АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006895, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Димитрове, Олександрійського району, Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 р. ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2-4 ст. 76 КК України.

Судом у справі вирішено питання про речові докази.

Заступник прокурора міста Києва ОСОБА_9 подав на зазначений вирок апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на неправильне застосування кримінального процесуального закону України, просить вирок суду першої інстанції змінити та виключити з його мотивувальної частини формулювання про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і вважати, що він вчинив кримінальне правопорушення з особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження. У решті вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.
В обгрунтування неправильності застосування судом першої інстанції кримінального процесуального закону України, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_9 посилається на те, що суд у вироку допустив порушення вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, оскільки під час викладу фактичних обставин кримінального правопорушення безпідставно зазначив, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , матеріали кримінального провадження щодо яких виділені в окреме провадження. Якщо дані про наявність ознак кримінального правопорушення встановлені щодо осіб, які не є обвинуваченими у провадженні, суд не вправі у вироку допускати висловлювання та судження, які можуть бути оцінені, як визнання цих осіб винними у вчиненні кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та прокурора ОСОБА_6 , який не підтримав апеляційну скаргу, доводи захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою з групою осіб, з правовою кваліфікацією зазначеного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

09 березня 2014р., приблизно о 21.00 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, знаходячись неподалік від входу на територію ринку «Юність» по вул. Миропільській 2 в м. Києві, побачивши раніше незнайомого їм ОСОБА_12 ,вступили в попередню змову між собою з метою відкритого викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_13 , для чого підійшли впритул до ОСОБА_12 ОСОБА_8 кулаком правої руки наніс удар в область обличчя ОСОБА_12 ,від чого останній втратив рівновагу та впав на землю, після чого ОСОБА_10 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, наніс ОСОБА_14 два удари правою ногою в область обличчя. ОСОБА_11 , матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, нанесла ОСОБА_14 один удар правою ногою в область обличчя, спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій надбрівній та лівій вилицевій ділянках, на спинці носу в середній третині, чим застосували насильство, яке не є небезпечним для життя потерпілого, після чого ОСОБА_11 з кишені потерпілого дістала гроші в сумі 117грн., мобільний телефон марки «Нокіа 1112» вартістю 250 грн., тим самим за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, відкрито викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_14 , а саме: грошові кошти в сумі 117 грн., мобільний телефон марки «Нокіа 1112» вартістю 250 грн., а всього майно загальною вартістю 367 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникли.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою з групою осіб, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій прокурором, не заперечуються.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_8 , правову кваліфікацію діянь, вчинених останнім за ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції у вироку безпідставно зазначив, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , є необґрунтованими, оскільки спростовуються даними наявного в матеріалах кримінального провадження вироку Деснянського районного суду міста Києва від 14 липня 2014 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно із зазначеним вироком суду, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 09 березня 2014 року приблизно о 21 год. 00 хв., перебуваючи неподалік входу на територію ринку «Юність» по вул. Миропільській, 2 в м. Києві, побачивши раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_12 , вступили в злочинну змову направлену на відкрите викрадення належного ОСОБА_14 майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшли впритул до потерпілого ОСОБА_12 , при цьому особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, кулаком правої руки нанесла удар в область обличчя потерпілого, від чого останній з тратив рівновагу та впав на землю, після чого обвинувачений ОСОБА_10 наніс потерпілому два удари правою ногою в область обличчя, а обвинувачена ОСОБА_11 - один удар правою ногою в область обличчя, спричинивши потерпілому, згідно висновку експерта № 535 від 12 березня 2014 року тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій надбрівній та лівій вилицевій ділянках, на спинці носу в середній третині, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя потерпілого. Після чого ОСОБА_11 з кишені потерпілого дістала гроші в сумі 117 грн., мобільний телефон марки «Нокіа 1112», вартістю 250 грн. Після чого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з викраденим з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд.

Зважаючи на викладене, оскільки винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, доведена у передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора та необхідність залишення її без задоволення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3