Кримінальне провадження № 703/2329/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за секретаря судовиз засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

та його представника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі кримінальне провадження №0001995 про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, фізичної особи-підприємця, одруженого, не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 29 серпня 2013 року, близько 09 годин перебуваючи навпроти контейнеру №89, який знаходиться на території центрального ринку в місті Сміла, що по вул. Дзержинського, де на ґрунті особистої неприязні, що пов`язана з конкуренцією по продажу товарів, наніс один удар кулаком правої руки в потиличну ділянку голови ОСОБА_9 , від якого останній впав на асфальтобетонне покриття: та вдарився потиличною ділянкою голови, в результаті чого отримав ушкодження у вигляді струсу головного мозку та рани волосяної частини голови, які відповідно до висновку експерта № 331 від 20 березня 2014 року відносяться до категорії легких, спричинивших короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до зміненого обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується за ч.2 ст.125 КК України, а саме в умисному заподіянні ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно з правилами п.1 ч.1 ст.477 КПК України, кримінальне провадження щодо злочину, передбаченого ст.125 КК України, відноситься до категорій кримінальних проваджень, які здійснюються у формі приватного обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав змінене обвинувачення в суді, у зв`язку з чим набув всіх прав сторони обвинувачення під час судового розгляду, в межах пред`явленого обвинувачення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду своєї вини в інкримінованому злочині не визнав, надавши показання, що являється фізичною особою підприємцем, та має торгове місце на ринку. Поряд із його палаткою розташовані 4 торговельних місця ОСОБА_9 , який торгує такими ж товарами як і він, при цьому робить все, щоб перешкоджати його підприємницькій діяльності. Створює конфліктні ситуації, ображає його та дружину, погрожує, переманює у нього покупців. 29 серпня 2013 року, зранку до нього підійшов покупець, проте донька ОСОБА_9 , назвавши закупочну ціну на відповідний товар переманила покупця до себе. Він вийшов на прохід між їх торговими місцями щоб висловити їй своє обурення такими діями, та в той же час туди підійшов і ОСОБА_9 , між ними виникла словесна сварка під час якої ОСОБА_9 вдарив його кулаком у груди і в живіт, відчувши біль, він відмахнвся від ОСОБА_9 та той відвернувся, і він випадково вдарив його по голові, після чого ОСОБА_9 похилився на свій товар. Такого щоб він падав на землю, - не бачив. Від удару в живіт йому було не добре, тому пішов на своє робоче місце, де посидів певний час. Бачив, як ОСОБА_9 після конфлікту кудись ходив, потім до ринку приїхала машина швидкої допомоги, та ОСОБА_9 без будь-якої допомоги пішов в машину, побув там якийсь час і повернувся на місце, де продовжував працювати. Через деякий час він відчув, що його стан погіршується, біль у животі став більш відчутним, тому вирішив звернутися за допомогою до лікаря, що і зробив близько 11 години того ж дня. Потім ще 2 тижні знаходився на амбулаторному лікуванні. Жодного умислу на спричинення ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень він не мав, тілесні ушкодження, які зафіксували у ОСОБА_9 він йому не спричиняв, а тому просив його виправдати.

Як на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, сторона обвинувачення покладається на:

- показання надані в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , про те, що з ОСОБА_8 , у якого поряд торгове місце, давно виникали конфлікти, бо той продає товар за заниженими цінами. 29 серпня 2013 року близько 9 год. він приніс товар до контейнера, з якого торгує його дочка, туди ж підійшов ОСОБА_8 , сказав що їм потрібно розібратися, почав стрибати кругом нього, демонструючи при цьому кулаки. В цей час до нього підійшов покупець, тому він повернувся до ОСОБА_8 спиною, після чого відчув удар по голові, та далі нічого не пам`ятає. Отямився вже після приїзду лікарів, разом з ними пройшов у машину швидкої допомоги. В машині йому обробили рану на голові, з якої точилась кров та запропонували госпіталізацію, проте він відмовився. Коли лікарі поїхали він вернувся на базар, та відчував, що весь час стає гірше. Він самостійно сходив до міліції, де написав заяву про те, що сталось. Близько 12 години за кермом власного автомобіля поїхав до лікарні, проте дізнавшись, що лікар невролог прийматиме після 17 години, повернувся на базар. Близько 16 години він, знов на власному автомобілі поїхав до лікарні, цього разу з ним була і його дружина. В лікарні йому сказали, що у нього струс головного мозку, та одразу госпіталізували до травматологічного відділення;

- показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , дочки потерпілого про те, що ОСОБА_8 29 серпня 2013 року зранку конфліктував з нею через покупця, та коли підійшов батько, він почав пригати навколо нього погрожуючи кулаками, а коли той відвернувся до покупця і схилився над прилавком, то ОСОБА_8 вдарив його кулаком в потилицю за вухом, після чого той упав, а ОСОБА_8 ще кілька разів ударив його ногою по тулубу і пішов до свого торгового місця. ОСОБА_9 залишався без свідомості аж до приїзду лікарів швидкої допомоги. Коли приїхали лікарі, то вони під руки відвели його в машину, там обробили рану на голові, та поїхали, а він зашився на базарі. Через годину - півтори кудись ходив, а близько 11 години разом з мамою поїхали додому. Також їй відомо, що того ж дня, батька поклали в лікарню;

- показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , дружини потерпілого, що 29 серпня 2013 року близько 9 години бачила, як ОСОБА_8 втратив ОСОБА_9 кулаком в голову, від чого той втратив свідомість і упав, вдарившись головою об асфальт, а ОСОБА_8 ще кілька разів ударив його ногою та пішов до свого торгового місця. Коли приїхали лікарі, то ОСОБА_9 прийшов до тями, та вони відвели його в машину, там обробили рану. Назад на базар він прийшов самостійно. Потім ходив до міліції, де написав заяву, а близько 13 години вони поїхали в лікарню, проте лікаря невролога на місці не було, тому вони потрапили до нього лише ввечері, та ОСОБА_9 одразу госпіталізували, бо в нього був струс головного мозку;

- показання свідка ОСОБА_13 , що вона працює на ринку, її робоче місце на відстані близько 8-10 метрів від місця конфлікту. 29 серпня 2013 року близько 9 години чула як дочка ОСОБА_9 кричала на ОСОБА_8 , потім бачила як підійшов ОСОБА_9 і сказав ОСОБА_8 іти на своє торгове місце. Коли ОСОБА_9 повернувся до ОСОБА_8 спиною, та схилився над товаром, то той вдарив його кулаком в праву частину потилиці ближче до вуха, і ОСОБА_9 покрутившись на місці впав на спину та вдарився потилицею об асфальт. ОСОБА_8 ще пару раз вдарив його ногою по тулубу, та кудись пішов. ОСОБА_9 лежав без свідомості, на голові у нього була кров. Вона, на прохання ОСОБА_14 викликала швидку і пішла зустрічати лікарів. Коли прийшла разом з лікарями, то ОСОБА_9 ходив туди-сюди біля «палатки» та перекладав товар. Що відбувалось потім їй не відомо;

- показання свідка ОСОБА_15 що вона працює на ринку, її робоче місце знаходиться за «ларьком» ОСОБА_9 , в якому торгує ОСОБА_11 29 серпня 2013 року близько 9 години чула як ОСОБА_11 сперечається з ОСОБА_8 . Вийшовши зі свого ларька бачила як підійшов ОСОБА_9 і сказав ОСОБА_8 іти на своє торгове місце. Коли ОСОБА_9 повернувся до товару і трохи нахилився вперед, та був спиною до ОСОБА_8 , то той вдарив його кулаком в потилицю, ОСОБА_9 прокрутившись на місці впав на спину та вдарився потилицею об асфальт. ОСОБА_8 ще пару раз вдарив його ногою по тулубу, після чого пішов до себе. ОСОБА_9 лежав без свідомості, вона підійшла до нього та припідняла голову, на ній була кров. ОСОБА_13 викликала швидку і пішла зустрічати лікарів. ОСОБА_9 до приїзду лікарів був у змішаній свідомості, він піднявся, але вів себе неадекватно. Коли приїхали лікарі, то пішов з ними до машини, а повернувся самостійно;

- показання свідка ОСОБА_16 , що 29 серпня 2013 року близько 9 години він був на базарі та на відстані близько 8 метрів спостерігав за конфліктом між ОСОБА_8 і якоюсь молодою дівчиною. Потім підійшов ОСОБА_9 , якого він знає, так як має гараж з ним в одному кооперативі. ОСОБА_8 переключився на нього, став у «боксерську стійку» та коли той повернувся до нього спиною і нахилився над прилавком, то ОСОБА_8 вдарив його правою рукою в затилок і той прямо завалився під прилавок «як підкошений». Що відбувалось потім він не бачив;

- показання свідка ОСОБА_17 , що він має магазин напроти місця конфлікту. В серпні 2013 року бачив як ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_9 правою рукою в задню частину голови, після чого той з розворотом спочатку схилився на товар, а потім впав на спину і вдарився головою, а ОСОБА_8 ще двічі вдарив ОСОБА_9 ногою по тулубу;

- показання в судовому засіданні судового медичного експерта ОСОБА_18 , який пояснив, що дійсно 3 вересня 2013 року оглядав ОСОБА_9 , на підставі чого в комплексі із даними отриманими із медичної документації зробив висновок експерта №331, про наявність у нього тілесних ушкоджень що відносяться до категорії легких, спричинивших короткотривалий розлад здоров`я. Експертиза проводилась зі слів потерпілого, та з урахуванням медичної документації, що складалась за місцем його лікування. Пошкодження можуть відповідати даті, яку він назвав. Будь-яких інших тілесних ушкоджень, крім тих, що зазначені у висновку, на тілі ОСОБА_9 виявлено не було;

- показання допитаних судом в якості свідків лікаря швидкої медичної допомоги ОСОБА_19 та фельдшера швидкої медичної допомоги ОСОБА_20 , які підтвердили, що виїжджали на виклик, для надання ОСОБА_9 першої медичної допомоги, та на голові у нього була забита рана розміром 0,3 на 0,5 см яку вони обробили перекисом водню;

- показання допитаних судом в якості свідків лікаря-невролога ОСОБА_21 та травматолога ОСОБА_22 , які оглядали ОСОБА_9 після госпіталізації, та пояснили, що 30 серпня 2013 року, коли вони вперше побачили потерпілого, то він крім забійної рани голови на потилиці, мав явні ознаки струсу головного мозку, який очевидно було спричинено одночасно із спричиненням відповідної рани. Також пояснили, що такі ознаки як ністагм, можуть проявлятися не одразу після спричинення тілесних ушкоджень, а протягом певного часу, в період аж до 3 діб;

- дані довідки станції швидкої медичної допомоги, про звернення ОСОБА_9 29 серпня 2013 року о 9 год. 2 хв. за допомогою на Станцію швидкої медичної допомоги, та наявність у нього на голові забійної рани, 0,3 на 0,5 см, з зупиненою кровотечею(т.1 а.с.112);

- дані висновку судово-медичної експертизи за № 331 від 20 березня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_9 спричинені ушкодження у вигляді струсу головного мозку, рани волосяної частини голови, яку лікар діагностував, як забиту. Дані ушкодження виникли від дії тупого предмета, могли бути спричинені за повідомленим потерпілим механізмом, за давністю можуть відповідати часу події та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, спричинивших короткотривалий розлад здоров`я.(т.1 а.с. 113);

- дані карти виїзду швидкої медичної допомоги №10157 від 29 серпня 2013 року, з якої вбачається наявність у ОСОБА_9 , при огляді лікарем швидкої допомоги, забійної рани м`яких тканин тім`яної частини голови (т1 а.с. 114);

- дані копії медичної картки стаціонарного хворого, про госпіталізацію ОСОБА_9 до травматологічного відділення з діагнозом струс головного мозку, забійна рана голови (т.1 а.с. 115-121);

- матеріали протоколу проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2014 року за участю свідка ОСОБА_15 , відповідно до якого свідок вказала, що ОСОБА_8 правою рукою наніс удар кулаком нахиленому вперед ОСОБА_9 в голову (фото 2), після чого ОСОБА_9 впав на спину (фото №3) та ОСОБА_8 двічі ударив його ногою по тулубу (т.1 а.с.122-124);

- матеріали протоколів проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 аналогічного змісту, що проводились в порядку ч.3 ст. 333 КПК України, на виконання ухвали суду, із відео фіксацією, та відповідними відео файлами, оглянутими судом (т.1 а.с.208-212);

- матеріали додаткової судово-медичної експертизи №055 від 17 квітня 2015 року, відповідно до якої при додатковому огляд у ОСОБА_9 на потилично-тім`яній частині голови справа є рубець розміром 0,4 на 0,6 см, який є наслідком загоєння рани, час спричинення якої може відповідати часу події, а саме 29 серпня 2013 року. Будь-яких інших рубців на голові ОСОБА_9 не виявлено (т.1 а.с 220-221);

- матеріали висновку судово-медичної експертизи № 896 від 27 квітня 2015 року, відповідно до якого не виключається, що виявлені у ОСОБА_9 під час первісного та додаткового огляду травми голови зі струсом головного мозку, забійна рана в потилично-тім`яній ділянці, могли утворитись при обставинах вказаних свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 у протоколах проведення слідчих експериментів. Відсутність в картці виїзду швидкої медичної допомоги №10157 від 29 серпня 2013 року ознак у ОСОБА_9 струсу головного мозку не виключає можливість проявлення таких ознак через певний період часу (аж до 3-5 дня).

Заслухавши в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого, свідків сторони обвинувачення та сторони захисту, судово-медичного експерта, дослідивши матеріали кримінального провадження, надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні крім іншого підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст.92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

При дослідженні доказів, зібраних у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, а також в порядку ч.3 ст. 333 КПК України в суді, судом встановлено, що органом досудового розслідування та прокурором в судовому засіданні не доведено, про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу інкримінованого йому злочину, а саме умисного нанесення легкого тілесного ушкодження, спричинившого короткочасний розлад здоров`я.

