Провадження №1-кс/127/9719/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2015 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників підозрюваного - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши клопотання заступника начальника слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниця, з вищою освітою, працював на посаді заступника чергового помічника начальника установи сектору для тримання засуджених до довічного позбавлення волі в установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№1), зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за відсутністю клопотання учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором ОСОБА_8 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом прокуратури області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000084 від 08.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи відповідно до наказу першого заступника Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області від 17.01.2011 № 3о/с на посаді заступника чергового помічника начальника УВП сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі Вінницької установи виконання покарань управління ДДПВП України у Вінницькій області (№1) та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» будучи працівником правоохоронного органу, діючи за попередньою змовою групою осіб із працівниками Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№1) ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 систематично вимагав та одержував від засуджених до довічного позбавлення волі, що відбувають покарання у Вінницькій УВП № 1, у тому числі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 неправомірну вигоду за не оформлення порушень режиму утримання в місцях позбавлення волі та незаконного надання останнім триваючих та короткострокових побачень.

Так, згідно ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, зокрема зобов`язані : забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом; запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень і порушень режиму в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах, вживати в межах своїх повноважень заходів до їх усунення .

Також посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів мають право: вимагати від засуджених додержання норм кримінально-виконавчого законодавства; проводити огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту, їх речей, огляд інших осіб та їх речей, а також вилучати заборонені для використання в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах речі та документи.

Відповідно до ч. 7 ст. 102 Кримінально-виконавчого Кодексу України перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається.

Частиною 4 ст. 107 КВК України передбачено, що засудженим забороняється мати при собі предмети і речі в асортименті і кількості, що виходять за межі, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені Наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014 (далі - Правила) визначено, що засудженим заборонено придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (Розділ 3, п. 3), зокрема радіоелектронними засобами, призначеними для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо).

Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол вилучення.

Вилучене реєструється в журналі обліку грошей, цінних паперів і речей, вилучених у засуджених або при спробі їх доставки.

Рішення про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого приймає слідчий суддя за клопотанням адміністрації установи виконання покарань. (Розділ 11, п. 3 Правил).

Також, персоналу установ виконання покарань категорично забороняється встановлювати із засудженими та їхніми родичами будь-які стосунки, що не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством та цими Правилами (Розділ 4 п. 2).

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із числа працівників Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№1) ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в порушення вимог ч. 7 ст. 102 КВК України, ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», п. 2 Розділ 4, п. 3 Розділу 11 Правил, достовірно знаючи про наявність у засуджених до довічного позбавлення волі заборонених до використання предметів, в тому числі у засуджених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а саме мобільних телефонів та SIM-карт, користування якими згідно п. 3 Розділу 3 Правил забороняється засудженим, на дане порушення не реагував та вступивши із засудженими у не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством стосунки, за не документування даного порушення та незаконну організацію тривалих та короткострокових побачень, як самостійно, так і через вищевказаних підлеглих йому працівників, систематично протягом 2014-2015 років вимагав та отримував від засуджених неправомірну вигоду у сумі 100 доларів США за кожну добу незаконно наданого побачення.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення чи невчинення такою службовоюособою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Слідчий вказав, що причетність ОСОБА_7 до вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема: протоколами обшуків від 25.09.2015; показаннями свідка ОСОБА_14 від 26.09.2015; показами свідка ОСОБА_15 від 26.09.2015; показами свідка ОСОБА_16 від 26.09.2015; показами ОСОБА_17 від 28.09.2015; показаннями свідка ОСОБА_18 від 28.09.2015, іншими доказами у їх сукупності.

ОСОБА_7 упродовж тривалого часу, а саме з 17.01.2011року по даний час обіймає посаду заступника чергового помічника начальника установи сектору для тримання засуджених до довічного позбавлення волів установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№1), тобто являвся працівником правоохоронного органу, злочин, у скоєнні якого він обгрунтовано підозрюється, відноситься до категорії тяжких, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, у слідства є всі підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спростувати будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні слідчий, прокурор клопотання слідчого підтримали, вказавши, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 заперечив проти даного клопотання. Захисник ОСОБА_5 суду пояснила, що підозрюваний ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно працює, за місцем роботи та проживання позитивно характеризується, за що був неодноразово нагороджений грамотами, одружений, має постійне місце проживання, не переховувається від органів досудового розслідування та суду, тому просила врахувати вказані обставини та застосувати її підзахисному при обрані запобіжного заходу мінімальний розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_20 підтримав заперечення захисників.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінальної провадження №000084, заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, підозрюваного, його захисників, вважає, що клопотання обґрунтоване та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_20 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_20 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спростувати будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України , тому є підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним вище ризикам, а відтак до нього з огляду на положення ст. 177 КПК України слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи вимоги ст.ст. 177,178 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що більш м`які запобіжні заході ніж тримання під вартою будуть недостатніми.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом, тому ОСОБА_7 необхідно визначити заставу в розмірі 90000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 196, 197 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком шістдесят днів, а саме: до 29 листопада 2015 року.

Визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 90000 (дев"яносто тисяч) грн., які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення ОСОБА_7 застави покласти на останнього обов"язки, передбачені ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати до заступника начальника слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 за першою вимогою, не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання, а саме: за адресою: АДРЕСА_1 .

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: