Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/8882/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2015 року Подільський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

заявника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_5 про перегляд ухвали Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В :
На адресу суду надійшла заява ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року, якою останній замінені примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_5 посилається на те, що приймаючи рішення про заміну примусових заходів медичного характеру, суд виходив з долученого до матеріалів справи висновку комісії лікарів-психіатрів ТМО «Психіатрія» в м. Києві від 19 грудня 2014 року, який констатував факт покращення її психічного здоров`я, що виключало необхідність подальшого примусового медичного лікування в умовах стаціонару. Разом з тим, нею 04 червня 2015 року, тобто після постановлення ухвали Подільським районним судом м. Києва, через Секретаріат Уповноваженого Верховною Радою України з прав людини отримано лист заступника директора з наукової роботи і судової психіатрії та експертизи ОСОБА_6 , відповідно до якого, зазначений в акті додаткової судово-психіатричної експертизи № 793 від 21 серпня 2012 року (проведеної під час досудового розслідування кримінальної справи), виявлений у ОСОБА_5 психічний розлад у виді змішаного розладу особистості, стан декомпенсації не позбавляє особу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не обумовлює настільки значної небезпеки для суспільства, щоб особа, яка страждає цим психічним розладом, потребувала застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Окрім цього зазначено, що Дніпровський районний суд м. Києва не врахував, що між датою проведення додаткової судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 (21 серпня 2012 року) та датою судового засідання (22 травня 2014 року) пройшов значний проміжок часу і психічний стан ОСОБА_5 міг зазнати суттєвих змін, а для встановлення актуального психічного стану особи, суд міг призначити повторну судово-психіатричну експертизу. Вищезазначений документ заявник розцінює як нововиявлену обставину та доказ відсутності у неї такого психічного розладу, який викликав би необхідність в подальшому застосуванні примусових заходів медичного характеру.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_4 повністю підтримали доводи, викладені в поданій заяві, просили суд її задовольнити та винести нову ухвалу, якою припинити застосування примусових заходів медичного характеру, а розгляд кримінальної справи продовжити, оскільки у заявника відсутня така психічна хвороба, яка б потребувала застосування примусових заходів медичного характеру, що в свою чергу виключає необхідність у здійсненні її заміни.

Прокурор заперечував проти задоволення даної заяви в повному обсязі, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, додатки до неї, матеріали справи 758/15322/14 (номер провадження 1-В/758/369/14), суд прийшов до висновку про необхідність залишення заяви ОСОБА_5 про перегляд ухвали суду від 30 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами без задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами встановлено наступне.

Дніпровським районним судом м. Києва в травні 2014 року за результатами судового розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 377 КК України, постановлено ухвалу про застосування до останньої заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинила суспільно небезпечні дії в стані обмеженої осудності, після чого захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Постановляючи таке рішення, суд посилався на ряд доказів, серед яких висновок додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 793 від 21 серпня 2012 року, відповідно до якого ОСОБА_5 на час її проведення страждала змішаним розладом особистості, стан декомпенсації та за своїм психічним станом не здатна була усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період вчинення нею інкримінованих їй дій ОСОБА_5 страждала змішаним розладом особистості, стан декомпенсації, які суттєво впливали на здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, обмежуючи її, внаслідок чого вона не була повною мірою здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. Окрім цього, зроблено висновок про необхідність застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу.

З 29 серпня 2014 року ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в Територіальному медичному об`єднанні «Психіатрія» у м. Києві, директор якого 24 грудня 2014 року звернувся до Подільського районного суду м. Києва з поданням про заміну обраних ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до медичного закладу із загальним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно ухвали Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року, судом задоволено вищевказане подання психіатричного закладу, а ОСОБА_5 замінені примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Як зазначає заявник, нею 04 червня 2015 року, тобто після постановлення ухвали Подільським районним судом м. Києва від 30 грудня 2014 року, через Секретаріат Уповноваженого Верховною Радою України з прав людини отримано лист заступника директора з наукової роботи і судової психіатрії та експертизи ОСОБА_6 , відповідно до якого, зазначений в акті додаткової судово-психіатричної експертизи № 793 від 21 серпня 2012 року (проведеної під час досудового розслідування кримінальної справи), виявлений у ОСОБА_5 психічний розлад у виді змішаного розладу особистості, стан декомпенсації не позбавляє особу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не обумовлює настільки значної небезпеки для суспільства, щоб особа, яка страждає цим психічним розладом, потребувала застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Окрім цього зазначено, що Дніпровський районний суд м. Києва не врахував, що між датою проведення додаткової судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 (21 серпня 2012 року) та датою судового засідання (22 травня 2014 року) пройшов значний проміжок часу і психічний стан ОСОБА_5 міг зазнати суттєвих змін, а для встановлення актуального психічного стану особи, суд міг призначити повторну судово-психіатричну експертизу. Вищезазначений документ заявник розцінює як нововиявлену обставину та доказ відсутності у неї такого психічного розладу, який викликав би необхідність в подальшому застосуванні примусових заходів медичного характеру. Дану обставину ОСОБА_5 розцінює як нововиявлену, оскільки зазначена в ній інформація не була відома суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, та таку, яка свідчить про відсутність підстав для застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до положень ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами в зв`язку з обставинами, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом з раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Проаналізувавши в сукупності досліджені матеріали, судом встановлено, що Подільським районним судом м. Києва 30 грудня 2014 року проводився судовий розгляд подання психіатричного закладу, який надавав ОСОБА_5 психіатричну допомогу у вигляді примусових заходів медичного характеру, під час якого, у відповідності до вимог ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд приймав рішення про відсутність чи наявність підстав для здійснення заміни примусових заходів медичного характеру у зв`язку з встановленням лікарською комісією значного покращення психічного стану хворого. Питання щодо припинення примусових заходів медичного характеру перед судом не ставилось, оскільки таких висновків не було долучено.

Суд прийшов до висновку, що лист заступника директора з наукової роботи і судової психіатрії та експертизи ОСОБА_6 від 08 жовтня 2014 року, у якому зазначається про те, що психічний розлад у виді змішаного розладу особистості, стан декомпенсації не позбавляє особу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не обумовлює настільки значної небезпеки для суспільства, щоб особа, яка страждає цим психічним розладом, потребувала застосування до неї примусових заходів медичного характеру, не доводить неправильність постановленої ухвали Подільського районного суду м. Києва, що належить переглянути.

Суд виходить з того, що саме Дніпровським районним судом м. Києва вирішувалось питання про обрання примусових заходів медичного характеру, який на підставі зібраних доказів прийшов до висновку про існування факту перебування ОСОБА_5 в стані обмеженої осудності, а заявник безпідставно вважає можливим скасування застосованих до неї примусових заходів медичного характеру шляхом звернення до Подільського районного суду.

Даний висновок суду підтверджується також вимогами ст. 463 КПК України, відповідно до яких заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

Враховуючи вище наведене, а також те, що в судовому засіданні не встановлено обставин того, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року ґрунтувалась на обставинах, визначених ч. 2 ст. 459 КПК України, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_5 про перегляд вищезазначеного рішення суду за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-372, 376, 459, 466, 467 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Залишити заяву ОСОБА_5 про перегляд ухвали Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення через Подільський районний суд м. Києва.

СуддяОСОБА_1