Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження виникла складність розуміння та застосування окремих положень вказаного Закону, що приводило до різних підходів у вирішенні питань про надання пільг з оподаткування підприємствам, створеним за участю іноземних інвестицій, не тільки суб'єктами підприємницької діяльності, а і під час розгляду справ судами загальної юрисдикції.

Із результатів аналізу судових рішень, які надано Конституційному Суду України, як вказано в рішенні Конституційного Суду України, вбачається, що й після набуття чинності Законом України Про усунення дискримінації в оподаткування суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження, окремі суди приймали рішення про підтвердження пільг, які було надано на підставі скасованих цим Законом нормативно-правових актів. Обґрунтовуючи такі рішення, суди посилались на положення статті 19 Закону України Про інвестиційну діяльність, інших законів, а також міжнародних договорів України з питань захисту інвестицій.

У зв'язку із неоднозначністю застосуванням вказаних Законів, Кабінет Міністрів України змушений був звернутись до Конституційного Суду України з поданням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 5 Закону України Про усунення дискримінації в оподаткування суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження та частини першої статті 19 Закону України Про інвестиційну діяльність .

Проте, після прийняття Конституційним Судом України рішення №1-рп/2002 від 29.01.2002 р. і внесення доповнень Ухвалою Конституційного Суду України від 14.03.2002 р. №3-уп/2002, розуміння та застосування окремих положень Закону України Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження та частини першої статі 19 Закону України Про інвестиційну діяльність є різними.

Про вказане свідчить постанова судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 09 листопада 2004 року, яка скасувала постанову Вищого господарською суду України від 26 серпня 2004 року №11/111 по справі за позовом ТОВ АІС-АВТО, яке є підприємством з іноземними інвестиціями, до Митниці. (Юридичний Вісник України №5 (501) 5-11 лютого 2005 року).

На час вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дій, які їм інкримінуються як злочинні, не існувало єдиної судової практики щодо застосування Закону України Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України дано лише роз'яснення щодо підстав для відмови як у наданні, так і в припиненні раніше наданих пільг у сфері валютного і митного регулювання та справляння податків, зборів (обов'язкових платежів) підприємствам з іноземними інвестиціями, їх дочірнім підприємствам, а також філіям, відділенням, іншим відокремленим підрозділам, включаючи постійні представництва нерезидентів, незалежно від часу внесення іноземних інвестицій та їх реєстрації. Конституційний Суд України не постановляв рішення щодо застосування правових гарантій захисту іноземних інвестицій від зміни законодавства.

Ця неоднозначність була вирішена ухвалами Київського районного суду м.Харкова від 31 травня 2001 року, від 23 січня 2002 року, від 13 березня 2002 року, якими було розяснено, що не є підставою для скасування, невиконання або часткового виконання судового рішення будь-які зміни в законодавстві, що були прийняті після вступу рішення в законну силу і відповідно до ст.124 Конституції України воно є обовязковим для виконання. Названі ухвали набрали чинності і досі не скасовані. Саме на них посилалися підсудні в обґрунтування своїх дій по виконанню рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. після постановлення рішення Конституційного суду №1-рп/2002 від 29.01.2002 р. із подальшими змінами.

Доводи обвинувачення про наявність у підсудних прямого умислу на ухилення від сплати податків виходячи з факту обізнаності підсудних про наявність рішення Конституційного Суду України №1-рп/2002 від 29.01.2002 р. не ґрунтуються ані на матеріалах справи, ані на нормах закону. Так, назване рішення не надавало тлумачення ст.7 Закону України Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження (в редакції цього Закону від 20.12.2001 р). Крім того, згідно ст.14 Закону України Про Конституційний Суд України, до повноважень Конституційного Суду України не належать питання, віднесені до компетенції судів загальної юрисдикції. Очевидно, що Конституційний Суд України не вирішує справи про конкретні спори між конкретними субєктами, а тому, за наявності чинних рішень судів загальної юрисдикції зі спірних правових питань, сам факт обізнаності з рішенням Конституційного Суду України не може свідчити про наявність у підсудних наміру на ухилення від сплати податків.

