АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/119/16 Справа № 203/6138/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року у кримінальному провадженні № 0003242 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, освіта загальна повна середня, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,- раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 02.11.2007 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 186 ч. 2 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднаний не відбутий термін 1 рік 6 місяців за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2006 року, - до відбуття покарання 5 років 6 місяців. 17.05.2011 року за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, звільненого умовно достроково з Криворізької ВК Дніпропетровської області на не відбутий термін 1 рік 9 місяців 14 днів;

-17.06.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України, до 2 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутого строку покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2015 року, йому остаточно визначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 ( одного) місяця позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишено без змін.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 засуджений за те, що, будучи неодноразово судимий, в тому числі 02.11.2007 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 186 ч. 2 КК України, повторно - 28.10.2015 року приблизно о 03.00 год. керуючись умислом, спрямованим на повторне таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_2 , де, реалізуючи свій злочиний умисел, побачив розташований біля даного будинку автомобіль «Мерседес-Бенц» 308Д, д/н. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 та який на підставі технічного паспорту та усної домовленості з ОСОБА_9 використовує ОСОБА_10 .. Приблизно о 03-15 год., переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 пошкодив принесеними з собою ножицями замок пасажирської двері автомобіля, відкрив її та таємно викрав з панелі приладів зазначеного автомобіля наступне, належне ОСОБА_10 майно: трансмітер та навігатор «Ргоlogу ІМаг500М», загальна вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи №70/34-753 від 29.10.2015 року складає 665,00грн. Проте, в той час, коли ОСОБА_7 здійснював свої злочинни дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чудого майна, він був помічений перехожими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які одразу ж направились до нього з метою припинення його злочиних дій. ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії були помічені, з місця скоєння злочину зник, спричинивши своїми діями ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 665,00 грн.

Не погодившись з цим вироком, ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить застосувати до нього ст. 69 КК України та призначити йому більш м`яке покарання. Обґрунтовує свою апеляцію він тим, що має на утриманні трьох малолітніх дітей, має позитивну характеристику з місця проживання, сприяв активному розкриттю злочину, у психіатра на обліку не перебуває, цивільного позову по справі немає, його батьки є пенсіонерами, а дружина не працює, наглядає за дітьми.

Заслухавши: доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 який підтримав свою апеляцію та просив змінити вирок, призначивши йому більш м`яке покарання; думку прокурора, яка проти задоволення апеляції обвинуваченого заперечує та просить залишити вирок без змін, - перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за яке його засуджено, підтверджений зібраними у справі доказами, які правильно оцінені судом, обґрунтовано покладені ним в основу вироку, і в апеляції обвинуваченого не заперечується.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 ст.186 ч.2 КК України також є правильною і в поданій апеляції не оспорюється.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості обвинуваченого, не встановлено.
В силу ст. 409 ч.2 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегією суддів при перевірці доводів апеляції встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, щире каяття обвинуваченого, що є обставиною, яка пом`якшує покарання; а також дані, що характеризують його особу, а саме: що ОСОБА_7 раніше судимий та вчинив злочини, не відбувши покарання за попереднім вироком суду.

Як видно з вироку суду першої інстанції, доводи апеляції ОСОБА_7 про те, що судом не враховані обставини, що пом`якшують покарання, не відповідають дійсності, так як наяість на утриманні двох малолітніх дітей, батьків пенсіонерів, позитивна характеристика з місця проживання, а також його сприяння активному розкриттю злочину не можуть бути такими обставинами, що суттєво зменшують його суспільну небезпеку. Відсутність цивільного позову не можна вважати обставиною, що пом`якшує покарання, тому що згідно з матеріалами провадження вкрадені обвинуваченим речі потерпіла одержала не від нього, а від працівників міліції.
Тому суд першої інстанції правильно, не вбачаючи можливості застосування до ОСОБА_7 ст. 69 КК України, призначив засудженому покарання за ст. 186 ч.2 КК України у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті, а, застосовуючи ст. 71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднав з невідбутого за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2015 року покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, - тільки 1 місяць.

За таких вказаних вище обставин призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_7 за мотивами, зазначеними в його апеляції, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404-407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7

залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ст. 532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Згідно зі ст. 426 КПК України на рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана сторонами касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

--------------- ------------------ --------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4