Провадження № 1-кс/201/9063/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 01 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000021 від 09.10.2013, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що рішення слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області від 01.04.2015 про закриття кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення прийнято фактично без проведення належного досудового розслідування.

Скаржник в судове засідання не був доставлений, розгляд справи в режимі відеоконференції не відбувся, що з урахуванням ч. 6 ст. 9 КПК України, дозволяє суду застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі скаржника, з метою прийняття процесуального рішення у ній в розумні строки.

Прокурор проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена законно і обґрунтовано.

Суд, безпосередньо вислухавши пояснення прокурора та дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постановою слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 01 квітня 2015 року кримінальне провадження № 0000021, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2013 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях працівників Вільногірського МВ ГУМВС ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження від 01 квітня 2015 року не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.

За змістом постанови про закриття кримінального провадження від 01 квітня 2015 року висновок про встановлення відсутності об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, слідчий обґрунтував тим, що слідством не здобуті докази, які б підтверджували факти щодо зловживання службовим становищем працівниками Вільногірського МВ ГУМВС ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Проте, суд вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст.ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин викладених в заяві ОСОБА_4 та не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування.

Про необґрунтованість постанови слідчого прокуратури від 01 квітня 2015 року також свідчить формальне зазначення органом досудового розслідування у тексті постанови відомостей стосовно допиту ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , в той же час відповідно до положень ст. 95 КПК України показаннями є відомості, які надаються в усній або письмовій формі учасниками кримінального процесу під час їх допиту щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для останнього, однак слідчим у даній постанові не було викладено сам зміст показів вказаних вище осіб, які надавалися останніми під час їх допиту на досудовому розслідуванні, що в свою чергу не дозволяє безпосередньо пересвідчитися у відомостях, які були повідомлені ними та встановити чи являються останні такими, на підставі яких можна дійти висновку щодо необхідності закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчим в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000021, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України не були дотримані вимоги чинного кримінально процесуального закону щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову від 01 квітня 2015 року, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області від 01.04.2015 про закриття кримінального провадження № 0000021 від 09.10.2013 року скасувати.

Зобов`язати уповноважену особу прокуратури Дніпропетровської області поновити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000021.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1