Доводи обвинувачення про те, що ТОВ Глобус втратило право на застосування рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. також не обґрунтовуються законодавством. Так, статтею 25 Закону України від 13.03.1992 р. Про іноземні інвестиції не встановлювалося будь-яких обмежень щодо часу створення дочірніх підприємств, на які поширювалися державні гарантії. Втрата чинності законодавством, на якому базувалося рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. не є підставою для невиконання цього рішення та визнання того факту, що до ТОВ Глобус не повинні застосовуватися державні гарантії захисту іноземних інвестицій.

Враховуючи зміст перелічених рішення та ухвал Київського районного суду м.Харкова, ухвалу Верховного Суду України від 21 березня 2001 року, зміст ст.124 Конституції України, суд приходить до висновку, що навіть будучи ознайомленими із змістом рішення Конституційного Суду України №1-рп/2002 від 29.01.2002 р. (із змінами та доповненнями, внесеними Ухвалою Конституційного Суду України №3-уп/2002 від 14.03.2002 р.) та Закону України Про усунення дискримінації в оподаткуванні субєктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження, підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали достатні підстави вважати, що на ТОВ Глобус поширювався спеціальний правовий статус, який включав зокрема, право не сплачувати ПДВ, складати та видавати податкові накладні та виділяти в них окремим рядком ПДВ, складати податкову накладну в тому порядку, в якому вони їх складали.

Суд виходить з того, що свідоме виконання чинних рішень та ухвал судів загальної юрисдикції не може вчинятися із одночасним усвідомленням протиправності такої поведінки та націленістю на спричинення суспільно-небезпечних наслідків, а отже, не містить ознаки винності.

Стосовно правомірності застосування до спірних правовідносин ст.7 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції, що діяла станом на 07.05.1993 р., суд виходить з наступного.

Для створення найбільш сприятливого режиму у всіх сферах діяльності на територіях, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, був прийнятий Закон України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, який, серед іншого, регулює і умови ведення господарської діяльності на відповідних територіях, у тому числі з питань оподаткування. Закони України Про податок на додану вартість та Про систему оподаткування (що діяли на момент інкримінування суспільно-небезпечних дій підсудним) жодним чином не регулюють особливості оподаткування на територіях, що зазнали радіоактивного забруднення, а тому Закон України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи є спеціальним по відношенню до двох вищеназваних законів при визначенні прав та обовязків платників податків на постраждалих територіях. При цьому, сутність державних гарантій захисту іноземних інвестицій, право на які захищено чинним рішенням суду, полягає у незмінності умов господарювання, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон саме в редакції, що діяла на час внесення іноземної інвестиції.

Не підтверджуються матеріалами справи і твердження обвинувачення, що ТОВ Глобус фактично не виконувало рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р., оскільки зареєструвалося як платник ПДВ, отримало відповідне свідоцтво та видавало податкові накладні. Можливість такої поведінки прямо передбачена рішенням Київського районного суду м.Харкова та подальшими ухвалами про встановлення порядку його виконання, а використання прав та вчинення дій, визначених судовим рішенням, свідчить саме про націленість дій підсудних на правомірну поведінку, на унеможливлення порушень закону, що повністю виключає наявність субєктивної сторони інкримінованих підсудним злочинів. При цьому, суд бере до уваги, що у даному питанні Закони України Про іноземні інвестиції, Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про податок на додану вартість допускали неоднозначне тлумачення прав та обовязків ТОВ Глобус. В звязку з цим, застосуванню підлягає п.4.4.1 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами і всі спірні питання необхідно тлумачити на користь ТОВ Глобус, що спростовує висновки обвинувачення про доведеність умислу підсудних на вчинення злочинів.

Слід зауважити також, що обвинувачення посилається на обставини, які свідчать про відсутність в підсудних умислу на вчинення злочинів, а саме:

В постанові державного обвинувача про зміну обвинувачення вказується, що із показів підсудних ОСОБА_2 і ОСОБА_3, даних в ході судового слідства, вбачається, що вони не мали прямого умислу і не усвідомлювали, що користуються коштами, здобутими злочинним шляхом, а навпаки вважали, що діють згідно чинного законодавства, зокрема на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. Кошти на ТОВ Глобус надходили законним шляхом і отримувалися на законних підставах. Умислу на їх легалізацію вони не мали.

Окрім цього, державний обвинувач робить висновок, що кошти ТОВ Глобус мали законний статус і не було потреби їх легалізації та будь-якого приховування джерела їх надходження, що інших доказів, які б стверджували б направленість дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на легалізацію коштів, отриманих в результаті господарської діяльності від ТОВ Глобус ні досудовим слідством, ні в суді здобуто не було.

Державний обвинувач визнає, що з показань підсудних та обставин справи вбачається, що вони діяли на виконання чинних рішення та ухвал суду, що в разі виникнення спірних питань з оподаткування вони використовували тлумачення податкового законодавства, надане цими судовими рішенням та ухвалами.

Все викладене свідчить про відсутність в діях підсудних такого обовязкового елементу складу злочину, як вина.

Щодо наявності в ТОВ Глобус права не сплачувати ПДВ за результатами фінансово-господарської діяльності в листопаді-грудні 2002 року, суд виходить з наступного.

Законодавче регулювання певних питань оподаткування діяльності ТОВ Глобус є досить складним та неоднозначним. З боку держави мали місце неодноразові спроби врегулювати ці правовідносини, проте, навіть із прийняттям Закону України Про усунення дискримінації в оподаткуванні субєктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження, а також рішення Конституційного Суду України №1-рп/2002 від 29.01.2002 р. (із змінами та доповненнями, внесеними Ухвалою Конституційного Суду України №3-уп/2002 від 14.03.2002 р.) не було усунуто всі суперечності.

Так, Конституційний Суд України при постановленні названого рішення вирішив питання щодо податкових пільг, які надавалися рішеннями судів, проте, не висловив позиції щодо застосування державних гарантій захисту іноземних інвестицій, залишивши це питання неврегульованим, в той час як ТОВ Глобус посилається не на пільги з оподаткування, а саме на гарантії захисту іноземних інвестицій.

Крім того, згідно ст.7 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції на період листопада-грудня 2002 року) підприємства, обєднання і організації, колгоспи, радгоспи, розташовані у зонах гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, звільняються від оподаткування, крім платежів й відрахувань до місцевих бюджетів.

Так, ТОВ Глобус розташовано у смт.Іршанськ Володарсько-Волинського району Житомирської області, яке, відповідно до п.3 Переліку населених пунктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 р., віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Отже, оскільки ПДВ сплачується у державний, а не місцевий бюджет, ТОВ Глобус звільнене від його сплати.

Обвинувачення стверджує, що згідно ст.1 Закону України Про систему оподаткування встановлення і скасування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної ОСОБА_22 Крим, сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування.

Аналізом чинного податкового законодавства встановлено, що зміни до Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи вносилися наступними законами:

· Закон України Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів з питань оподаткування підакцизних товарів від 22 грудня 1995 року/95-ВP;

· Закон України Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України з питань оподаткування товарів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України від 17 грудня 1996 року N608/96-ВР.

Це свідчить, що законодавчий орган Верховна рада України визнає Закон України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи Законом про оподаткування, а відповідно, ним може встановлюватися спеціальний режим підприємницької діяльності на певній території, зокрема, і в частині оподаткування.

Одночасно треба підкреслити, що Закон України Про податок на додану вартість взагалі не регулює особливості оподаткування господарюючих субєктів, розташованих на територіях із спеціальними правовими режимами. Отже, є достатні підстави застосовувати Закон України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як спеціальний закон про оподаткування на відповідних територіях.

Суд вважає необхідним підкреслити також наступне:

Стаття 2 Закону України Про усунення дискримінації в оподаткуванні субєктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження, на яку посилається обвинувачення, встановлює, що підприємства, створені за участю іноземних інвестицій, а також об'єкти (результати) спільної діяльності на території України за участю іноземних інвестицій без створення юридичної особи, в тому числі на основі договорів (контрактів) про виробничу кооперацію, спільне виробництво, сумісну діяльність тощо, підлягають валютному і митному регулюванню та оподаткуванню за правилами, встановленими законодавством України з питань валютного і митного регулювання та оподаткування підприємств, створених без участі іноземних інвестицій.

