Ухвала
іменем україни
04 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від

14 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від

16 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить судові рішення змінити та призначити засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2014 року ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 31 березня 2015 року близько 17.30 год., знаходячись у салоні маршрутного автобусу №401, що рухався у напрямку зупинки громадського транспорту вул. Героїв Севастополя у м. Києві, повторно таємно викрав із жіночої сумки належне потерпілій ОСОБА_6 майно на загальну суму 5028,91 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 жовтня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_5 покарання місцевий суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК належить до категорії середньої тяжкості, особу винуватого, який хоча й позитивно характеризується за місцем проживання, однак раніше неодноразово судимий (у тому числі і за корисливі злочини), має не зняті та не погашені судимості, вчинив злочин в період іспитового строку, перебуває на обліку у лікаря нарколога. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.
Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попереджає вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості у колегії суддів немає.

Крім того, наведені у касаційній скарзі доводи захисника є аналогічними доводам апеляційної скарги засудженого. Апеляційний суд у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, доводи апеляційної скарги розглянув у повному обсязі, визнав їх безпідставними, навівши в ухвалі відповідні мотиви, і дійшов висновку про залишення вироку місцевого суду без змін.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Що стосується доводів захисника про те, що засуджений має захворювання, через які не може відбувати покарання у місцях позбавлення волі, то слід зазначити, що суд звільняє від відбування покарання за хворобою на підставі ст. 84 КК і в порядку, передбаченому статтями 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, за місцем відбування засудженим покарання за клопотанням начальника установи, де перебуває ця особа.

Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду

міста Києва від 16 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3