Справа № 463/4951/15-к
Провадження № 1-кс/463/35/16
У Х В А Л А
19 січня 2016 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Личаківського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого СВ Личаківського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що 10 грудня 2015 року слідчим ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим. Представником скаржника копія постанова була отримана лише 13 січня 2016 року. Вважає, що слідчий безпідставно виніс оскаржувану постанову, оскільки в такій не зазначено підстав для прийняття такого рішення, не наведено жодних доказів, така є невмотивована, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 підтримав скаргу з підстав викладених у такій, просить її задоволити.
Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги, не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарги проведено без його участі.
Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Згідно з ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.
Відповідно до ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Згідно з ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно з ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Слідчим суддею встановлено, що 10.09.2015 року ОСОБА_4 звернувся до Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області із заявою про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні за № 0003597.
10 грудня 2015 року слідчим СВ Личаківського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні.
Згідно положень ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Тобто в судовому засіданні встановлено, що слідчим розглянута заява ОСОБА_4 та за результатами розгляду такої винесено відповідну постанову.
Постановою слідчого СВ Личаківського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 10 грудня 2015 року ОСОБА_4 правомірно відмовлено у визнанні його потерпілим, оскільки зі змісту заяви ОСОБА_4 не вбачається, що останньому внаслідок вчинення кримінального правопорушення завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, жодного повідомлення про заподіяння такої шкоди у заяві і в подальших зверненнях не зазначено. Не конкретизовано даних обставин і в судовому засіданні. Вказане свідчить про відсутність будь-яких фактичних даних, які б свідчили про спричинення експертами Львівського НДІ ОСОБА_4 моральної, фізичної чи майнової шкоди, настання якої згідно зі ст.55 КПК України є підставою до визнання особи потерпілою.
Крім того, скаржником не зазначено розміру завданої йому матеріальної та моральної шкоди, не вказано якими конкретно діями експертів, коли і де, з яких мотивів, яким способом, йому завдана шкода, не додано жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння шкоди, не заявлено вимог про відшкодування завданих збитків.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку що постанова слідчого СВ Личаківського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 10 грудня 2015 року винесена правомірно, відповідає нормам КПК України, тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.220, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

у х в а л и в :
у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Личаківського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1