Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю слідчого ОСОБА_3 ,
розглянувши в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого Дніпровського РУГУ МВС України м. Києва ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003017 від 15.03.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -
в с т а н о в и в:
До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло вище зазначене клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва про надання тимчасового доступу до документів у вказаному кримінальному провадженні.
В судовому засіданні слідчий заявлене клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.
В свою чергу, ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, від 27.03.2014 року, на підставі положень ч. 4 та ч. 2 ст. 163 КПК України, визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі прокурора та представник особи у володінні, якої знаходяться речі і документи.
За таких обставин, слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, заслухавши думку слідчого, приходить до висновку, що клопотання задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
З положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України убачається, що до компетенції слідчого судді віднесено судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному проводженні.
Частина 1 статті 159 КПК України регламентує, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії.
З положень ч. 5 ст. 163 КПК України випливає, що слідчий суддя постановляє ухвалу про надання доступу до речей і документів тільки стороні кримінального провадження.
Пунктом 19 частини 1 статті 3 КПК України визначено, що з боку обвинувачення сторонами кримінального провадження є у тому числі слідчий та прокурор.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 КПК України, клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів має право подати слідчий за погодженням з прокурором.
При цьому, ч. 6 ст. 132 КПК України регламентовано, що до клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при при вирішенні питання надання тимчасового доступу до речей і документів (п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
З наявного у суді клопотання слідує, що воно було подане стороною обвинувачення, а саме слідчим ОСОБА_3 за погодженням з прокурором ОСОБА_4 .
В той же час, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідує, що органом досудового розслідування є Дніпровське РУГУ МВС України в м. Києві, прокурор ОСОБА_5 .
Частинами 1 та 2 статті 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.
З положень ст. 22 КПК України слідує, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У судовому засіданні стороною обвинувачення не було доведено, що прокурор який погодив клопотання, у відповідності до норм ст.ст. 36-37 КПК України, наділений повноваженнями прокурора у даному кримінальному провадженні.
Крім того, сторона обвинувачення - слідчий, прокурор, будучи у відповідності до положень ст.ст. 22, 26 КПК України, вільними у використанні своїх прав, не надали слідчому судді будь-яких інших додаткових доказів на підтвердження повноваження, а прокурор взагалі в судове засідання не з"явився, що, беручи до увагу практику ЄСПЛ, свідчить про відсутність інтересу останнього до заявленого клопотання, що в свою чергу ставить під сумнів саму актуальність задоволення останнього, враховуючи пасивність одного з ініціаторів.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
За таких обставин, слідчий суддя дослідивши, матеріали клопотання, долучені до нього документи та безпосередньо саме кримінальне провадження в оригіналі, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) не містять належних та допустимих доказів того, що клопотання, у відповідності до положень КПК України, погоджене уповноваженим прокурором, що прямо суперечить нормам кримінально процесуального законодавства, та свідчить про те, що сторона обвинувачення (орган досудового розслідування та прокуратура), у супереч діючим нормам Кримінально процесуального Кодексу України, грубо ігноруючи його основоположні завдання, регламентовані статтею 2, звернулися до суду з клопотанням, яке могло суттєво вплинути на права та свободи певної особи/осіб у разі його задоволення, а саме - застосовано не належну правову процедуру, та призвести до порушення таємниці приватного життя та вціломі його імперативні завдання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-2, 7-29, 36-41, 131-132, 159-166, 258, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання слідчого Дніпровського РУГУ МВС України м. Києва ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003017 від 15.03.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя : ОСОБА_1