Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі :

головуючого . ОСОБА_1

суддів Єрещенка А.М., Ляшука В.В.

адвоката ОСОБА_2

з участю засудженого ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальну справу за апеляцією адвоката ОСОБА_2В на вирок Бердичівського міськрайонного суду від 9 квітня 2010 року , яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, приватного підприємця, раніше не судимого,-

засуджено за ст. 125 ч. 1 КК України до громадських робіт строком 100 годин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_3 звільнено від покарання у звязку із закінченням строку давності.

Міра запобіжного заходу не обиралась.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 5 000 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_3 засуджено за те, що 23 липня 2007 року приблизно о 19 год. 30 хв. в дворі будинку № 15-а по вул. Чкалова у м. Бердичеві на грунті раптово

виниклих неприязних відносин, повязаних з перебуванням малолітнього ОСОБА_5 в мікроавтобусі, який належав засудженому, ОСОБА_3 на праві власності, засуджнений ОСОБА_6 умисно, долонею руки наніс удари в область голови та обличчя малолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, спричинивши легкі тілесні ушкодження без

короткочасного розладу здоровя .

В апеляції адвокат просить скасувати вирок суду, провадження у справі закрити за відсутністю скарги потерпілого або виправдати ОСОБА_3 за недоведеністю його вини у скоєні інкримінованого йому злочину.

Адвокат посилається на те, що судом істотно порушені вимоги кримінально- процесуального закону, які перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обгрунтований та справедливий вирок.

Апелянт вважає, що судом не дотримано вимог ч.І ст. 27 КПК України про те, що кримінальна справа про перелічені в ній злочини може бути порушена тільки за наявності скарги потерпілого або його законного представника. Вважає, що бабуся малолітнього потерпілого ОСОБА_4 не є законним представником потерпілого.

Адвокат вважає, що текст скарги не відповідає вимогам ст. 223 КПК України, де повинно бути зазначено докази, якими підтверджується обвинувачення, місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, а також викладена суть обвинувачення з зазначенням статті кримінального кодексу, яка передбачає даний злочин. Суд порушив право ОСОБА_3 на захист і самостійно сформулював обвинувачення.

В апеляції адвокат зазначає, що суд допустив однобічність, не дослідив всіх обставин справи, не встановив механізм отриманих малолітнім тілесних ушкоджень, не дав оцінки показам свідків захисту ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Також вважає, що задовольняючи позов потерпілої у сумі 5 000 грн. суд не мотивував свого рішення.

Заслухавши доповідача, вивчивши доводи апеляцій та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція адвоката задоволенню не підлягає з слідуючих підстав.

Доводи адвоката про недоведеність вини ОСОБА_3 та однобічність судового слідства є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Засуджений ОСОБА_3 не визнав себе винним і стверджував, що малолітнього ОСОБА_5 він не бив, а тілесні ушкодження той отримав від падіння на траву, коли втікав.

Вина ОСОБА_3 доведена показами малолітнього потерпілого ОСОБА_5, який пояснив, що засуджений взяв його за вухо, вивів з автобуса, бив по обличчю, він падав.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які були очевидцями події також пояснили, що бачили, як ОСОБА_3 бив ОСОБА_5 по обличчю та кулаком по голові. При цьому хлопчик падав, ОСОБА_3 піднімав його і знову бив. З носа ОСОБА_5 йшла кров, на обличчі були сліди від пальців рук.

: Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_5 виявлені тілесні

ушкодження у вигляді крововиливів на спинці носа, лівій щоці,

на лівому плечі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоровя і могли бути спричинені від нанесення ударів травмуючим предметом, а крововилив на лівому плечі міг виникнути в результаті стиснення мяких тканин пальцями кістей рук сторонньої особи.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, отримання даних тілесних ушкоджень при падінні з вертикального положення на траву виключається, що підтвердив експерт і в судовому засіданні.

Вина ОСОБА_3 підтверджується і іншими доказами, які викладені у вироку.

Суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_9, яка є дружиною засудженого, та свідків подружжя ОСОБА_8, які були гостями засудженого і які пояснили, що засуджений малолітнього потерпілого не бив , але їх покази спростовуються матеріалами справи.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вірно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 і вірно кваліфікував його дії за ст. 125 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції

переконливо мотивував своє рішення і колегія суддів з прийнятим рішенням погоджується.

Вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що

судом першої інстанції при порушенні кримінальної справи та проведенні судового слідства дотримано вимоги Кримінально-процесуального кодексу України. Доводи адвоката про порушення норм КПК України є надуманими.

На підставі наведеного , керуючись ст.ст. 365,366, 378 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію адвоката залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду від 9 квітня 2010 року щодо ОСОБА_3 без змін.