Ухвала
іменем України 2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004525 щодо ОСОБА_4 ,

встановила:

вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року

ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднано покарання, призначене за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 2 вересня 2014 року та остаточно ОСОБА_4 визначено покарання 3 роки позбавлення.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року цей вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він будучи повідомленим про підозру у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, 6 червня 2015 року приблизно о 00 год. 50 хв., перебуваючи в магазині «Велика Кишеня», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 8, умисно, повторно протиправно, таємно, взяв з прилавку пляшку горілки «Роса», банку кави «Карт Нуар», банку «Ікри тріски», шоколадний батончик «Снікерс», поліетиленовий пакет, булочку з маком, загальною вартістю 229 гривень 73 копійки. Із зазначеним товаром ОСОБА_4 направився за межі касової зони, не сплативши за нього, проте довести свій умисел до кінця не зміг, оскільки був зупинений співробітниками охорони магазину.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України та, як наслідок, м`якість призначеного покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Вказує що суд не надав належної правової оцінці доказам у провадженні. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином доводи прокурора про безпідставне застосування судом першої інстанції до ОСОБА_4 ст. 75 КК України. Зазначає, що не враховано, що йому вже було повідомлено про підозру у вчиненні аналогічного злочину за подібних обставин, але не дивлячись на це, продовжив свою злочинну діяльність, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та представляє небезпеку для суспільства. Вважає, що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
З судових рішень убачається, що прокурор не погоджуючись із покаранням, призначеним ОСОБА_4 із застосуванням ст. 75 КК України звернувся з апеляційною скаргою.
Колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи справу в межах поданої апеляції, зазначила, що при призначенні покарання районний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим правопорушення, дані про особу винного, який вину визнав, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обґрунтовано визнано судом та взято до уваги обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та правильно не встановлено тих, що його обтяжують.
Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_4 та при звільненні від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд визнав можливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, навів переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Призначене покарання є обґрунтованим, законним, справедливим і сприятиме перевихованню засудженого та попередженню нових злочинів.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи апеляції прокурора, щодо м`якості призначеного покарання, належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене касаційні вимоги прокурора безпідставні.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3