В свою чергу, стаття 7 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюється на субєктів господарювання незалежно від того, створені вони з використанням майна та коштів іноземного чи вітчизняного походження, тобто, не встановлює дискримінаційні умови для вітчизняних підприємств. Отже, застосування статті 7 названого закону не призводить до дискримінації вітчизняних підприємств.

Також, суд виходить з того, що Конституція України є основним Законом держави, письмовим документом, норми якого мають неухильно застосовувати усі органи державної влади, посадові особи, інститути громадянського суспільства, громадянами України для забезпечення режиму конституційної законності на всій території держави.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території держави. Будь яких винятків з цього правила, або навіть можливості встановлення таких винятків у законодавчому порядку, Конституція не припускає. Рішення та ухвали судів, якими в своїй господарській діяльності керувалися підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в порядку, передбаченому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не скасовані, а отже, мають виконуватися на всій території України.

В той самий час, Закон України Про усунення дискримінації в оподаткуванні субєктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження (абзац 2 ч.7) встановлює, що рішення судів на користь ТОВ Глобус не підлягають виконанню.

Таким чином, законодавство України містить положення, які дозволяють прийняти рішення як на користь податкового органу, так і на користь платника податків. Остаточного внутрішнього узгодження суперечливих положень різних нормативних актів на період листопада-грудня 2002 року зроблено не було. Відсутня така узгодженість і зараз.

За таких обставин, до спірних інкримінованих підсудним правовідносин підлягає застосуванню п.4.4.1 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, згідно якого, у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Так, відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на… припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а згідно ч.2 ст.327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Таким чином, суд вважає за необхідне вказати, що з субєктивної сторони, дії, які ґрунтуються на чинному судовому рішенні та вчинюються у порядку, встановленому рішеннями суду, не можуть мати такої обов'язкової ознаки для злочину, як протиправність. Особа, яка свідомо спирається на правову позицію, висловлену в судовому рішенні та підтверджену Верховним Судом України, не повинна та не може усвідомлювати протиправність і суспільну небезпечність своїх дій. Вказане означає відсутність в діях особи, які ґрунтуються на судовому рішенні, такої обов'язкової ознаки злочину, як винуватість. Крім того, з обєктивної сторони, спеціальне законодавство про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами встановлює, що в разі наявності неоднозначності законодавства, рішення має бути прийнято на користь платника податків. За таких обставин, можна зробити висновок про відсутність в діях підсудних, по-перше, такої ознаки злочину, як протиправність, а по-друге такого елементу складу злочину, як вина. Саме з цього виходить суд при визначенні вини підсудних у вчиненні інкримінованих їм злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України.

На відсутність суб'єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.212 КК України, вказує наступне.

Так, ухилення від сплати податків характеризується наявністю умислу, тобто особа, вчиняючи певні дії, має бажати або свідомо допускати спричинення шкоди інтересам держави шляхом несплати податків. Особа має розуміти неправомірність власних дій, їх злочинний характер.

Проте, в даному випадку, можна стверджувати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали жодних підстав сумніватися у законності власних дій щодо нарахування та сплати податків.

Як відомо, спеціальними органами, на які покладено вирішення спірних правових ситуацій, визначення взаємних прав та обов'язків сторін є судові органи, Якщо рішення суду набрало чинності, воно має силу закону і жодна особа не мас права ухилитися від його виконання. Стосовно цієї справи, слід сказати, що з приводу правового статусу ТОВ Глобус приймалися:

- рішення Київського районного суду м.Харкова від 29 грудня 1999 року;

- ухвала цього ж суду від 15 червня 2000 року, - щодо роз'яснення права щодо сплати обов'язкового пенсійного страхування при здійсненні господарської діяльності;

- ухвала від 17 липня 2000 року, - щодо роз'яснення про порядок складання та видачі податкових накладних;

- ухвала від 04 травня 2001 року, якою визначався порядок оформлення вантажів на митниці і порядок повернення митних платежів;

- ухвала від 07 травня 2001 року, - щодо роз'яснення про порядок справляння акцизного збору;

- ухвала від 31 травня 2001 року, - щодо роз'яснення на запит ШОДПІ про звільнення СУЧП Контур ПК ТОВ і його дочірніх підприємств від сплати ПДВ, податку на прибуток, інших податків, зборів і обов'язкових платежів;

- ухвала від 22 червня 2001 року, - щодо повторного роз'яснення, стосовно сплати акцизного збору;

- ухвала судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України від 21 березня 2001 року, якою було відхилено протест заступника Генерального прокурора України на судове рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р., і ухвали цього ж суду

від 15.06.2000 р., від 17.07.2000 р., які були залишені в силі і є обов'язковими до виконання;

- ухвала Верховного Суду України від 27 березня 2003 року та інші.

Слід звернути увагу, що значна частина названих рішень, в тому числі ухвала Верховною Суду України від 27 березня 2003 року були постановлені вже після набрання чинності Законом України Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження від 17.02.2000 р. та рішенням Конституційного Суду України від 29.01.2002 р.

Всі вказані судові рішення не скасовані, є чинними і мають обов'язкову силу. Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усвідомлювали і були переконані цими судовими рішеннями, що їх дії з несплати податків є правильними і правомірними, та вони не вчиняли жодних неправомірних дій і є законослухняними особами.

Нарешті, знову доцільно звернутися до п.4.1.1 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, адже підсудні мали законні підстави тлумачити усі розбіжності в законодавстві на свою користь, а також вимагати такого тлумачення від податкових та інших контролюючих органів. За наявності такого прямо встановленого законом права безглуздими є посилання обвинувачення на те, що підсудні нібито вибірково застосовували закон та тлумачили його на свою користь.

Висновок - наявність не скасованих судових рішень виключає умисел ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вчинення злочину, передбаченого ст.212 КК України, та є доказом відсутності їх вини.

Так, у підсудних було внутрішнє переконання про відсутність у них обов'язку сплачувати податки із діяльності ТОВ Глобус, їх правова свідомість та внутрішнє ставлення до обов'язку сплачувати податки знаходились під впливом судових рішень, що були прийняті із цих спірних питань на користь ТОВ Глобус. Категоричність і однозначність судових рішень з питань оподаткування діяльності ТОВ Глобус, в тому числі подальшого оподаткування підприємства з моменту набрання чинності Законом України Про усунення дискримінації в оподаткуванні субєктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження, сформували у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однозначне переконання щодо відсутності у них обов'язку сплачувати податки. Вплив судових рішень на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є істотним і вирішальним чинником, адже ці судові рішення були мотивацією їхніх дій. Тобто, підсудні мали всі об'єктивні підстави для переконання у власній правоті, обґрунтованості та правомірності своїх дій.

На відсутність підстав для обвинувачення та кримінальної відповідальності за ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України вказує наступне.

Так, за висновком органу досудового слідства, дані про збільшення ціни реалізації на суму ПДВ за ставкою 20% і включення його з ціну продажу є завідомо неправдивими даними і тому внесення їх в офіційні документи, тобто податкові накладні, є злочином.

Однак, як визначено ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 17 липня 2000 року, СУЧП КОНТУР ПК ТОВ і його дочірні підприємства, як платники податку на додану вартість, відповідно з п.7.2.6 ст.7 Закону України Про додаток на додану вартість, зобов'язані видати за вимогою покупця податкову накладну, розрахунковий або платіжний документ, який підтверджує передачу товарів (робіт, послуг) або прийняття платежу з відображенням суми податку.

Податкова накладна, яка видається покупцю, повинна відповідати вимогам п.7.2.1 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість.

Запис Без ПДВ в податковій накладній здійснюється тільки при продажу товарів (робіт, послуг), звільнення від оподаткування яких передбачене статтею 5 Закону України Про ПДВ, з обов'язковим посиланням на відповідний пункт даної статті.

Як видно із судового рішення, ТОВ Глобус мало право отримувати від покупців суми ПДВ і залишати їх в своєму розпорядженні та використовувати їх в своїй фінансово-господарській діяльності. Таким чином, дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виходили за межі чинного судового рішення і є законними. Арифметичних помилок при визначені суми ПДВ в вартості товарів слідством також на виявлено. Отже відомості щодо суми ПДВ, є правдивими і достовірними й саме таким чином вони повинні були відображатися в податкових накладних.

Із суб'єктивної сторони службове підроблення повинно бути вчинене виключно з прямим умислом, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні були розуміти, що діють незаконно і бажати цього. Однак, вони виходили із судового рішення, яке не було скасоване і яке визначало законну поведінку посадової особи.

В частині складання податкових декларацій ТОВ Глобус з податку на прибуток та податку на додану вартість, обвинувачення відносить до вини ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що вони внесли завідомо неправдиву інформацію про наявність пільг відповідно до рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. та ч.1 ст.7 Закону України Про правовий режим територій, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Такий висновок обвинувачення обґрунтовує Законом України Про усунення дискримінації в оподаткуванні субєктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження від 17.02.2000 р., за яким слідство вважає, що ТОВ Глобус втратило пільги з оподаткування.

Проте, рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. не було скасоване на момент заповнення декларацій і не є скасованим на цей час. Дія цього рішення не припинилася і воно є обов'язковим згідно зі ст.124 і ст.129 Конституції України. Разом з цим, надані ТОВ Глобус судовим актом права і гарантії можуть бути скасовані лише в такому ж порядку, як і надавались. Строк дії права, що встановлений судом, може бути змінено також лише судом. В протилежному випадку, це буде порушенням конституційного правопорядку і принципу верховенства права.

Виходячи з численних судових рішень щодо чинності рішення Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали жодних підстав сумніватися у законності своїх дій.

Слід також зазначити, що внісши до звітних документів відомості про зазначені пільги з оподаткування, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 керувалися підпунктом з) п.4.4.2 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, відповідно до якого платник податків мав право подати звіт за іншою формою, яка може відрізняйся від форми визначеної центральним органом контролюючого органу, якщо платник вважає, що форма податкової звітності, визначена центральним (керівним) органом контролюючого органу, збільшує або зменшує його податкові зобов'язання, всупереч нормам закону з такого податку, збору (обов'язкового платежу). Такий звіт за іншою формою подається разом із поясненням мотивів його складення.

Цим поясненням і були відомості про наявність особливого правового статусу підприємства та наявність пільг, передбачених статтею 7 Закону України Про правовий режим території, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи й рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29.12.1999 р. по справі 2-5314/2.

Таким чином, дії підсудних не є злочином в розумінні статті 11 КК України, а тому суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають виправданню за ч.3 ст.212, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, - за відсутності в їх діянні складу злочину.

Відповідно, в силу положень ч.3 ст.328 КПК України 1960 року, цивільний позов Володарсько-Волинської МДПІ Житомирської області (т.8, а.с.321) слід залишити без розгляду.

Речові докази по справі: оригінали первинних документів, що стосуються фінансово-господарської діяльності ТОВ Глобус (т.7, а.с.175 - 181), необхідно зберігати в матеріалах кримінальної справи.

Судові витрати по справі (т.6, а.с.330), в силу положень ч.2 ст.93 КПК України 1960 року, слід прийняти на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.323, 324, 327 КПК України 1960 року, пунктом 11 розділу ХІ - Перехідні положення КПК України 2012 року, суд

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_2 у предявленому обвинуваченні за ч.3 ст.212, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України невинним і по суду виправданим, - за відсутністю в його діянні складу злочинів.

Визнати ОСОБА_3 у предявленому обвинуваченні за ч.3 ст.212, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України невинною і по суду виправданою, - за відсутністю в її діянні складу злочинів.

Після набрання вироком законної сили скасувати щодо виправданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 запобіжні заходи у виді підписки про невиїзд (т.7, а.с.284, 310).

Речові докази залишити зберігати при матеріалах кримінальної справи.

Судові витрати прийняти на рахунок держави.

Цивільний позов Володарсько-Волинської міжрайонної Державної податкової інспекції Житомирської області, - залишити без розгляду.

На вирок протягом п`ятнадцяти діб з моменту його проголошення може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Головуючий - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Рівненського міського суду В.М.Кухарець