ун. № 759/7698/15-к
пр. № 1-кп/759/763/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Святошинського районного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0001755 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бузовиця Кельменецького району Чернівецької області, українець, громадянин України, освіта середня, не працює, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання в м. Києві, раніше судимий:

- 09.02.2004 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області за ст.ст. 185 ч.3, 15, 185 ч. 3 КК України до 3 років 3 міс. позбавлення волі;

- 05.05.2006 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років 2 міс. позбавлення волі;

- 27.11.2009 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст.ст. 185 ч.3, 309 ч.2, 263 ч. 1 КК України до 4 років 5 міс. позбавлення волі;

- 10.05.2012 року Чечельницьким районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років 8 міс. 22 днів позбавлення волі,

перебуває під вартою з 25.02.2015 року,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: прокурор ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
24 лютого 2015 року у вечірній час ОСОБА_5 разом із ОСОБА_9 розпивали на території Святошинського району м. Києва спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_5 разом із своєю дружиною ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прослідували до будинку АДРЕСА_2 , де між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла суперечка, в ході якої обвинувачений ОСОБА_5 , відчуваючи до вказаної особи раптово виниклу неприязнь, вирішив позбавити життя останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 та бажаючи цього, ОСОБА_5 , не попереджаючи про свої наміри ОСОБА_10 , дістав з рюкзака, який тримав у руці, сокиру та, утримуючи її в руках, умисно наніс декілька ударів по голові ОСОБА_9 , від чого останній впав на асфальтове покриття. Продовжуючи далі свої злочинні дії, ОСОБА_5 , бажаючи настання смерті ОСОБА_9 та доведення свого злочинного умислу до кінця, умисно наніс ще декілька ударів сокирою по голові ОСОБА_9 , який в цей час лежав без свідомості на асфальтовому покритті. Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, проте через декілька хвилин повернувся, наніс ще декілька ударів сокирою по голові та шиї ОСОБА_9 , який в цей час продовжував знаходитись без свідомості на асфальтовому покритті. Після чого ОСОБА_5 перевірив вміст кишень одягу ОСОБА_9 та забрав в останнього належні йому, ОСОБА_5 , мобільні телефони «Моторола» та «Самсунг», які надав загиблому в тимчасове користування. Вказаними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_9 численні рубані поранення голови та шиї з ушкодженням кісток черепа, головного мозку та органів шиї. Всі вказані вище ушкодження в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та мають прямий причинно-наслідковий зв`язок із настанням смерті.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні умисного вбивства за наведених вище обставин визнав повністю, розкаявся та показав, що він разом із дружиною ОСОБА_10 проживав в м. Києві в підвалі по АДРЕСА_3 . Підробляв збором металобрухту та ремонтом мобільних телефонів. З ОСОБА_9 познайомився на залізничному вокзалі. Вони разом працювали, дружили, іноді сварилися, оскільки потерпілий становився агресивним, коли вживав алкоголь. 24.02.2015 року ввечері він, ОСОБА_5 , із знайомими розпивав алкогольні напої, потім прийшов в гості до ОСОБА_9 і вони разом пішли в магазин, придбали алкогольні напої та разом їх вживали на вулиці. Згодом у них з ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, потім вони примирились. Через деякий час у них знов виник словесний конфлікт, який переріс у бійку. Вони в цей час знаходились у дворі будинку АДРЕСА_2 . Оскільки потерпілий був вищий та сильніший за нього, він дістав із сумки, з якою ходив на роботу, сокиру, яка завжди була у нього із собою разом із пилкою для металу та молотком, оскільки він використовував їх для роботи. Після чого він наніс декілька ударів ОСОБА_9 сокирою по голові, відштовхнув останнього, від чого той впав на асфальт. ОСОБА_9 схопив його руками за ногу та він вдарив його сокирою ще декілька разів по голові та шиї. Після чого пішов, проте через декілька хвилин повернувся, вдарив ще кілька разів потерпілого сокирою по голові та шиї, забрав з кишень останнього свої телефони, які він надавав ОСОБА_9 в тимчасове користування, оскільки був обурений його поведінкою. Після чого він пішов у підвал, в якому вони проживали із дружиною. Телефони кинув до інших телефонів, які там знаходилися.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні за викладених вище обставин умисного вбивства, підтверджується крім його показань, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_9 це її син. Він проживав у м. Києві разом із співмешканкою ОСОБА_11 в однокімнатній квартирі із власником квартири ОСОБА_12 та його дружиною. Вони разом з ОСОБА_11 зловживали алкогольними напоями, тому син віддавав їй грошові кошти, які заробляв, а вона, в свою чергу, приїжджала до м. Києва, коли він просив, та купувала йому продукти харчування. 24.02.2015 року син їй зателефонував та попросив приїхати. Вони зустрілися біля магазину «Сільпо» приблизно о 18-00 год. Він був тверезий, вони разом пішли до «Сільпо» та придбали продукти харчування. Потім вона поїхала до себе додому, оскільки син не дозволив їй залишитись у нього, та запевнив, що приїде до неї на вихідних. Вночі зателефонував невідомий чоловік та попросив номер телефону сина, вона дала, але дуже розхвилювалась. Вранці вона зателефонувала цьому чоловіку та з`ясувалось, що це слідчий і її сина вбили. Вона не пам`ятає який мобільний телефон був у її сина, проте впевнена, що конфлікт стався не через телефони.

Вказані показання обвинуваченого в частині, що стосується конфлікту з потерпілим (причин конфлікту, обставин його розвитку, обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з боку обвинуваченого) повністю підтвердила допитана в судовому засіданні в порядку ст. 225 КПК України під час досудового розслідування свідок ОСОБА_10 очевидець даних подій, яка пояснила, що ОСОБА_5 це її чоловік. В грудні 2014 року вони переїхали до м. Києва та стали жити у підвалі на АДРЕСА_3 . Вона не працювала і вони жили на кошти, які заробляв її чоловік. ОСОБА_5 рідко вживає алкогольні напої, але становиться агресивним після цього. З ОСОБА_9 та його співмешканкою ОСОБА_11 вони познайомилися за три місяці до подій. ОСОБА_9 зловживав алкоголем, поводився агресивно. 24.02.2015 року вони разом с ОСОБА_5 та ОСОБА_9 вживали алкогольні напої. Вони йшли у справах по вулиці, коли між її чоловіком та потерпілим виник словесний конфлікт. Потім вони примирилися. Через деякий час ОСОБА_5 раптово витягнув сокиру і наніс удар по обличчю ОСОБА_9 , після чого останній впав на землю. Потім ОСОБА_5 наніс ще удар в обличчя ОСОБА_9 . Вона в цей час стояла в стороні. Потім ОСОБА_5 віддав їй сокиру та наказав йти додому. Вона злякалась та пішла, ОСОБА_5 наздогнав її та відібрав сокиру. Що було далі, вона не знає, оскільки пішла в бік підвалу, в якому вони проживали. Чоловік наздогнав її хвилин через 20 і вони разом прийшли додому. Вона не бачила, як чоловік забирав мобільні телефони у потерпілого. Свідок уточнила, що їй відомо, що раніше ОСОБА_5 на прохання ОСОБА_9 дав йому два телефони в користування один для нього, а другий для його співмешканки ОСОБА_11 . Сокиру та мобільні телефони ОСОБА_5 кинув у підвалі, в якому вони проживали. Вона не розпитувала його про ці події, оскільки була налякана (а.с. 97-99).

Крім того, обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з боку обвинуваченого повністю підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 очевидець даних подій, який пояснив, що точну дату подій він не пам`ятає, але на вулиці було холодно, вночі він вийшов покурити у під`їзді на сходах між 5 та 6 поверхом. Він побачив як у двір будинку АДРЕСА_2 , в якому він проживає, зайшли два чоловіки та жінка. Двір освітлювався ліхтарем над під`їздом. Чоловіки почали сваритися, через що саме, він не почув. Жінка стояла в стороні. Чоловік, за статурою схожий на ОСОБА_5 , був одягнений у куртку із помаранчевим капюшоном, дістав з сумки предмет, схожий на сокиру, та вдарив другого чоловіка, який впав від удару та більше не рухався. Потім чоловік, який бив сокирою, та жінка пішли в напрямок АДРЕСА_4 . Через кілька хвилин цей чоловік повернувся у двір та наніс ще декілька ударів, не менше п`яти, сокирою в район голови тому чоловіку, що лежав. Потім обвинувачений оглянув кишені потерпілого, щось дістав звідти та пішов. Він повернувся у свою квартиру, викликав міліцію та швидку. Йому здалося, що потерпілого ще можна було врятувати.

