Провадження № 1-в/127/930/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке ,
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке.
Клопотання мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_4 своєю бездоганною поведінкою заслуговує застосування до нього ст. 82 КК України та просить замінити йому покарання позбавлення волі на більш м`яке.
ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свою заяву.
Прокурор заперечив щодо задоволення заяви ОСОБА_4 .
Заслухавши думку прокурора, засудженого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали заяви, особову справу засудженого, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.
Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджений вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2014 року за ч.2,3 ст.185, ч.1ст. 187, ст.70 КК України до три роки один місяць позбавлення волі.
Початок строку покарання 03.02.2014 року.
Кінець строку покарання 03.03.2017 року.
Відповідно до вимог ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
За змістом даної норми заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом, а не обов`язком суду.
Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, суду слід ретельно з`ясовувати:
1) ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання,
2) додержання ним вимог режиму,
3) участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи,
4) наміри його щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
З характеристики засудженого вбачається, що ОСОБА_4 утримується в Вінницькій виправній колонії УДПтС України у Вінницькій області з 23.06.2014 року, прибув в установу із установи виконання покарань №8 м. Ужгород, де характеризується себе посередньо, режим утримання не порушував до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався.
Відповідно до постанови №25-15 від 30 вересня 2015 року виконавчого комітету спостережної комісії Вінницької міської ради ОСОБА_4 відмовлено у погодженні подання про застосування ст. 82 КК України та направленні матеріалів до суду.
Також при проведенні оцінок ступеня виправлення засудженого зазначено, що особа за період відбування покарання на шлях виправлення не став.
Так, як видно з матеріалів справи (матеріали особової справи засудженого), судом встановлено, що процес виправлення засудженого ОСОБА_4 на даний час ще не досягнув тієї стадії, на якій відбування засудженим ОСОБА_4 призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Отримання засудженим ОСОБА_4 заохочень суд розцінює не як намагання засудженого довести факт свого виправлення та перевиховання, а як намагання уникнути подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно, суд вважає, що процес виправлення та перевиховання засудженого повинен бути стабільним, послідовним, що дало б змогу суду об`єктивно сприйняти факт виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_4 .
При наявності вищевказаних формально - юридичних, проте, відсутності оціночних підстав для заміни невідбутої частини покарань більш м`яким, суд прийшов до висновку, щодо відмови у заміні засудженому ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке.
Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно вимог ст.12 КК України злочини, за вчинення яких був засуджений ОСОБА_4 є тяжким умисним злочином .
Суд враховує тяжкість та характер вчинених засудженим злочинів, дані про особу ув`язненого, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст.82 КК України, для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст. 82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування ст. 82 КК України та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким - відмовити.
Згідно вимог ч. 6 ст.539 КПК України, ч.7 ст.154 КВК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким може мати місце не раніше як через 6 (шість) місяців з дня прийняття рішення про відмову.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Суддя: