Справа № 11а-493/10 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 11а-493/10
Категорія ст.ст.15 ч.2, 121 ч.1
КК України Доповідач: Волинець М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2010 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Леона О.І.

суддів Волинця М.М., Танечника І.І.

за участю прокурора Ковальчука О.Т.

та засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Личаківського районного суду м Львова від 14 квітня 2010 року.-

в с т а н о в и л а :

цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, раніше судимого: - 1).-17.06.1983 року вироком Личаківського райсуду м. Львова за ст.ст. 206 ч.2, 140 ч.1, 42 КК України З(три) роки і 6(шість) місяців позбавлення волі; 2).- 21.04.1989 року вироком Тельманівського райсудом м. Донецької області за ст. 184 КК України на 8(вісім) місяців позбавлення волі; 3).- 10.11.1992 року вироком Личаківського райсуду м. Львова за ст. 229-6 ч.1 КК України на 2(два) роки позбавлення волі; 4).- 04.05.1995 року вироком Личаківського райсуду м. Львова за ст.ст. 17, 81 ч.3; 89 ч.1 КК України на З(три) роки і 6(шість) місяців позбавлення волі; 5).-17.08.1999 року вироком Галицького райсуду м. Львова за ст. 229-6 ч.2 КК України на 2(два) роки і 6(шість) місяців позбавлення волі і звільненого 22.09.1999 року на підставі ст. 4 Закону України "'Про амністію" від 11.05.1999 року - невідбутий строк 1(один) рік 2(два) місяці 16 днів; 6).- 13.12.2004 року вироком Золочівського райсуду м. Львова за ст. 309 ч.2 КК України на З(три) роки позбавлення волі; Постановою Сихівського райсуду м. Львова від 23.05.2006 року замінено невідбуту частину покарання на обмеження волі. Постановою Долинського райсуду Івано-Франківської області від 22.11.2006 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий термін 9(дев'ять) місяців 26 днів;

-засуджено за ст.ст. 15. 121 ч.1КК України на 5(п»ять) років позбавлення волі;

-за ст. 128 КК України на 2(два) роки обмеження волі.

У відповідності до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_1 остаточне покарання у вигляді 5(п'яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_1 обчислюється з 19 вересня 2008 року, тобто з часу його фактичного затримання.

Вирішено питання про речові докази згідно ст.ст. 81, 330 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1Я- до вступу вироку в законну силу

залишено попередній тримання під вартою.

За вироком суду підсудний ОСОБА_1 19.09.2008 року близько 02.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля торгового кіоску ПКП "Людмила", що по вул. К.Левицького, 116 у м. Львові, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на грунті особистих неприязних відносин, під час розмови з ОСОБА_2, однак свого злочинного наміру не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки цьому завадила ОСОБА_3, яка маючи намір припинити злочинні дії ОСОБА_1, стала між підсудним і ОСОБА_2

Крім того, ОСОБА_1, 19.09.2008 року близько 02.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля торгового кіоску ПКП "Людмила", що по вул. К.Левицького, 116 у м. Львові, намагаючись нанести удар потерпілому ОСОБА_2, заподіяв необережне тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_3, яка несподівано стала між ними, завдавши удар ножем в праву ділянку живота, внаслідок чого їй було діагностовано "проникаюче ножове поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки, внутрішньочеревну кровотечу", що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент її спричинення.

На вирок суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2010 року змінити та пом'якшити йому покарання.

В обгрунтування своєї апеляції покликається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги його сімейний стан, батьків пенсіонерів. Не було враховано його стан здоров'я: хвороба туберкульозом і хронічні гепатити "В" і "С".

Розгляд справи відбувався однобічно, є розбіжності між його показами на досудовому слідстві і показами в судовому засіданні на які суд послався при винесенні вироку не можуть доводити його вини, оскільки вони підкреслюють їхні відносини з потерпілою ОСОБА_3 і ніяк не доводять його умислу завдати ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того в своїх доповненнях до апеляції вважає, що ним не було вчинено злочину передбаченого ст.ст. 15, 121 ч. 1 КК України, і взагалі відсутня подія такого злочину, вважає невірною кваліфікацію його дій за ст. ст. 15. 121 ч.1 КК України щодо замаху на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_2, оскільки в матеріалах справи відсутні докази спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а насправді він не мав наміру наносити потерпілому ніяких тілесних ушкоджень, а витягнувши ніж, намагався налякати потерпілого, шоб не розпочалась бійка. Не було враховано судом той факт, що він сам з'явився в міліцію і чистосердечно зізнався у скоєному злочині, що доводить його намір понести покарання, а не уникати його. Вважає, що вирок базується виключно на припущеннях, що згідно чинного законодавства є незаконно.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та доповнення до неї. міркування прокурора про необґрунтованість апеляції і залишення без зміни вироку суду, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_4 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим.

Судом першої інстанції належним чином повно та об'єктивно проведено дослідження матеріалів справи, та зроблено вірну кваліфікацію дій засудженого на підставі правильної оцінки дослідженим в ході судового слідства доказам, зокрема таким як:

- висновок експерта № 2584 від 23.09.2008 року (а.с.53-54) ОСОБА_3 яким встановлено, що при обстеженні лікарями хірургічного відділення Львівської обласноїклінічної лікарні, було діагностовано: "Проникаюче ножове поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки, внутрішньочеревну кровотечу", з наявністю рани передньої черевної стінки справа в проекції печінки. Вказана травма утворилась від дії колюче-ріжучого предмету, можливо від дії леза ножа 19 вересня 2008р. та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент її спричинення;

-показання допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_5, який підтримав вказаний висновок судово-медичної експертизи та пояснив, що враховуючи матеріали справи, медичні документи, дані протоколу відтворення обстановки та обставин події, криміналістичну експертизу одягу потерпілої, можна зробити висновок, що ніж рухався в передньо-задньому напрямку і потерпілій було нанесено один удар;

-висновок судово-імунологічної експертизи № 664/2008-Ім від 15.10.2008 року (а.с.62-67), яким встановлено, що кров ОСОБА_3 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. В слідах на светрі, на безрукавці, на фартуху, на штанах - речах ОСОБА_3 виявлена кров людини, яка може походити від самої потерпілої;

-висновок медико-криміналістичної експертизи № 54/2010-мк від 15.03.10р. (а.с. 169-173), яким встановлено, що при проведенні експертизи одягу ОСОБА_6 на передній поверхні фартуха справа, на передку джемпера справа та на правій полі безрукавки було виявлено по одному колото-різаному пошкодженню, які утворились від дії плоского колючо-ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав одне досить гостре лезо та обух з, як мінімум, одним досить добре вираженим ребром. Колото-різані пошкодження на фартуху, безрукавці та джемпері відповідають за локалізацією між собою та рані на тілі ОСОБА_3 на рівні 9-го міжреберного проміжку по середньо-ключичній лінії. Крім того на одязі було виявлено велику кількість наскрізних пошкоджень які, наймовірніше, були заподіяні під час проведення досліджень у відділенні судово-медичної імунології. При дослідженні одягу щодо взаємного розташування потерпілої та особи, яка наносила тілесне ушкодження можна лише стверджувати, що під час заподіяння пошкодження знаряддя було спрямоване у передню черевну стінку справа;

-показання допитаного судовому засіданні експерта ОСОБА_7 який підтримав вказаний висновок медико-криміналістичної експертизи та пояснив, що враховуючи проведені дослідження, можна зробити висновок, що потерпілій було завдано один удар колюче-ріжучем предметом типу клинка ножа з досить гострим лезом і знаряддя було спрямоване у передню черевну стінку справа;

-акт амбулаторної судової-психіатричної експертизи № 764 від 14.10.2008 року (а.с.74-75) ОСОБА_1, яким встановлено, що на даний час психічним захворюванням не страждає, виявляє психопатичні риси характеру, що не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_1 психічним захворюванням чи недоумством не страждав, не виявляв будь яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

-протокол ставки віч-на-віч між потерпілою ОСОБА_3 та підсудним ОСОБА_1 від 14.11.2008 року (а.с.80-81), на якій потерпіла в поєному обсязі підтвердила свої покази дані на досудовому слідстві, детально описавши про відносини між ними та про події злочину, а підсудний прослухавши її показання повністю підтвердив такі, вказавши, що дійсно при вказаних потерпілою подіях, він наніс їй удар ножем в районі живота;

-під час проведення відтворення обстановки та обставин події 11.02.2010р. потерпілі дали аналогічні покази даним па досудовому слідстві. ОСОБА_3 вказала, що побачивши ніж в руках ОСОБА_1, вирішила втрутитися і стала між ними. ОСОБА_2 пояснював, що підсудний витягнув з кишені ніж та розмахнувся ним, побачивши це потерпіла закричала та стала між ними щоб забрати ОСОБА_2 Засуджений також детально описав як замахувався ножем.

З огляду на такі досліджені Личаківським районним судом м. Львова докази, колегіясуддів вважає, що твердження засудженого про відсутність у нього наміру на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_2 не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи та показаннями потерпілих. Так зокрема про намір засудженого нанести тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_2, свідчить в тому числі траєкторія, напрямок та зусилля з якими засуджений здійснював удар ножем. І лише внаслідок дій потерпілої ОСОБА_3 яка раптово, несподівано для засудженого стала на шляху руху ножа, перед потерпілим ОСОБА_2, засуджений ОСОБА_1 не зміг довести свого злочинного наміру до кінця, та з необережності завдав тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_3 При цьому, слід наголосити, що потерпіла не вплинула на напрямок чи зусилля, з якими засуджений наносив удар ножем. Враховуючи такі обставини, напрямок спрямованого удару ножем, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи № 2584 від 23.09.2008 року (а.с.53-54), показаннями експерта ОСОБА_5 чітко проглядається намір засудженого нанести удар ножем потерпілому ОСОБА_2, завдавши тілесного ушкодження небезпечного для життя потерпілого.

Разом з тим, пояснення засудженого в апеляційній скарзі про те, що за наявності наміру нанести потерпілому ОСОБА_2 він мав можливість це зробити після того як наніс потерпілій ОСОБА_3 удар ножем, і що висновок суду про те, що перелякавшись вчиненого засуджений втік - безпідставний, то такі пояснення засудженого колегія суддів критично оцінює, оскільки дослідженими у справі доказами встановлено, що відразу після нанесення удару ножем потерпілій ОСОБА_3 засуджений ОСОБА_1 втік з місця злочину, не продовжував конфлікт з потерпілим ОСОБА_2, не вчинив жодних дій. щоб якимось чином надати допомогу потерпілій ОСОБА_3

На підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 67 КПК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_1 і правильно кваліфікував його дії за ст.ст. 15. 121 ч.1 та ст.128 КК України.

Як видно із матеріалів до судового слідства і протоколу судового засідання, органи слідства і суд дослідили всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення в справі, допитані потерпілі, а тому доводи апеляції про проявлену необ»єктивність при розгляді справи є необгрунтованими.

Також при перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильне застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування чи зміну вироку, про що порушується питання в апеляції.

Покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого злочину і даним про особу ОСОБА_1, враховано його стан здоров'я та сімейний стан. Обране судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підстав для пом'якшення покарання засудженому колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів.-

у х в а л и л а :

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2010 року відносно засудженого ОСОБА_1 - залишити без змін, а його апеляційну скаргу з доповненнями - без задоволення.

Головуючий:

Судді: