Справа № 706/1717/15-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2015 року Христинівський районний суд Черкаської області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліщинівки Христинівського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, монтера колії Христинівської дистанції колії № 5 Одеської залізниці, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,
ОСОБА_5 вчинив ухилення від призову за мобілізацією за таких обставин.
ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним (рядовим запасу) та перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконання Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015 р., затвердженого Законом України №113-VIII від 15.01.2015 р., був викликаний 06.07.2015 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проведення призову за мобілізацією до Збройних Сил України та відправки у військову частину.
Військовозобов`язаний ОСОБА_5 06.08.2015 р. пройшов медичний огляд військовозобов`язаного та згідно з постановою ВЛК був визнаний придатним до військової служби.
06.08.2015 р. в приміщенні службового кабінету ІНФОРМАЦІЯ_3 до військовозобов`язаного ОСОБА_5 було доведено про його призов під час мобілізації до Збройних Сил України та про те, що йому необхідно прибути до пункту відправлення для проходження військової служби за мобілізацією у визначений термін. Однак, ОСОБА_5 відмовився отримувати персональну повістку на відправку та ставити особистий підпис в ній про її отримання. Згідно з повісткою він був зобов`язаний з`явитись 11.08.2015 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 . В присутності ОСОБА_5 був складений акт про відмову в отриманні повістки на відправку до військової частини.
ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений 06.08.2015 р. про наслідки неявки за викликом, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, не маючи права на відстрочку на військову службу за мобілізацією, передбаченої ст. ст. 22, 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», розуміючи відсутність вказаних прав відстрочки на військову службу за мобілізацією, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, Указу Президента України №15/2015 від 14.01.2015 р. «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №113-VIII від 15.01.2015 р., не прибув 11.08.2015 р. на пункт збору за мобілізацією, тим самим умисно ухилився від призову на військову службу за мобілізацією.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 336 КК України як ухилення від призову за мобілізацією.
Відповідно до даної угоди прокурор і обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин і правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 336 КК України. Обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі сформульованого обвинувачення визнав свою вину в скоєнні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за скоєний злочин, - у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінальновиконавчої інспекції, повідомляти кримінальновиконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні, враховуючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги та правила КК України і КПК України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.
Захисник ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні також просив зазначену угоду затвердити, призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні також просив зазначену угоду з прокурором затвердити, призначити узгоджену міру покарання. При цьому ОСОБА_5 визнав себе винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та строку покарання.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди, суд приймає до уваги такі обставини.
Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості може бути укладено угоду між прокурором і обвинуваченим про визнання винуватості.
Злочин, у здійсненні якого ОСОБА_5 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку, що укладення угоди між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, по відношенню до якого визнає свою вину, повністю розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення і затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, і наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Беручи до уваги, що умови угоди при визнання винуватості між прокурором прокуратури Христинівського району ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КК України і КПК України, суд, враховуючи міркування учасників кримінального провадження, вважає, що є всі правові підстави для затвердження вказаної угоди.
Суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним (рядовим запасу) та перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконання Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015 р., затвердженого Законом України №113-VIII від 15.01.2015 р., був викликаний 06.07.2015 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проведення призову за мобілізацією до Збройних Сил України та відправки у військову частину.Військовозобов`язаний ОСОБА_5 06.08.2015 р. пройшов медичний огляд військовозобов`язаного та згідно з постановою ВЛК був визнаний придатним до військової служби.06.08.2015 р. в приміщенні службового кабінету ІНФОРМАЦІЯ_3 до військовозобов`язаного ОСОБА_5 було доведено про його призов під час мобілізації до Збройних Сил України та про те, що йому необхідно прибути до пункту відправлення для проходження військової служби за мобілізацією у визначений термін. Однак, ОСОБА_5 відмовився отримувати персональну повістку на відправку та ставити особистий підпис в ній про її отримання. Згідно з повісткою він був зобов`язаний з`явитись 11.08.2015 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 . В присутності ОСОБА_5 був складений акт про відмову в отриманні повістки на відправку до військової частини. ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений 06.08.2015 р. про наслідки неявки за викликом, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, не маючи права на відстрочку на військову службу за мобілізацією, передбаченої ст. ст. 22, 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», розуміючи відсутність вказаних прав відстрочки на військову службу за мобілізацією, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, Указу Президента України №15/2015 від 14.01.2015 р. «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №113-VIII від 15.01.2015 р., не прибув 11.08.2015 р. на пункт збору за мобілізацією, тим самим умисно ухилився від призову на військову службу за мобілізацією і кваліфікує його дії за ст. 336 КК України як ухилення від призову за мобілізацією, згідно із якою необхідно призначити визначену сторонами в угоді про визнання винуватості міру покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст.374, 394, 474, 475 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінальновиконавчої інспекції, повідомляти кримінальновиконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду кримінального провадження апеляційним судом.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1