Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2783/15-к
У Х В А Л А
25.09.2015 року м.Виноградів
Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність старшого слідчого Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області капітана міліції ОСОБА_6 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,
По справі проведено дві експертизи, в рамках яких встановлено, що ОСОБА_8 . Номер автомобіля піддавався змінам шляхом перебивки окремих знаків номеру.
Питання щодо тимчасового вилучення чи арешту його транспортного засобу ніхто не вирішував.
Тобто у зв`язку із відсутністю клопотання та ухвали слідчого судді, слідчий та прокурор до цих пір не довели, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права й свободи особи, що без цього заходу не може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий міг би звернутися з таким поданням.
Автомобіль, який вилучено на майданчик і на який не накладено арешт, згідно нотаріально посвідченого доручення, знаходиться в користуванні гр. ОСОБА_5 .
09 вересня 2015 року ОСОБА_5 подала слідчому письмове клопотання про повернення транспортного засобу з підстав, наведених ст. ст. 169, 171, 172, 173 КПК України.
Проте, слідчий ОСОБА_6 14 вересня 2015 року відмовив у задоволенні поданого клопотання, при цьому слідчий не зіслався на жодну норму чинного КПК України та не спростував наявність обставин, достатніх для подальшого тримання транспортного засобу на арешт майданчику міліції.
Бездіяльність старшого слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області капітана міліції ОСОБА_6 у неповерненні тимчасово вилученого майна, вважає незаконною, а транспортний засіб підлягає поверненню з наступних підстав:
Відповідно до ч.5 ст.237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.
Згідно ч.7 ст.237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Стаття 2 КПК України визначає, що «...Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура...».
Відповідно до ст. 100 КПК України (на яку зіслався слідчий у своїй відмові) речовий доказ повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166 та 170-174 КПК України.
Ці випадки передбачають порядок тимчасового доступу до речей та тимчасового вилучення речей (арешт майна).
Відповідно до пункту 14 Листа ВССУ 05.04.2013 № 223-558/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» Закінчення строку тимчасового доступу, за відсутності клопотання прокурора про його продовження або відмови слідчого судді, суду про продовження строку здійснення цього заходу забезпечення кримінального провадження, тягне за собою його припинення та необхідність повернення тимчасово вилучених речей.
Питання, щодо тимчасового вилучення чи арешту мого транспортного засобу ані слідчий, ані прокурор, ані слідчий суддя не вирішували.
Відповідно до ст. 171 та 173 КПК України неподання клопотання про арешт транспортного засобу, або невчасне постановлення ухвали слідчого судді - тягнуть за собою обов`язок повернути річ особі, у якої вона була вилучена.
Відповідно до п.4 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду затвердженої 27.08.2010 спільним наказом №51/401/649/471/23/125, до вилучених з обігу належать: предмети, придбання і використання яких здійснюється за особливими дозволами і вичерпний перелік яких визначений законодавством України; предмети, виготовлення, придбання, зберігання, збут і розповсюдження яких забороняється законодавством; документи, визначені законодавством та іншими нормативними актами.
Усі ж оборотоздатні речі, які є предметом вільного обігу і можуть бути предметом правочинів, у тому числі транспортні засоби, оргтехніка, речі звичайного домашнього вжитку, тощо не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.
Тому, якщо ж слідчий при огляду все ж в силу певних обставин вилучив таке майно, то, як показано вище, за змістом ч.7 ст.237 КПК України таке вилучене майно вважається тимчасово вилученим майном.
Згідно ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає:
1) перелік майна, яке підлягає арешту;
2) підстави застосування арешту майна;
3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі;
4) заборону розпоряджатися або користуватися майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно;
5) порядок виконання ухвали.
Відповідно до ч. 6 ст.173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Отже, якщо слідчий, прокурор не звернувся на наступний робочий день після вилучення цього майна із зазначеним клопотання до суду про його арешт, то таке майно негайно має бути повернуто особі.
Також зазначає, що Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках затверджений постановою Кабінету Міністрів №1102 від 17 грудня 2008 року.
Ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) (стаття 13).
Чинний Цивільний кодекс України чітко вирізняє поняття володіння, користування та розпоряджання - як окремі поняття.
Так, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Передача власником майна в тимчасове володіння інших осіб, наприклад, на зберігання, не призводить до втрати ним права власності. При цьому майно має вважатися таким, що перебуває у володінні власника, і тоді, коли він фізично ним не панує, наприклад, майно власника в житловому будинку в момент перебування його на роботі, товар належний громадянину підприємцю, розташований в його складському приміщенні, в період перебування його у відрядженні.
Право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами.
Право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно).
Системний юридичний аналіз даних понять породжує висновок про те, що ОСОБА_5 є володільцем майна, від якої було вилучено транспортний засіб.
Відповідно до статті 1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ - втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах.
Проте скаржник вважає, що втручання Держави (в особі слідчого) у право володіння її транспортним засобом не переслідує легітимну мету в суспільних інтересах та не є законним з підстав, наведених вище.
В судовому засіданні представник скаржника обставини та вимоги скарги підтримав.
Прокурор в судовому засіданні вважав, що скарга задоволенню не підлягає.
Заслухавши учасників, перевіривши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, у рамках якого було подано скаргу, слідчий суддя приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено.
27.01.2015 року ОСОБА_5 добровільно надала для огляду транспортний засіб марки Ауді А6, р.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в неї, як однієї з осіб, яка ним має право користування та розпоряджання згідно нотаріально посвідченої довіреності виданої 18.04.2010 року строком до 18.02.2015 року. За наслідками проведення слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України 27.01.2015 року огляду місця події даний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію вилучено, а автомобіль поміщено на штрафмайданчик.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що скаржник, його представник, посилаючись у скарзі на обставину про те, що автомобіль, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, знаходиться у користуванні скаржника, строк дії якої сплив 18.02.2015 року, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за номером кузова НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_9 , при цьому, що номер кузова НОМЕР_2 на самому транспортному засобі, згідно висновку експерта № 879 від 20 травня 2015 року, нанесене на кузов автомобіля не заводським (кустарним) способом, слід констатувати, що вказаний транспортний засіб не відноситься до майна належному ОСОБА_5 . Посилання у скарзі на ч. 1 ст. 100 КПК України про повернення речового доказу якнайшвидше володільцю, крім випадків, передбачених ст. 160-166 та 170-174 КПК України, оскільки інакше порушуються права ОСОБА_5 , визначені статті 1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як особи як володіє своїм майном, така особа не може бути позбавлена своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, - є безпідставним.
Посилання у скарзі на порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затверджений постановою Кабінету Міністрів №1102 від 17 грудня 2008 року (надалі по тексту Порядок), є також безпідставним, оскільки даний порядок визначає прядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху, а також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", уповноважена особа територіального, у тому числі міжрегіонального органу патрульної служби, негайно тимчасово затримує такий транспортний засіб та доставляє на спеціальний майданчик чи стоянку (п.2).
Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред`явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення (абзац 1 пункту 12 Порядку).
Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за вимогою державного виконавця (абзац 2 пункту 12 Порядку).
Поряд з цим, відповідно до п.4 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду затвердженої 27.08.2010 спільним наказом №51/401/649/471/23/125, до вилучених з обігу належать: предмети, придбання і використання яких здійснюється за особливими дозволами і вичерпний перелік яких визначений законодавством України; предмети, виготовлення, придбання, зберігання, збут і розповсюдження яких забороняється законодавством; документи, визначені законодавством та іншими нормативними актами.
Усі ж оборотоздатні речі, які є предметом вільного обігу і можуть бути предметом правочинів, у тому числі транспортні засоби, оргтехніка, речі звичайного домашнього вжитку, тощо не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.
Посилаючись на зазначені обставини скаржник не враховує також наступне.
Відповідно до речення 1 абзацу другого пункту 15 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, - Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими (один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими (змінено один або кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером) ідентифікаційними номерами складових частин (кузова, шасі, рами) не допускається.
Постановою слідчого 28.01.2015 року автомобіль марки «Ауді А 6», д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу його власником є ОСОБА_9 .
Довіреність на підстави якої особа, яка подала скаргу, вважає себе законним розпорядником зазначеного автомобіля на час подання клопотання до слідчого, скарги на бездіяльність слідчого та на час вирішення скарги є недійсною, оскільки довіреність видана на строк до 18.02.2015 року.
Статтею 100 КПК України визначено, що спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства (ч.10). Однак даному порядку передує вирішення судом долю речових доказів і документів при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (ч.9). На час розгляду скарги судове рішення, яким закінчено кримінальне провадження, - відсутнє, досудове розслідування триває.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 КПК України (Глава 15), тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України (Глава 16), тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Крім того, ч.ч. 1 та 2 ст. 168 КПК України, передбачено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Статтею 303 КПК України визначений перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження.
Поруч з наведеним, ст. 169 КПК України, визначений порядок припинення тимчасового вилучення майна.
Дані переліки є чітко визначеними та розширеному тлумаченню не підлягають.
Таким чином, обставини наведені у скарзі, які б підтверджували бездіяльність слідчого при розгляді клопотання про повернення транспортного засобу, як тимчасово вилученого майна, свого підтвердження не знайшли, правові підстави для задоволення скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -
У задоволенні скарги відмовити.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора відповідно до ч.3 ст.307 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1