Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9

суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

при секретарі ОСОБА_12

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001889, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця та мешканця м. Львова

(АДРЕСА_1),

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_13

захисника ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_1 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, в порушення права засудженого на захист, ухвалив вирок без її присутності, таким чином, позбавивши її можливості заявити клопотання, зокрема, про проведення комплексної експертизи. Крім того, в судовому засіданні не було допитано свідка ОСОБА_3 Також захисник уважає, що в діяннях її підзахисного відсутній склад інкримінованих злочинів. На думку захисника, вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, а ухвала апеляційної інстанції - ст. 419 КПК України.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року, ОСОБА_1 визнано винуватим та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 152 КК України - у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

- за ч. 1 ст. 153 КК України - у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 24 лютого 2014 року близько 01 год. 30 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2, із застосуванням фізичного насильства, вступив у статеві зносини з ОСОБА_4 та задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним способом, завдавши при цьому потерпілій легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку поданої скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання захисник, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Разом із цим згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв'язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України судами зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджений вчинив згвалтування ОСОБА_4 та задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, даними, що містяться в протоколі огляду місця події, висновках експертиз.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих злочинів та неповноту досудового й судового слідства, колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відсутність обставин, що пом'якшують покарання, і наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидиву злочинів, а також дані про його особу.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання, дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Враховуючи зазначене, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою засудженого, яка за своїм змістом є аналогічною до касаційної скарги його захисника, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, вказавши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11