Справа № 127/1-425/2000
Провадження № 1-в/127/342/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2016 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
заявників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 ,-
В судовому засіданні заявники ОСОБА_9 та ОСОБА_5 клопотання підтримали і просили його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання про зняття арешту з майна.
Відповідно до листа Центрального відділу ДВС Вінницького МУЮ від 01 лютого 2016 року №1158/07-35/13, при вирішенні даного клопотання уповноважений державний виконавець ОСОБА_10 поклалася на розсуд суду.
Заслухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
Кримінально-процесуальне законодавство, зокрема ст. 126 КПК України (в ред. 1960 р.) передбачає, що з метою забезпечення позову або можливої конфіскації майна може бути накладено арешт на майно підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.
Згідно ст. 174 КПК України зняття арешту з майна здійснюються за рішенням суду.
Вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 липня 2000 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 17-140 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного йому. На підставі ст. 43 КК України приєднано до призначеного покарання часткове невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 лютого 2000 року і визначено остаточне покарання у вигляді трьох років трьох місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Відділом Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці 21 серпня 2000 року був направлений в Першу Вінницьку державну нотаріальну контору лист за вихідним №ДВ-5-Л ,яким повідомлено про вищезазначений вирок суду та запропоновано в разі наявності у засудженого особистого майна не проводити жодних операцій з цим майном до розпорядження ДВС. Згідно цього листа Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 27 серпня 2000 року була накладена заборона за реєстром №10-512 на квартиру АДРЕСА_2 , де був зареєстрований засуджений ОСОБА_8 .
Проте на момент накладення заборони на квартиру 21 серпня 2000 року, дана квартира не належала ОСОБА_8 , а була об`єктом комунальної власності, ОСОБА_8 на той час лише був зареєстрований на правах члена сім`ї квартиронаймача, під час накладення заборони ОСОБА_8 права власності на квартиру не мав.
Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 24 листопада 2009 року квартира АДРЕСА_2 була передана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільну часткову власність в рівних долях ( по ? частці кожному ), про що свідчить Свідоцтво про право власності на житло серії НОМЕР_1 , згідно якого право спільної часткової власності на квартиру 25 січня 2010 року було зареєстроване в КП ВМБТІ в реєстровій книзі 863, номер запису 693/82239.
Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стали власниками квартири АДРЕСА_2 з 25 січня 2010 року.
Згідно свідоцтва про шлюб від 01 серпня 2010 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_11 та визначене спільне прізвище ОСОБА_12 .
Відповідно до відповіді Центрального відділу ДВС Вінницького МУЮ від 01 лютого 2016 року №1158/07-35/13, зазначено, що на примусовому виконанні у Центральному відділі ДВС Вінницького МУЮ відсутні виконавчі провадження де б стороною (боржником) перебували ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується перевіркою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, книг обліку виконавчих проваджень та книг реєстрації вхідної кореспонденції.
Однак накладений арешт на квартиру АДРЕСА_2 , у Першій Вінницькій Державній нотаріальній конторі 25 липня 2007 року за реєстраційним номером обтяження 5362545, відповідно до листа відділу ДВС Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці від 21 серпня 2000 року №ДВ-5-Л щодо конфіскації майна ОСОБА_8 , засудженого за ст. 17-140 ч.2 КК України вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 липня 2000 року не знято та дана обставина перешкоджає ОСОБА_4 вільно розпоряджатися своїм майном.
Відповідно до ст. 409 КПК України, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.
Таким чином, приймаючи до уваги, що згідно матеріалів кримінальної справи виконавчі листи не виписувались, строк в частині конфіскації майна сплинув, наявність обмежень квартири обмежує її власника у реалізації його прав відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, суд вважає, що клопотання обґрунтоване і підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 537, 539 КПК України,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_13 та ОСОБА_5 про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 - задовольнити.
Арешт, накладений Першою Вінницькою Державною нотаріальною конторою 25 липня 2007 року за реєстраційним номером обтяження 5362545 ,відповідно до листа відділу ДВС Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці від 21 серпня 2000 року №ДВ-5-Л щодо конфіскації майна ОСОБА_8 , засудженого за ст. 17-140 ч.2 КК України вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 липня 2000 року, на майно ОСОБА_8 , а саме:
-квартиру АДРЕСА_2 - скасувати.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів.

Суддя: