АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/514/15 Справа № 694/2307/14-к Категорія: ч.1,2 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2015 року яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , що має на утриманні одну неповнолітню дитину, не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано ОСОБА_8 винним винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання: - за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі; - за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі;- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією 1/6 частини особистого майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією 1/6 частини особистого майна. Початок строку відбування покарання рахувати з часу обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 10 листопада 2014 року.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та про речові докази.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, залишено в силі до набрання вироком законної сили.

в с т а н о в и л а :
21 серпня 2014 року ОСОБА_8 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 особисто виготовив наркотичний засіб - опій ацетильований, який помістив до одноразового медичного шприца ємкістю 5 мл, та в подальшому зберігав його з метою збуту.

Приблизно о 16 годині 30 хвилин 21 серпня 2014 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 умисно, з корисливих мотивів, збув, шляхом продажу за ціною 300 грн., ОСОБА_10 разовий медичний шприц ємкістю 5 мл, наповнений рідиною коричневого кольору, яка згідно висновку експерта № 2/1322 від 10.09.2014 року містить в своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,175 грам.

Крім того, в кінці вересня 2014 року, в невстановлений слідством день та час, ОСОБА_8 пройшов до приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розміщений по АДРЕСА_2 , де діючи умисно, з корисливих мотивів та метою особистого збагачення, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з торгового залу магазину належну ОСОБА_11 бензопилу Енергомаш ПТ 99375, вартістю 1020 грн., після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, чим завдав потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.

ОСОБА_8 , повторно, приблизно о 16 годині 10 хвилин 05 жовтня 2014 року, перебуваючи в приміщенні кафе-бару ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованому по АДРЕСА_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих мотивів та метою особистого збагачення, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до барної стійки в банкетному залі, звідки шляхом вільного доступу, таємно викрав грошові кошти в сумі 1523 грн., після чого з місця вчинення злочину з викраденим зник, спричинивши ОСОБА_12 матеріальних збитків на вказану суму.

Приблизно о 10 годині 12 жовтня 2014 року, ОСОБА_8 підійшов до торгової палатки, яка знаходилась навпроти приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_4 , що розташований по вул. В.Чорновола, 5 в м. Звенигородка Черкаської області, де діючи умисно, з корисливих мотивів та метою особистого збагачення, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з прилавку належну ОСОБА_13 спортивну чоловічу куртку вартістю 700 грн., після чого з місця вчинення злочину з викраденим зник, чим завдав потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2015 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1, ч.2 ст.185, ч.2 ст.307 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією 1/6 частини особистого майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією 1/6 частини особистого майна.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2015 року скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду обвинувачений звернувся з апеляційною скаргою в якій просить вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Вирок у частині оскарження кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 і ч.2 ст.185 КК України не оскаржується, а тому колегія суддів у цій частині вирок, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, не переглядає.

Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення його апеляційної скарги і безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 про підтримання апеляційних скарг останніх і відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вироку місцевого суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок суду першої інстанції відповідає.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах досліджених судом.

Посилання захисника ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі на те, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_8 у частині інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України є неконкретним, оскільки в обвинувальному акті не зазначено кількість речовини, що знаходилось у шприці не відповідають наявним обставинам провадження. Оскільки, з обвинувального акту і оскаржуваного вироку місцевого суду вбачається, що ОСОБА_8 реалізував за 300 грн. ОСОБА_10 рідину коричневого кольору, що містилася у разовому медичному шприці ємкістю 5 мл, яка згідно висновку експерта № 2/1322 від 10.09.2014 року містить в своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,175 грам. Тобто, обвинуваченням було чітко визначено реалізацію ОСОБА_8 ОСОБА_10 кількість реалізованого особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - опій ацетильований, у масі в перерахунку на суху речовину - 0,175 грам.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч.2 ст.307 КК України, наступні докази: протокол огляду та помітки грошових коштів від 21 серпня 2014 року; протокол огляду покупця та вручення йому грошових коштів від 21 серпня 2014 року; протокол добровільної видачі від 21 серпня 2014 року; власноручно написаною заявою ОСОБА_8 від 21 серпня 2014 року про добровільну видачу працівникам міліції грошових коштів в сумі 300 грн. купюрами по 100 грн. серії КУ №4352126, ЕИ 9307505, БМ №8599363; протокол особистого огляду від 21 серпня 2014 року, в ході якого у ОСОБА_8 виявлено грошові кошти в сумі 300 грн. купюрами по 100 грн. серії КУ №4352126, ЕИ 9307505, БМ №8599363; протокол огляду предметів від 22 серпня 2014 року з фото таблицею до нього; висновок експерта № 2/1322 від 10 вересня 2014 року; висновок експерта № 2/1323 від 10 вересня 2014 року; протокол № 1037 про проведення оперативної закупки наркотичного засобу від 22 серпня 2014 року; протокол № 1175 про проведення оперативної закупки наркотичного засобу та оперативно технічних заходів у вигляді -аудіо, -відео контролю особи без її відома від 03 вересня 2014 року, переглянутим в судовому засіданні місцевого суду відеозапису проведення оперативної закупки, показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Наведені вище докази узгоджуються як між собою так і іншими доказами у провадженні, які суд дослідив у відповідності до вимог процесуального закону.

