АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/1805/2015 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника прокурора м. Києва, ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любимівка, Михайлівського району, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
представника служби у
справах дітей ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за
вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014 і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Запобіжний захід тримання під вартою, з 12.02.2015.
По справі вирішено питання цивільних позовів та речових доказів.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014р. за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі і на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 1 рік, належних висновків для себе не зробив і в період іспитового строку знову вчинив аналогічні умисні правопорушення
Так, 05.01.2015р., біля 18 год. 20 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля вагону №6 пасажирського потягу №06 сполученням «Київ-Москва», що перебував на колії №13 Центрального залізничного вокзалу станції Київ- пасажирський, маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, під приводом піднощика речей пасажирів, які здійснювали посадку, зайшов до вагону та реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , маючи при собі спеціальний вагонний ключ, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття дверей вищевказаним ключем, проник до купе провідника ОСОБА_11 звідки викрав гаманець, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 700 грн., 33000 російських рублів, що згідно курсу валют НБУ станом на 05.01.2015р. становить 9091 грн. 20 коп., 20 доларів США, що згідно курсу валют НБУ станом на 05.01.2015 становить 315 грн. 37 коп., та дві банківські картки «Експрес банку», які матеріальної цінності для потерпілого не представляють.
Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 10106 грн. 57 коп.
Крім того, 17.01.2015р., біля 00 год. 05 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи біля вагону №14 пасажирського потягу №90/56 сполученням «Жмеринка-Хмельницький», який перебував на Центральному залізничному вокзалі станції Київ-Пасажирський, під приводом піднощика речей пасажирів, які здійснювали посадку, зайшов у вагон потягу з метою таємного викрадення чужих речей.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , маючи при собі спеціальний вагонний ключ, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття дверей вказаним ключем, проник до купе провідника ОСОБА_12 , звідки викрав гаманець, вартістю 450 грн., в якому знаходились 2500 російських рублів, що згідно курсу валют НБУ станом на 07.01.2015р. становить 1042 грн., 250 доларів США, що згідно курсу валют НБУ станом на 17.01.2015р. становить 4020 грн. та дисконтну картку «Ощадбанку», яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє.

Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 5512 грн.

Крім того, 01.02.2015, біля 15 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля вагону №12 пасажирського потягу №532 сполученням «Київ-Лисичанськ», який перебував на колії Центрального залізничного вокзалу станції Київ- Пасажирський, під приводом піднощика речей пасажирів, які здійснювали посадку, зайшов у вагон з метою таємного викрадення чужих речей.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , маючи при собі спеціальний вагонний ключ, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття дверей вищевказаним ключем проник до купе провідника ОСОБА_13 , звідки викрав мобільний телефон марки «Самсунг СТ3250», вартістю 1500 грн. з сім карткою мобільного оператора зв`язку «МТС», вартістю 20 грн., на рахунку якої грошових коштів не було, а також гаманець, вартістю 250 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 50 грн. та дві банківські картки «Ощадбанк» та «А - Банк», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.

Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 1820 грн.

Крім того, 03.02.2015, біля 23 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи біля вагону №2 пасажирського потягу №80 сполученням «Київ-Дніпропетровськ», який перебував на Центральному залізничному вокзалі станції Київ-Пасажирський, під приводом піднощика речей пасажирів, які здійснювали посадку, зайшов до вагону з метою таємного викрадення чужих речей.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , маючи при собі спеціальний вагонний ключ, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття дверей вказаним ключем, проник до купе провідника ОСОБА_14 звідки викрав гаманець, вартістю 300 грн., в якому знаходились дві кредитні картки «Сбербанку Росії», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.

Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 300 грн.

На вказаний вирок суду, заступник прокурора м. Києва, ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 , подали апеляційні скарги, в яких:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року, щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироками Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014 та Василівського районного суду Запорізької області від 08.09.2014, остаточно визначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді 4 років і 6 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін. При цьому прокурор зазначає, що ОСОБА_7 раніше судимий: 08.09.2014 Василівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та 08.09.2014 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Однак, ігноруючи вимоги ст. 65, 71 КК України, суд першої інстанції остаточне покарання за сукупністю вироків незаконно визначив без урахування вироку Василівського районного суду Запорізької області. А отже, нове кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив у період іспитового строку встановленого, в тому числі, вироком Василівського районного суду Запорізької області від 08.09.2014 та за таких обставин Солом`янський районний суд м. Києва, відповідно до вимог ст.ст. 65, 71 КК України, був зобов`язаний повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 08.09.2014 до покарання, призначеного за новим вироком. Однак неправомірно цього не зробив, тобто не застосував до обвинуваченого ст.ст. 65, 71 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню.

- обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеність його вини та кваліфікацію дій, просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03.08.2015 в частині призначеного покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання. При цьому зазначає, що при призначенні покарання судом не були враховані загальні засади ст.65 КК України та через це не були враховані принципи законності, справедливості, обґрунтованості. Крім того, судом проігноровані засади ст. 66 КК України, оскільки в повному обсязі не враховані всі обставини, що пом`якшують покарання, а саме, що він ніколи не перебував на обліку у лікаря-нарколога, психіатра, позитивно характеризується з місця навчання, те що у потерпілих відсутні будь-які претензії до нього, має постійне місце проживання, щиро розкаявся у скоєному, має позитивні соціальні зв`язки та є неповнолітнім.
Від інших учасників апеляційних скарг не надходило.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва, ОСОБА_6 та просила її задовольнити у повному обсязі з наведених у ній доводів та підстав, заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу останнього та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, представника служби у справах дітей, яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого і заперечувала проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції, щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і докази стосовно яких не досліджувались.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор не оспорюють висновки суду про доведеність вини та юридичної кваліфікації його дій, тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині та вважає, що дії обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України кваліфіковані вірно.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог, щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно ст. 71 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав в не повному об`ємі.

Так, суд першої інстанції, призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував тяжкість вчинених ним злочинів, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, особу неповнолітнього обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, позитивно характеризується з місця навчання у Василівському профліцеї у 2014 році, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, умови життя та виховання неповнолітнього, який виховувався у багатодітній сім`ї батьками, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння у розкритті злочинів, вчинення ним злочинів у неповнолітньому віці, конкретні обставини вчинення ним злочинів, тобто і ті на які в апеляційній скарзі посилається і обвинувачений, як на підставу пом`якшення призначеного йому покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та вчинення їх у неповнолітньому віці та призначив йому покарання за ч.3 ст.185 КК України, яке за розміром і видом відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, як про це йдеться в апеляційній скарзі останнього, не вбачає.

Обґрунтовано суд у вироку вказав на необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за правилами ст. 71 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 до постановлення оскаржуваного вироку був засуджений 08.09.2014 вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі і на підставі ст. 75 , 104 КК України звільнений від відбування покарання, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік та 08.09.2014 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання, з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Про наявність цих судимостей зазначено і у вступній частині оскаржуваного вироку.

Разом з тим, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання на підставі ст.71 КК України, частково приєднав невідбуту частину покарання лише за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014, при цьому не врахував невідбуту частину покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 08.09.2014.

Разом з тим, оскільки нові кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_7 засуджений оскаржуваним вироком, він вчинив у період іспитового строку, встановленого вироком, як Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014 та вироком Василівського районного суду Запорізької області від 08.09. 2014, то відповідно до вимог ст. 71 КК України, суд зобов`язаний був повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за обома вищевказаними вироками.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції, в частині призначення ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню, з постановленням Апеляційним судом м. Києва нового вироку.

При призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України колегія суддів враховує ті ж обставини, що викладені у вироку та були враховані судом першої інстанції та вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі у такому ж розмірі, який визначив суд першої інстанції.

Призначаючи обвинуваченому покарання, на підставі ст. 71 КК України, апеляційний суд враховує обставини справи, дані про особу останнього, зазначені в цьому вироку, вимоги ч.4 ст. 71КК України та вважає за необхідне при призначенні покарання за сукупністю вироків застосувати принцип часткового складання призначених покарань.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами прокурора в частині розміру остаточного покарання, враховуючи те, що ОСОБА_7 є неповнолітнім, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочинів та даних щодо його сімейного стану.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва, ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.
Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуті частини покарання за вироками Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014 і Василівського районного суду Запорізької області від 08.09. 2014, і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання 4 (чотири) роки і 1 місяць позбавлення волі.
В решті вирок вирок Соломянського районного суду м. Києва від03 серпня 2015 року, щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 - в той же строк, з дня вручення йому копії.

С У Д Д І:

_________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4