П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2015 року м. Київ

Судова палата у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого судді ОСОБА_5.

суддів: ОСОБА_6., ОСОБА_7 ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10, ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_13., ОСОБА_14., ОСОБА_15, ОСОБА_16.,

при секретарях: ОСОБА_17., ОСОБА_18

за участю начальника Управління підтримання державного обвинувачення у суді Генеральної прокуратури України ОСОБА_19.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_2,

у с т а н о в и л а:

Вироком Павлограського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 вересня 2014 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, судимого вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 1 липня 2002 року за частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) на підставі статті 69 КК на шість років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 31 жовтня 2006 року умовно-достроково на один рік п'ять місяців,

засуджено за частиною першою статті 122 КК на один рік обмеження волі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року вирок залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2015 року вищезазначені судові рішення скасовано, а кримінальне провадження закрито у зв'язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у формі приватного обвинувачення.

ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 20 липня 2014 року приблизно о 23 год. у стані алкогольного сп'яніння у спальній кімнаті квартири АДРЕСА_1 у м. Павлограді Дніпропетровської області на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно завдав один удар кулаком правої руки своїй співмешканці ОСОБА_3 в ділянку правого ока, не менше шести ударів кулаками обох рук в голову, а також п'ятою своєї правої ноги удар зверху вниз по пальцях лівої стопи, спричинивши легке тілесне ушкодження у вигляді синця навколо правого ока та перелом основи фаланги третього пальця лівої стопи, що є тілесним ушкодженням середньої тяжкості.

У заяві, поданій в порядку глави 33 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) до Верховного Суду України, заступник Генерального прокурора України порушує питання про перегляд вказаного рішення суду касаційної інстанції на підставі, передбаченій пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, щодо неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 477 КПК стосовно поняття обтяжуючих обставин для визнання кримінального провадження таким, що здійснюється у формі приватного обвинувачення, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Зокрема стверджує, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ всупереч вимогам закону визнав, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2, який вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КК, за наявності обставин, що обтяжують покарання, є приватним обвинуваченням, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 суд цієї ж інстанції ухвалою від 31 березня 2015 року скасував ухвалу суду апеляційної інстанції і призначив новий розгляд в апеляційному суді з огляду на помилковість визнання кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КК, з обтяжуючими покарання обставинами, таким, що здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Заявник просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_2, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України, заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав заяву, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали, додані до заяви, обговоривши зазначені в ній доводи, вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Заступник Генерального прокурора України звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд судового рішення касаційного суду з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, вважаючи, що має місце неоднакове застосування кримінальної процесуальної норми, викладеної в пункті 1 частини першої статті 477 КПК. Заявник стверджує, що в юридичній конструкції поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення термін «обтяжуючі обставини» використано стосовно обставин, що обтяжують покарання, у зв'язку із чим вчинення у стані алкогольного сп'яніння правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК, виключає його із переліку проваджень, які здійснюються у формі приватного обвинувачення.

На підтвердження такого тлумачення зазначеної норми кримінального процесуального закону заступник Генерального прокурора України долучив копію ухвали касаційного суду від 31 березня 2015 року, в якій колегія суддів констатувала помилковість визнання кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні щодо малолітнього потерпілого кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КК, таким, що здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Отже, предметом перегляду є неоднакова правова позиція суду касаційної інстанції щодо тлумачення поняття у статті 477 КПК обтяжуючих обставин для визнання провадження таким, що здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Ця норма закону містить кілька пунктів, у яких визначено види кримінальних правопорушень, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення. Зокрема, у пункті першому йдеться про ряд статей КК, у тому числі і частину першу статті 122 КК, кримінальне провадження за якими за відсутності обтяжуючих обставин здійснюється у формі приватного обвинувачення, тобто може бути розпочато лише на підставі заяви потерпілого, який в подальшому вправі відмовитись від обвинувачення, наслідком якого, відповідно до пункту 7 частини першої статті 284 КПК, є закриття кримінального провадження.

Доктринально, законодавчо та в судово-слідчій практиці термін «обтяжуючі обставини» використовується у двох значеннях як комплексне поняття: обставини, що передбачені у статтях Особливої частини КК як ознаки складу злочину, які впливають на його кваліфікацію, тобто «кваліфікуючі» ознаки складу злочину, передбачені у диспозиції відповідної статті; обтяжуючі обставини, які не позначаються на кваліфікації вчиненого, а впливають виключно на обрання судом відповідного виду та розміру покарання зазначені у частині першій статті 67 КК.

Граматичний та системно-структурний аналіз, юридична техніка приписів у статті 477 КПК свідчать про таке.

Пункт 1 частини першої статті 477 КПК передбачає спочатку вказівку на певну частину і статтю Особливої частини КК, тобто визначається за якою нормою кваліфікується діяння, а потім у дужках розкриваються ознаки того складу злочину, який у цій частині статті передбачений. Частина перша статті 122 КК в оскаржуваному рішенні та частина перша статті 126 КК в порівнюваному рішенні у диспозиціях передбачають склади злочинів без кваліфікуючих ознак.

У пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті стосовно певних складів злочинів закон прямо передбачає окремі види кваліфікуючих ознак, визначених саме в статтях Особливої частини КК обтяжуючими обставинами (наприклад, частина друга статті 126, статті 185, 186, 189, 190, 191 КК), наявність яких унеможливлює здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Ці ознаки не співвідносяться з частиною першою статті 67 КК.

Також у пункті 3 частини першої статті 477 КПК використовується поняття «особливо обтяжуючі обставини», що не є складовою призначення покарання.

Крім того, в статті 477 КПК в цілому законодавець використав перелік норм лише Особливої частини КК, а посилання на Загальну частину цього Кодексу, зокрема статтю 67 КК, немає.

Наведене свідчить про те, що викладене законодавцем у статті 477 КПК застереження у дужках щодо обтяжуючих обставин при вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення.

Отже, суд касаційної інстанції, розглядаючи кримінальну справу щодо ОСОБА_2, який визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 122 КК без обтяжуючих обставин, правильно визнав, що дане кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, і за наявності заяви потерпілої про відмову від обвинувачення відповідно до вимог пункту 7 частини першої статті 284 КПК обґрунтовано скасував судові рішення та закрив кримінальне провадження.

Оскільки обставини, які стали підставою для перегляду справи не підтвердились, у задоволенні заяви прокурора слід відмовити.

Керуючись статтями 453, 454, 456 Кримінального процесуального кодексу України, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

відмовити в задоволенні заяви заступника Генерального прокурора України.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім як на підставі, передбаченій пунктом 4 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України.

Висновок: для визнання кримінального провадження таким, що здійснюється у формі приватного обвинувачення, застереження у статті 477 КПК щодо обтяжуючих обставин стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення і не розповсюджується на передбачені частиною першою статті 67 КК обставини, які обтяжують покарання.

Головуючий : ОСОБА_5

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_11

ОСОБА_7 ОСОБА_13

ОСОБА_8 ОСОБА_14

ОСОБА_9 ОСОБА_15

ОСОБА_10 ОСОБА_16

ОСОБА_12