Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з середньою-спеціальною освітою, розлучена, має на утриманні малолітню дитину, непрацююча, раніше судима:
- 13.10.2010 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.1 ст.121 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.79 КК України звільнена від відбуття покарання у зв`язку з вагітністю, родами та досягнення дитиною семирічного віку;
- 19.10.2011 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2014 року звільнена від відбуття покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року;
засуджена за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді домашнього арешту.
Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, Апеляційний суд Волинської області, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнана винною і засуджена за те, що 10 жовтня 2015 року близько 23 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_9 , який виник на ґрунті ревнощів, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність та небезпечність своїх дій, умисно нанесла останньому два удари кухонним ножем у нижню ліву частину живота, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних ран черевної порожнини з пошкодженням шлунка, брижі тонкого та товстого кишківника, петлі товстої кишки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1250 від 20.10.2015 року, за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння.
Таким чином, ОСОБА_7 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, тобто умисно нанесла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи висновків суду про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та ухвалити свій вирок, призначивши останній за ч.1 ст.121 КК України покарання 6 років позбавлення волі. Мотивує це тим, що суд не врахував належним чином дані про особу обвинуваченої, яка раніше засуджувалась за вчинення умисних злочинів, відбувала реальні терміни покарання, знову вчинила умисний злочин, який відноситься до категорії тяжких. Вважає, що ОСОБА_7 схильна до вчинення кримінальних правопорушень і суд безпідставно застосував до неї правила ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинувачену, захисника, потерпілого, які апеляційну скаргу заперечили, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину, при вказаних у вироку обставинах, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав відповідну юридичну оцінку, і в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.
Кваліфікація судом дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України є правильною і також не заперечується.
В той же час доводи прокурора про те, що суд безпідставно застосував щодо ОСОБА_7 правила ст.69 КК України, що призначене їй покарання є несправедливим внаслідок м`якості, апеляційний суд визнає обґрунтованим.
Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Згідно зі ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_7 покарання судом в повній мірі не дотримані.
Зокрема, не враховано, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_7 знову вчинила умисний злочин, який є тяжким, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення.
Хоча суд у вироку і вказав, що до обставин, які обтяжують покарання, відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, але при призначенні ОСОБА_7 покарання їх фактично не врахував.
Обґрунтовуючи свій висновок про застосування щодо ОСОБА_7 ст.69 КК України суд послався на те, що та вину визнала, щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, стан її здоров`я, що потерпілий просив не позбавляти її волі, що на утриманні у неї знаходиться малолітня дитина та мати, яка є інвалідом І групи.
Разом з тим, суд не звернув уваги на точні положення закону, згідно з якими при вирішенні зазначеного питання суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та врахувати, що ст.69 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови та підстави.
Апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені у вироку обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 ст.69 КК України у суду не було.
Оскільки суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, призначив ОСОБА_7 таке покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, а тому вирок відповідно до вимог ст.ст.409, 413, 414 КПК України в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині свого вироку.
При призначенні ОСОБА_7 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченої, яка при не знятій і не погашеній у встановленому законом порядку судимості після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не стала і знову вчинила умисний злочин.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини, щире каяття.
До обставин, які обтяжують покарання, суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.
Враховує колегія суддів також і те, що потерпілий не настоює на призначенні обвинуваченій суворого покарання і претензій майнового характеру до неї він не має, що на утриманні у ОСОБА_7 знаходиться малолітня дитина та мати, яка є інвалідом І групи, що по місцю проживання вона характеризується позитивно.
Врахувавши зазначені вище обставини в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 слід призначити мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене ч.1 ст.121 КК України.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити в цій частині свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу приведення вироку до виконання.
У решті вирок залишити без змін.
Копію вироку негайно вручити засудженій ОСОБА_7 та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4