У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/417/14-к
Номер провадження 1-кс/348/152/14

17 квітня 2014 року м.Надвірна

Слідчий суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заступника прокурора прокуратури Надвірнянського району ОСОБА_3 , прокурора прокуратури Надвірнянського району ОСОБА_4 , в.о. заступника начальника СВ Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , заявника ОСОБА_6 , представника заявника-адвоката ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_6 про скасування ухвали про накладення арешту на тимчасово вилучене майно від 18.02.2014 року,-

Встановив:

ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про скасування ухвали про накладення арешту на тимчасово вилучене майно від 18.02.2014 року.

У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав клопотання та просить його задоволити, скасувавши ухвалу про накладення арешту на тимчасово вилучене майно від 18.02.2014 року, а зокрема на автомобіль «Мерседес- Бенц Віто» днз НОМЕР_1 ,1999 р.в., оскільки остання винесена в його відсутність.

А тому просить дану винесену ухвалу про накладення арешту на тимчасове вилучене майно згідно ухвали слідчого судді від 18.02.2014 року скасувати та повернути вказане майно йому на зберігання під розписку до вирішення справи в суді.

Прокурор заперечили проти задоволення клопотання

ОСОБА_6 заступника начальника СВ Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання ОСОБА_6 і при цьому пояснив, що ухвалою слідчого судді від 18.02.2014 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно винесено підставно та обґрунтовано на підставі його клопотання та доданих до нього письмових матеріалів, в межах діючих норм КПК України, а також заперечує проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, а відповідно до ст.174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту.

Згідно з ст.170 ч.3 КПК України визначено, що арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

У відповідності з ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу, арешт майна також може передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном чи використовувати його.

У відповідності до п.6 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, арешт майна-це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого полягає у тимчасовому позбавленні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт майна має тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні рішення(ст.368 КПК України).

Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально-протиправними діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Як встановлено в судовому засіданні органами досудового розслідування в ЄРДР за №000000101 від 16.02.2014 року внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, попередня кваліфікація за ст.286 ч.2 КК України.

Однак, заявнику ОСОБА_6 , який є власником майна та на яке згідно ухвали слідчого судді від 18.02.2014 року накладено арешт про вказану заборону не було нічого відомо.

Крім того, при розгляді клопотання про арешт тимчасово вилученого майна 18.02.2014 року ОСОБА_6 присутній не був.

Будь-яких доказів в судовому засіданні представником органу досудового розслідування, а ні прокурором з приводу проведення додаткових слідчих дій, які б спростовували мотиви клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту на тимчасово вилучене майно не надано, оскільки основні слідчі дії на час розгляду клопотання в суді проведені, в т.ч .судово-технічна експертиза та відтворення.

Враховуючи всі зібрані в сукупності здобуті докази, слідчий суддя вважає, що у відповідності до ст.174 КПК України наявні всі підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 18.02.2014 року.

А тому клопотання ОСОБА_6 слід частково задоволити.

Керуючись ст. ст. 100, 174, 369 КПК України, суд,-

Ухвалив:

Клопотання ОСОБА_6 задоволити частково.

Скасувати арешт на тимчасово вилучене майно згідно ухвали слідчого судді від 18.02.2014 року, а зокрема на автомобіль «Мерседес- Бенц Віто» днз НОМЕР_1 ,1999 р.в, який знаходиться на штрафмайданчику Надвірнянського РВ УМВС.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1