Під час допиту свідка ОСОБА_13 обвинувачений повністю підтвердив показання свідка щодо його верхнього одягу під час подій.

Показання обвинуваченого та вказаних вище свідків в частині, що стосується характеру заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з боку обвинуваченого, знайшли своє об`єктивне підтвердження під час дослідження даних, що містять висновок судово-медичної експертизи №592 від 22.04.2015 року, акти №431 від 25.02.2015 року, №217 від 11.03.2015 року, №208 від 16.04.2015 року, №91-МК від 15.04.2015 року, якими встановлено, відповідно, що при експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено ушкодження: п`ять рубаних поранень голови - рубане ушкодження правої скронево-очної ділянки (вхідна рана знаходиться в правій скронево-очній ділянці, рановий канал направлений спереду справа назад і вліво, по його ходу ушкоджені луски лобної і лівої скроневої кісток, тверда мозкова оболонка, речовина мозку, від зони врубу на вказаних кістках розповсюджуються лінійні переломи, які проходять по лівій і правій частині основи черепа); рубане ушкодження обличчя справа (вхідна рана розташована на правій вилиці, від неї відходить рановий канал в направленні справа знизу вліво і вверх, по його ходу ушкоджені кістки правої очниці); рубане ушкодження лівої вилично-скроневої ділянки (вхідна рана знаходиться на прилеглих частинах лівої виличної і скроневої ділянок, від неї відходить рановий канал в направленні зліва спереду і вправо назад, по його ходу ушкоджені ліва вилична кістка і основа черепа зліва, тверда мозкова оболонка, речовина мозку); рубане ушкодження лівої скроневої ділянки (вхідна рана знаходиться на лівій скроні і переходить на ліву вушну раковину, рановий канал від рани відходить в направленні зліва направо по його ходу ушкоджені ліва скронева кістка, тверда мозкова оболонка, речовина мозку); рубане ушкодження лівої лобно-скроневої ділянки (вхідна рана розташована на прилеглих частинах лобної і лівої скроневої ділянок, рановий канал від неї відходить в направленні зліва зверху направо і вниз, по його ходу ушкоджені лобна і скронева кістки, тверда мозкова оболонка, речовина мозку);чотири рубаних поранення шиї три вхідних рани розташовані на передній поверхні шиї, одна в правій бічній поверхні шиї, ранові канали від них відходять у направленні спереду справа назад і вліво, по ходу ранових каналів ушкоджені хрящі гортані, під`язикова кістка, гортань, глотка, шостий шийний хребець. Всі ушкодження виникли від дії (ударів) гострого предмета (предметів), який (які) мав (мали) форму типу леза сокири, що занурювався в тіло носком (чи п`яткою) так, що протилежний кінець леза лишався вільним. Рубані ушкодження голови та шиї ОСОБА_9 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_9 настала від численних рубаних поранень голови та шиї з ушкодженням кісток черепа, головного мозку та органів шиї. Смерть настала о 21.30-23.30 годині 24.02.2015 року. Між ушкодженнями у ОСОБА_9 і настанням його смерті існує прямий зв`язок. З отриманими ушкодженнями ОСОБА_9 прожив не більше 30-40 хвилин, в цей час він не міг здійснювати активні дії. В крові трупа ОСОБА_9 знайдено етиловий спирт у концентрації 4,33 проміле, що за життя звичайно відповідає тяжкій алкогольній інтоксикації. При дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлено ознаки хронічної ішемічної хвороби серця, гепатиту і цирозу печінки. Ці захворювання до настання смерті від ушкоджень відношення не мають. Кров трупа ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А (а.с. 70-83).

Сторони захисту та обвинувачення не оспорювали встановлені висновками експертиз фактичні обставини справи.

Крім того, згідно з дослідженими в суді висновками експертиз №112 від 02.04.2015 року та №73/ц від 17.04.2015 року, згідно яких в плямах на куртці (об. №№1-6), вилученій у ОСОБА_5 , знайдена кров людини, яка могла належати потерпілому ОСОБА_9 ; при судово-цитологічному дослідженні робочої частини (об.1) та топорища (об.2) сокири знайдені кров та епітеліальні клітини особи чоловічої генетичної статі, при визначенні групової належності яких не виключається походження слідів від потерпілого ОСОБА_9 (а.с. 65-69; 84-88).

Відповідно до даних дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 25.02.2015 року на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 був виявлений труп чоловіка (а.с. 42-55). Свідок ОСОБА_13 впізнав на фототаблиці до зазначеного протоколу місце події.

Згідно з даними дослідженого судом протоколу огляду місця події від 25.02.2015 року, в підвалі будинку по АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_5 , виявлено та вилучено 5 мобільних телефонів, 6 зарядних пристроїв до мобільних телефонів, сокира промислова, носильний рюкзак із пилкою по металу та монтировкою, куртку чорного кольору, належну ОСОБА_5 із плямами бурого кольору (а.с. 56-62).

Відповідно до даних дослідженого судом протоколу проведення слідчого експерименту від 15.05.2015 року, обвинувачений ОСОБА_5 вказав безпосередньо на місце вчинення злочину (а.с. 105-109).

Оцінюючи вказані вище показання обвинуваченого, потерпілої та свідків на предмет їх достовірності, суд виходить з такого.

Показання обвинуваченого та свідків повністю узгоджуються між собою та мають взаємодоповнюючий логічний послідовний характер, крім того підтверджуються іншими доказами, які наведені вище (протоколи слідчих дій та висновки експертів).

Показання потерпілої ОСОБА_8 , яка не була очевидцем подій, не містять будь-яких даних, які мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та самостійного доказового значення не мають.

Згідно з дослідженим судом висновком судово-психіатричної експертизи №237 від 26.03.2015 року, ОСОБА_5 на будь-який психічний розлад не страждає. За своїм психічним станом, на момент правопорушення в якому він підозрюється, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру. Хронічним алкоголізмом, наркоманією не страждає, внаслідок цього не потребує застосування відносно цього лікування з приводу наркологічної залежності. В період часу, до якого відноситься правопорушення, ОСОБА_5 не знаходився в стані фізіологічного афекту, а також в будь-якому іншому емоційному стані, який би суттєвим чином впливав на його поведінку. ОСОБА_5 виявляє достатній рівень розвитку та протікання когнітивних процесів (пам`яті, мислення); в особистій сфері середня активність, вибіркова товариськість, емоційна лабільність, схильність до реакцій дратівливості, збудливі форми реагування у стані сп`яніння, вольова нестійкість, імпульсивність, делінквентний характер мотивацій, поверхневе ставлення до життєвих проблем та перспектив, здатність дотримуватися власних інтересів, диференційованість та вибірковість у самоподанні. ОСОБА_5 не виявляє таких індивідуально-психологічних особливостей, які виражені значно та могли суттєво вплинути на поведінку в ситуації правопорушення. ОСОБА_5 виявляє такі характерологічні особливості, як схильність до збудливих форм поведінки у стані сп`яніння, низький морально-етичний рівень розвитку особистості, які відображуються в його поточній поведінці (а.с. 89-92).

За таких обставин, суд визнає показання обвинуваченого, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , дані, які містять протоколи слідчих дій та додатки до них, всі наведені вище висновки експертів та акти, належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить спрямованість умислу ОСОБА_5 на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 .

При цьому, суд виходить із сукупності всіх встановлених обставин події, яка відбулася на фоні конфліктних стосунків між обвинуваченим та потерпілим, умов, за яких виникла дана конкретна сварка, обстановку, в якій вона відбувалася (взаємні образи), ці дані вказують на наявність в ОСОБА_5 мотиву вбивства розправа на фоні неприязні. Суд також враховує спосіб та знаряддя заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілому, їх кількість, характер і локалізацію, причини припинення ним своїх дій (безпорадність стану потерпілого).

Про спрямованість умислу обвинуваченого свідчать: раптовість нанесення ударів, предмет нанесення ударів, кількість ударів та незначний проміжок часу між ударами, характер пошкоджень, а саме спричинення ударів в область життєво важливих органів. Крім того, обвинувачений після нанесення вказаних вище небезпечних для життя та здоров`я потерпілого ударів, залишив місце пригоди, не вживши будь-яких заходів з метою надання допомоги потерпілому, що також вказує на наявність у обвинуваченого умислу саме на позбавлення життя потерпілого.

