справа №176/2201/15-к
провадження №1-в/176/393/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням Жовтоводської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області (№ 26), справу за клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке надійшло від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженця с. Старовишневецьке Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, засудженого 16.12.2009 року Синельниківським міськрайсудом Дніпропетровської області за ст. 187 ч. 3 КК України до позбавлення волі на 8 років 6 місяців, який відбуває покарання у Жовтоводській виправній колонії №26,
за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 представника Жовтоводської ВК №26 за довіреністю ОСОБА_5 засудженого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 засуджений 16.12.2009 року Синельниківським міськрайсудом Дніпропетровської області за ст. 187 ч. 3 КК України до позбавлення волі на 8 років 6 місяців
Початок строку відбування покарання 13.01.2009 року, кінець строку відбування покарання 13.07.2017 року. Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення можливе після відбуття частини строку покарання з 29.05.2015 року.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав клопотання, висловив щире каяття у скоєному, просив звільнити від подальшого відбування покарання.
Представник установи виконання покарання ОСОБА_5 посилався на останнє рішення комісії установи за протоколом №17 від 04.09.2015 року, за яким ОСОБА_3 відмовлено в переведенні до УДЗ як засудженому який не стає на шлях виправлення, та підтримав таке рішення. Також пояснив і підтвердив, що засуджений ОСОБА_3 був зарахований різноробочим до бригади №11 з виконання робіт з господарського обслуговування установи з часу переведення і початку відбуття покарання в установі з квітня 2010 року. Крім того, згідно підрядного замовлення був працевлаштований та виконував роботи по виготовленню сітки рабиці весь період з січня 2015 року по вересень 2015 року до завершення виготовлення всього обсягу за замовленням.
Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_4 вважав клопотання підлягає задоволенню, виходячи з поведінки та ставлення до праці засудженого яка передувала та мала місце за останній період відбування покарання, що вказує та дає підстави вважати його виправлення.
Обговоривши зазначене клопотання, заслухавши засудженого, який розкаявся у скоєному, просив звільнити від подальшого відбування покарання, представника органу виконання покарання, який вважав недостатніми умови для умовно-дострокового звільнення засудженого, думку прокурора, який вважав можливим задовольнити клопотання, виходячи з достатності підстав, суд приходить до наступного.
ОСОБА_3 являється засуджений за особливо тяжкий злочин, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України фактично відбув 3/4 частини призначеного судом покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" звернув увагу судів на те, що головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштуванні.

При цьому Пленумом Верховного Суду України також звернуто увагу на те, що сумлінне поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи і т.і.

Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, і суд враховує, що ОСОБА_3 мав два стягнення до набрання вироку законної сили під час попереднього тримання (30.01.2009 року; 02.03.2010 року), та одне в межах першого року після прибуття до колонії (10.08.2011 року). Стягнення не суворі у вигляді догани, які є погашені за сплином часу.
При цьому, оцінюючи у сукупності поведінку і ставлення до праці засудженого за весь період відбування покарання, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 протягом наступного періоду, який складає майже більше половини відбутого ним покарання, протягом чотирьох останніх років, тобто який є значний за тривалістю, за цей час стабільно, незмінно позитивно характеризується (характеристика від 22.05.2013 р; характеристика від 06.06.2014 р: характеристика від 08.10.2014 р; характеристика від 04.09.2015 р).
Згідно характеристик за цей час, серед засуджених вживається добре, відносини підтримує з тими з засуджених, які характеризуються задовільно, з працівниками установи ввічливий, на заходи виховного характеру реагує добре, з часом бере участь у реалізації програми з деференційованого виховного впливу «фізкультура та спорт».
Крім того, за весь час перебування в установі являється постійно залучений до суспільно корисної праці. Та при цьому протягом тривалого періоду цих чотирьох років з періодичністю майже в один рік незмінно будь-яких стягнень не мав, а мав заохочення за сумлінну поведінку та саме ставлення до праці від 19.09.2014 року (подяка за сумлінну поведінку та ставлення до праці за підсумки роботи за 8 місяців 2014 року), від 01.04.2015 року (подяка за сумлінну поведінку та ставлення до робіт з господарського обслуговування установи), останнє від 15.09.2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до робіт з благоустрою колонії. Крім того, проявляв ініціативу та за можливості під час надходження замовлення також був працевлаштований на виробництві з виготовлення сітки рабиці, на якому відпрацював до завершення виготовлення всього обсягу замовлення.
Оцінюючи у сукупності встановлені обставини, суд приходить до висновку вважати, що зазначені обставини доводять, що засуджений ОСОБА_3 такою своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що він змінився, довів своє виправлення, та як такий заслуговує на умовно дострокове звільнення.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі задовольнити.
ОСОБА_3 звільнити умовно-достроково від відбування решти покарання, призначеного 16.12.2009 року Синельниківським міськрайсудом Дніпропетровської області у вигляді позбавлення волі на не відбутий строк 1 рік 08 місяців 24 дні.
На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом її подачі через даний міський суд.
Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1