Справа № 154/2762/15 Провадження №11-кп/773/516/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 156 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

Головуючого- судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 жовтня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нововолинськ Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, пенсіонера, несудимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з суворістю призначеного покарання. Посилається на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є непрацездатною особою та єдиним годувальником в сім`ї. З урахуванням чого вважає, що необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання буде мінімальне покарання за санкцією статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні просить залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок суду без зміни. Вважає, що судом при розгляді кримінального провадження у повній мірі досліджені та враховані всі матеріали та обставини, що характеризують особу винного, в тому числі і ті, що вказані в апеляції захисником і підстав для застосування мінімального строку покарання ОСОБА_7 немає.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишений попередній утримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання, тобто з 26.05.2015 року.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що в другій половині жовтня 2014 року, у після обідню пору, точної дати та години не встановлено, в с. Ласків Володимир-Волинського району Волинської області, знаходячись у внутрішньому дворі за приміщенням сільського магазину вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Він же, 24 травня 2015 року, біля 17 години, в АДРЕСА_2 вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію прокурора, пояснення захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_8 , яка апеляційну скаргу заперечила та вважає вирок суду законним, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляція до задоволення не підлягає.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку діям ОСОБА_7 , кваліфікувавши їх за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої, провівши розгляд цього провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України у спрощеному порядку, оскільки обвинувачений визнав себе винним у вчиненому та не оспорював фактичні обставини скоєного. Фактичні обставини вчиненого не оспорювалися і іншими учасниками судового провадження.

Тому, відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення у межах апеляційної скарги.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про призначення надто суворого покарання ОСОБА_7 є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Ці вимоги закону при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції дотримані і рішення суду у вироку належним чином мотивоване з наведенням обставин провадження та даних щодо особи винного, які останньому враховано при визначенні міри покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 , судом враховано, що останній хоч і вперше притягується до кримінальної відповідальності, та визнав себе винним і розкаявся у вчиненому, є непрацездатним, однак, вчинив тяжкий злочини щодо малолітньої особи, будучи батьком чотирьох дітей, негативно характеризується за місцем проживання, оскільки із характеристики видно, що ОСОБА_7 зловживає спиртними напоями та має неврівноважену поведінку. ( а.п. 32).
Крім того, враховано судом і думку законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка наполягала на суворій мірі покарання.
Врахувавши усі наведені обставини в сукупності, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства і призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів вважає, що враховуючи суспільну небезпечність вчиненого злочину, покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції у виді позбавлення волі строком на шість років, за наведених обставин, призначено правильно ближче до нижньої межі санкцій статті за якою він притягується до кримінальної відповідальності з дотриманням принципів співмірності і індивідуалізації.
Посилання захисника в апеляції не те, що ОСОБА_7 є непрацездатним і єдиним годувальником в сім`ї не є підставами для пом`якшення йому покарання, оскільки судом першої інстанції встановлено з наявних у провадженні матеріалів, що ОСОБА_7 отримує пенсію, а всі його діти є повнолітніми, що підтверджується довідкою ( а.п. 31).
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його пом`якшення, суд апеляційної інстанції не вбачає.

З вищенаведених підстав, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про пом`якшення останньому покарання задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

С У Д Д:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4