Вказані обставини у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_5 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажав їх настання, а тому вважає доведеним, що ОСОБА_5 за вказаних вище обставин мав прямий умисел на позбавлення життя вказаної особи і вчинив всі можливі та необхідні дії для реалізації свого наміру, умисно завдавши тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 також обвинувачується в тому, що 24.02.2015 року, у вечірній час, разом із ОСОБА_9 , знаходячись на території Святошинського району м. Києва, розпивали спиртні напої. Під час розпиття спиртних напоїв ОСОБА_5 звернув увагу на те, що в ОСОБА_9 при собі були мобільні телефони «Самсунг» та «Моторола», якими він вирішив незаконно заволодіти із використанням заздалегідь заготовленої сокири, яка була при ньому. Через деякий час ОСОБА_5 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка також приєдналась до них, прослідували до будинку АДРЕСА_2 .

В подальшому ОСОБА_5 , 24.02.2015 року, знаходячись разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння майном останнього, нічого не попереджаючи про свої наміри ОСОБА_10 , дістав з рюкзака, який тримав у руці сокиру та, утримуючи її в руках, застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я, з метою подолання можливого опору ОСОБА_9 , наніс декілька ударів по голові останнього, тим самим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження. Продовжуючи далі свої злочинні дії, ОСОБА_5 , з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, перевірив вміст кишень одягу ОСОБА_9 , який лежав без свідомості на асфальтовому покритті, та викрав мобільний телефон «Моторолла», ціною 100 грн., мобільний телефон «Самсунг», ціною 150 грн., а всього майна на суму 250 грн.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_5 , заволодівши вказаними телефонами, вчинив розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України.

Разом з тим, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України не визнав та крім наведеного вище показав, що мобільні телефони «Самсунг» та «Моторола» належали йому і він, після вбивства, будучи обурений поведінкою потерпілого, вирішив повернути своє майно. Телефони були в поганому стані, один з розбитим екраном, та жодної цінності для нього не представляли. Він знаходив старі телефони на смітниках, також йому їх віддавали на пункті прийому металобрухту, та ремонтував їх. За місяць до подій у ОСОБА_9 поламався телефон та він попросив дати йому якийсь покористуватись. Він дав потерпілому телефон «Самсунг» з розбитим екраном, а телефон «Моторола» - його дружині, яким чином останній опинився у потерпілого, йому не відомо.

Ці показання обвинуваченого є послідовними і не спростовані жодним дослідженим судом доказом.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При цьому, згідно з вимогами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Як зазначено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім показань потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , наведених у вироку вище, судом досліджувались надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, наступні документи:

-протокол огляду місця події (трупа) від 25.02.2015 року (а.с. 42-55);

-протокол огляду місця події від 25.02.2015 року (а.с. 56- 62);

-висновок експерта №112 від 02.04.2015 року (а.с. 65-69);

-висновок експерта №592 від 22.04.2015 року (а.с. 70-75);

-акт судово-медичного дослідження №431 від 25.02.2015 року (а.с. 76);

-акт судово-медичного дослідження (обстеження) №217 від 11.03.2015 року (а.с. 77);

-акт судово-медичного обстеження №208 від 16.04.2015 року (а.с. 78-79);

-акт судово-медичного дослідження №91-МК від 15.04.2015 року (а.с. 80-83);

-висновок експерта №73/ц від 17.04.2015 року (а.с. 84-88);

-висновок судово-психіатричного експерта №237 від 26.03.2015 року (а.с. 89-92);

-ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2015 року про проведення в порядку ст. 225 КПК України слідчої дії допиту свідка ОСОБА_10 , журнал судового засідання та оптичний диск (а.с.96-100);

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 25.02.2015 року (а.с. 101-102);

-протокол проведення слідчого експерименту від 15.05.2015 року (а.с. 105-109).

Проте, перелічені вище докази не містять будь-якого підтвердження наявності корисливого мотиву в обвинуваченого, який би виник перед початком вчинення злочину чи в процесі позбавлення життя, докази належності телефонів потерпілому ОСОБА_9 також відсутні.

Так, допитана під час досудового розслідування свідок ОСОБА_10 показала, що зазначені телефони належали її чоловіку ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_13 також показав в судовому засіданні, що обвинувачений після нанесення ударів потерпілому пішов, потім повернувся, наніс ще декілька ударів, а вже потім витягнув щось з кишень потерпілого.

Крім того, стороною обвинувачення не надані суду докази на підтвердження вартості телефонів.

Суд не приймає до уваги дані протоколу пред`явлення речей для впізнання від 25.02.2015 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_14 дружина загиблого лише впізнала вилучені в обвинуваченого мобільні телефони «Моторола» та «Самсунг», які були в користуванні її та її чоловіка ОСОБА_9 , однак не вказала, на якій підставі користувалася ними.

При цьому, безпосередньо допитати свідка ОСОБА_14 у судовому засіданні не виявилося можливим, оскільки стороною обвинувачення прибуття даного свідка у судове засідання, яке неодноразово відкладалося, забезпечено не було.

Таким чином, перелічені вище докази не доводять наявність корисливого мотиву в обвинуваченого, тому суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку. Виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину, а оскільки всі наведені вище докази такої переконливості не мають, тому колегія суддів не приймає їх як докази обвинувачення у вчиненні розбійного нападу та відкидає їх.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Версія обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу його непричетності до вчинення розбою, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та відсутності у нього корисливого мотиву, не спростована дослідженими в судовому засіданні доказами та стороною обвинувачення. Крім того, на відсутність корисливого мотиву в діях ОСОБА_5 свідчить і те, що під час огляду місця проживання обвинуваченого безспірно встановлено належність ОСОБА_5 багатьох інших мобільних телефонів, ремонтом яких він займався і які були в його розпорядженні, вилучені ж ним в потерпілого телефони, належали йому та не представляли цінності.

Інші свідки сторони обвинувачення в судові засідання не з`явились та прокурор в порядку ч.3 ст. 23 КПК України не забезпечив їх присутність під час судового розгляду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку.

Таким чином, колегія суддів, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створила необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_5 .
Наведені вище всі докази обвинувачення суд відкидає, оскільки жоден з них не містить даних, що ОСОБА_5 перед початком нападу на потерпілого ОСОБА_9 , а також в процесі позбавлення життя останнього, діяв з корисливим мотивом, а саме бажав привласнити чуже майно або досягти іншої матеріальної вигоди за рахунок потерпілого.
Виходячи з зазначених вище обставин, приймаючи їх безпосередній зв`язок із кваліфікацією дій обвинуваченого, який умисно позбавив життя потерпілого, колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 337 КПК України, прийшла до висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки кваліфікуюча ознака корисливий мотив в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшла.

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеним те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, в якому він обвинувачується, а тому за ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_5 виправдовує.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_5 24.02.2015 року вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а тому ці його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 115 КК України, перекваліфікувавши їх з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні були допитані всі особи, свідчення яких мали значення для правильного вирішення справи, досліджено всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, всім їм дана оцінка.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, колегія суддів, згідно з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, обставини вчинення цього злочину та обраний ОСОБА_5 спосіб позбавлення життя потерпілого, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, не має постійного місця роботи, стан його здоров`я, враховуючи його відношення до скоєного, позицію потерпілої щодо призначення йому максимальної міри покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження, які унеможливлювали б його тримання під вартою, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_5 тільки в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому пов`язаний з такою ізоляцією вид покарання за вчинений ним злочин в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Враховуючи обраний судом вид покарання, достатність підстав вважати, що ОСОБА_5 зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне залишити до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зміни.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст.197, ст. ст. 177, 178, 183, 368, 371, 373-377 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за якою його виправдати.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з 25 лютого 2015 року з урахуванням строку його фактичного затримання та тримання під вартою у зв`язку з даною справою.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 - тримання під вартою - залишити без зміни і до набрання вироком законної сили утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Речові докази після набрання вироком законної сили (а.с. 63-64):

-ліхтарик, пачка цигарок Прилуки, комплект ключів, зимова шапка, які належали ОСОБА_9 та зберігаються в камері схову речових доказів Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, квитанція 986 - повернути потерпілій ОСОБА_8 ;

-5 мобільних телефонів (Моторола, Соні Еріксон, Самсунг, Соні Еріксон, Нокіа) з батареями та сім-картами до них, 6 зарядних пристроїв до мобільного телефону, носильний рюкзак із пилкою по металу та монтировкою, які належать ОСОБА_5 та зберігаються в камері схову речових доказів Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, квитанція №986 повернути за належністю ОСОБА_5 ;

-змиви з обох рук ОСОБА_9 та його зрізи нігтьових пластин; сокира промислова; змиви з обох рук та зрізи нігтьових пластин ОСОБА_5 ; куртка чорного кольору належна ОСОБА_5 , які зберігаються в камері схову речових доказів Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, квитанція №986 знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3