В обвинувальному акті, зі змісту пред`явленого обвинувачення взагалі не вбачається, чи діяв обвинувачений умисно, та чи бажав він настання будь-яких суспільно-небезпечних наслідків для потерпілого, чи усвідомлював характер своїх дій, наносячи удар рукою в голову потерпілому. Однак допитані в судовому засіданні свідки з сторони захисту ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 показали, що саме потерпілий ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_8 , та перший спочатку штовхнув його у груди, а потім вдарив в живіт, та саме відреагувавши на такі дії ОСОБА_8 відмахнувся від нього рукою, потрапивши при цьому у голову. Свідки, обвинувачення хоча і надали суду аналогічні один одному показання, щодо обставин подій, проте їх зміст містять явно надумані факти. Зокрема, кожен із свідків обвинувачення вказував на те, що ОСОБА_8 бив ногами по тулубу ОСОБА_9 , проте допитаний судом судово-медичний експерт ОСОБА_18 , повідомив, що під час огляду ним ОСОБА_9 жодних ознак нанесення таких ударів виявлено не було, що об`єктивно спростовує показання свідків обвинувачення в цій частині, та в свою чергу ставить під сумнів їх істинність щодо інших обставин.

Також, явно неспроможними є і показання свідків обвинувачення про те, що ОСОБА_9 , отримав від ОСОБА_8 удар рукою в потиличну частину голови стоячи до нього спиною, та нахилившись вперед, від чого упав на спину, адже за такого механізму нанесення удару, потерпілий повинен ще більше похилитися вперед, та аж ніяк не падати на спину. Разом з тим, більш імовірними є показання свідків захисту а також обвинуваченого, щодо моменту нанесення ОСОБА_8 удару в голову ОСОБА_9 , який відвернувся від ОСОБА_8 в момент коли той відмахувався від нього, та отримавши відповідний удар, спочатку завалився на прилавок з товаром, та вже після цього впав на землю і вдарився головою.

Досліджені судом висновки судово-медичних експертів, а також медична документація, перерахована вище, об`єктивно вказують на наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку та рани волосяної частини голови, які відносяться до категорії легких, спричинивших короткочасний розлад здоров`я.

Разом з тим, допитаний судом судово-медичний експерт ОСОБА_18 категорично заперечував можливість отримання ОСОБА_9 рани голови, що була виявлена під час його огляду, від удару кулаком, та не виключав, що відповідну травму голови, ОСОБА_9 міг отримати саме від удару потиличною частиною голови при падінні на землю. При цьому зазначив, що будь-яких інших тілесних ушкоджень на ОСОБА_9 виявлено не було.

В свою чергу, в обвинувальному акті також зазначено, що ОСОБА_9 впав на асфальтобетонне покриття: та вдарився потиличною ділянкою голови, в результаті чого отримав відповідне тілесне ушкодження.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_9 29 серпня 2013 року під час сварки з ОСОБА_8 падав на землю, від чого міг отримати травму голови зі струсом головного мозку, забійну рану в потилично-тім`яній ділянці, та разом з тим отримання такої рани саме від удару спричиненого йому ОСОБА_8 в голову виключається.

Суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_8 злочину характеризується тільки умисною виною. Відповідальність настає у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяне легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним.

Як встановлено судом, зазначені у висновку експерта тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_9 отримав внаслідок падіння на спину і удару головою об асфальтне покриття, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками, тобто зазначені легкі тілесні ушкодження, що були спричинені з необережності не містять ознак складу злочину.

До закінчення судового розгляду, клопотань від учасників процесу про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім тих, що досліджено в судових засіданнях, не надійшло.

Таким чином, судом встановлено, що всупереч ст.92 КПК України, прокурором не доведено під час судового розгляду, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 є склад злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Суд вважає, що докази, на які покликається прокурор, як на підставу доведеності вини ОСОБА_8 не доводять, а спростовують вину обвинуваченого та не являються достатніми для визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язок щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, передбачених ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» (№475/97-ВР). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1988 року (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь - який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. («Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, 77).

Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Частина 2 ст.17 КПК України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань свідків обвинувачення, кожен з яких не надав об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_8 умисного нанесення легкого тілесного ушкодження, а також неможливість спростування виправдовувальних показань обвинуваченого та свідків захисту, суд у відповідності до ст. 62 Конституції України, витлумачує це на користь обвинуваченого і приходить до загального висновку про відсутність в його діях, інкримінованого йому злочину.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 обраний під час досудового розслідування і продовжений на час судового розгляду особисте зобов`язання слід скасувати.

Речові докази у обвинувальному акті затвердженого прокурором не вказані.

Витрати у кримінальному провадженні не вказані.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 94, 373, 374, 376 КПК України, суд , -

у х в а л и в:
ОСОБА_8 визнати невинуватим та виправдати, через відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Запобіжний захід обраний стосовно ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання скасувати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області через міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1