Твердження, у свої апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 про незаконність слідчих дій, проведених за участю понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , зокрема за наслідками яких були складені протоколи: огляду та помітки грошових коштів від 21 серпня 2014 року; огляду покупця та вручення йому грошових коштів від 21 серпня 2014 року; добровільної видачі від 21 серпня 2014 року; особистого огляду від 21 серпня 2014 року, в ході якого у ОСОБА_8 виявлено грошові кошти в сумі 300 грн. купюрами по 100 грн. серії КУ №4352126, ЕИ 9307505, БМ №8599363, є помилковими.

Так як, у матеріалах справ відсутні дані про те, що саме наведені особи мають статус осіб, які позбавлені можливості, відповідно до ч.7 ст.223 КПК України, приймати участь, при проведенні наведених вище слідчих дій, саме як понятих. У свою чергу, відповідно до цієї норми участь понятих при наведених вище слідчих не є обов`язковою.

Крім цього, наведені вище слідчі дії узгоджуються із власноручно написаною заявою ОСОБА_8 від 21 серпня 2014 року про добровільну видачу працівникам міліції грошових коштів в сумі 300 грн. купюрами по 100 грн. серії КУ №4352126, ЕИ 9307505, БМ №8599363 та показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що останній саме ОСОБА_8 реалізував наркотичний засіб у порядку оперативної закупки наркотичного засобу.

При цьому, наведені обставини спростовують доводи апелянта ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_10 не усвідомлював своїх дій, як наркозалежний і наркотичний засіб обвинуваченому не реалізовував, оскільки грошові кошти у розмірі 300 грн. останньому в руки не передавав, а перебуваючи на кухні квартири обвинуваченого, поклав на холодильник.

У свою чергу безпідставними є твердження ОСОБА_8 в обґрунтування своїх апеляційних вимог про те, що місцевим судом не було витребувано у прокурора для ознайомлення у судовому засіданні протокол та додатки до них оперативно-розшукової справи, протоколи негласних слідчих дій, протокол у прокурора, який останній повинен був винести відповідно до ст.271 КПК України, оскільки за наслідками проведення оперативної закупки наркотичного засобу та оперативно технічних заходів у вигляді аудіо, -відеоконтролю особи без її відома було складено протокол №1175 від 03 вересня 2014 року, який відповідає положенням ст.256 КПК України, і містить достатню інформацію про проведення негласних слідчих дій.

Таким чином, доводи апелянтів захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність у діях останнього складу злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, є необґрунтованими і не відповідають наведеним вище доказам, дослідженим судом першої інстанції, які останнім було вірно покладено в основу вироку стосовно обвинуваченого.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора відносно м`якості призначеного покарання, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Так як, згідно із ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч.2 ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції призначаючи вид та розмір покарання, урахував ступень тяжкості вчинених злочинів обвинуваченим, відповідно до ст.12 КК України, один із яких (ч.2 ст.185 КК України) відносяться до злочинів середньої тяжкості, а інший (ч.2 ст.307 КК України) є - тяжким, особу винного, який є несудимим, за місцем проживання характеризується задовільно, перебуває у лікаря нарколога з 2014 року з діагнозом опоїдна залежність, наявність пом`якшуючих обставин щире каяття за вчинення крадіжок та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Отже, суд дотримався положень статей 50, 65 КК України, призначаючи ОСОБА_8 покарання, за правилами ч.1 ст.70 КК України, у виді реального позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією 1/6 частини особистого майна, що відповідає ступеню тяжкості інкримінованих останньому злочинів та особі обвинуваченого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Переконливих доводів щодо неправильного призначення покарання у апеляційній скарзі прокурором не було наведено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом, об`єктивно та повно враховано всі обставини кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , вірно визначено міру покарання та відповідно прийнято законне та справедливе рішення.

Виходячи з указаного вище, а також керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Головуючий :

Судді :